Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Альфа-Банк» про визнання припиненими з 19.12.2019 року зобов`язань по договору кредиту №750/4-5288 від 25.02.2008 року і договору кредиту №750/4-5438 від 11.04.2008 року, укладених між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого з 15.10.2019 року є АТ «Альфа-Банк»); визнання припиненими з 19.12.2019 року двох іпотек нерухомого майна, - чотирьохкімнатної квартири, загальною площею 77,62 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить їй на праві приватної власності, встановлених відповідно до іпотечного договору, посвідченого 25.02.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. за р.№1470 та іпотечного договору, посвідченого 11.04.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шокола Н.В. за р.№1165, та скасувати записи про проведену державну реєстрацію прав (обтяжень), - заборон на нерухоме майно та іпотек, встановлених на цю квартиру. У позові позивачка вказує, що АТ «Альфа-Банк» в порушення вимог ст. ст. 1048, ч. 2, 1050 ЦК України, пред`явивши [PERSON] 06.10.2010 року вимоги №18-86/02-251 та №18-86/02-252 про повне дострокове виконання зобов`язань кредитними договорами №750/4-5288 від 25.02.2008 року, №750/4-5438 від 11.04.2008 року, і отримавши рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11.07.2011 року у справі №595/11 за позовом ПАТ «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] про дострокове стягнення боргу, в якому зафіксовано загальний розмір заборгованості за кредитними договорами в розмірі 219 053,96 грн., - продовжує нараховувати проценти за кредитними договорами, хоча відповідне право АТ «Альфа-Банк» після 06.10.2010 року вже не мав, що встановлено у постанові апеляційного суду Сумської області від 02.10.2018 року у справі №591/3947/16-ц. Крім того, позивачка вказує, що 19.12.2019 року виконала в повному обсязі рішення третейського суду від 11.07.2011 року у справі №595/11 шляхом сплати АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 219 053,96 грн., а також 2 590,54 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору, в підтвердження чого надає копії квитанції №5908207619 та платіжного дорученням №5908207619. Разом із цим, позивачка зазначає, що 22.11.2019 року нею отримано повідомлення АТ «Альфа-Банк» №22452 від 15.11.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому зазначено загальний розмір заборгованості за кредитними договорами в розмірі 1 179 347,39 грн., і яке згідно вимог ст.ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку» є підставою звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання на підставі договору шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Позивачка вважає, що за наявності підтвердженого факту виконання рішення третейського суду від 11.07.2011 року у справі №595/11 подальші дії АТ «Альфа-Банк» по стягненню заборгованості за кредитними договорами є незаконними, а наявність зареєстрованих обтяжень на належне їй нерухоме майно обмежує її права власника, у зв`язку з чим, просить суд визнати договори кредиту та іпотеки припиненими, і скасувати записи про обтяження квартири. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник Відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з підстав наведених в письмових поясненнях на позовну заяву. 27.12.2019 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми відкрите провадження по справі і призначено до розгляду на 18.02.2020 року. Справа слуханням відкладалася з різних підстав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що 25.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого з 15.10.2019 року є АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] укладено договір кредиту №750/4-5288, за умовами якого, Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 100 000,00 грн., зі сплатою 14,5 % річних, а Позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у терміни та порядку, передбаченому кредитним договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 10.02.2021 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених цим договором. 25.02.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. посвідчено іпотечний договір за р.№1470, укладений між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед АКБ СР «УКРСОЦБАНК» за договором кредиту №750/4-5288 від 25.02.2008 року, за яким останній прийняв в іпотеку нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 77,62 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності. 11.04.2008 року між АКБ СР «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено договір кредиту №750/4-5438, за умовами якого, Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 60 000,00 грн., зі сплатою 16 % річних, а Позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у терміни та порядку, передбаченому кредитним договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 10.04.2021 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених цим договором. 11.04.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шокола Н.В. посвідчено іпотечний договір за р.№1165, укладений між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед АКБ СР «УКРСОЦБАНК» за договором кредиту №750/4-5438 від 11.04.2008 року, за яким останній прийняв в іпотеку нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 77,62 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності. У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за договором кредиту №750/4-5288 від 25.02.2008 року та за договором кредиту №750/4-5438 від 11.04.2008 року, ПАТ «УКРСОЦБАНК» направило [PERSON] вимоги №18-86/02-251 від 06.10.2010 року і №18-86/02-252 від 06.10.2010 року про повне дострокове виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами. 11.07.2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення у справі №595/11, яким частково задоволено вимоги ПАТ «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] , і стягнуто з останньої на користь банку заборгованість за договором кредиту №750/4-5288 від 25.02.2008 року в сумі 133 102,37 грн. і заборгованість за договором кредиту №750/4-5438 від 11.04.2008 року в сумі 85951,59 грн. Також, з [PERSON] на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» стягнуто 2 590,54 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом. Рішення набрало законної сили 11.07.2011 року. 02.10.2019 року апеляційним судом Сумської області ухвалено постанову у справі №591/3947/16-ц, якою апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31.10.2016 року скасовано, відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] про стягнення 204 927,88 грн. заборгованості за договором кредиту №750/4-5438 від 11.04.2008 року. 19.09.2019 року Зарічний районний суд м. Суми ухвалив рішення у справі №591/2113/18, яким відмовив в задоволенні позовних вимог АТ «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №750/4-5288 від 25.02.2008 року в розмірі 364 700,12 грн.. 22.11.2019 року [PERSON] отримано повідомлення АТ «Альфа-Банк» №22452 від 15.11.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, - договором кредиту №750/4-5288 від 25.02.2008 року та договором кредиту №750/4-5438 від 11.04.2008 року. 19.12.2019 року [PERSON] сплатила АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 219 053,96 грн., а також 2590,54 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом, тобто виконала рішення третейського суду в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №5908207619 та платіжним дорученням №5908207619. 03.01.2020 року [PERSON] звернулась до АТ «Альфа-Банк» з вимогами про надання довідок про відсутність заборгованості за договорами кредиту №750/4-5288 від 25.02.2008 року та №750/4-5438 від 11.04.2008 року, а також про зняття обтяжень (заборон на нерухоме майно та іпотек) з чотирьохкімнатної квартири, загальною площею 77,62 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить [PERSON] на праві приватної власності, встановлених відповідно до іпотечного договору, посвідченого 25.02.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. за р.№1470 та іпотечного договору, посвідченого 11.04.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шокола Н.В. за р.№1165. 13.01.2020 року Сумським апеляційним судом ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу АТ «Альфа - Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», залишено без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2019 року у справі №591/2113/18 залишено без змін. З інформаційної довідки №194165755 від 20.12.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що чотирьохкімнатна квартира, загальною площею 77,62 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 21669914), належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 16.01.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Арєшиною О.М. за р.№411. Крім того, на зазначену квартиру, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 6658399, підстава обтяження: договір іпотеки, 1470, 25.02.2008; заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7002762, підстава обтяження: договір іпотеки, 1165, 11.04.2008. Також, на зазначену квартиру, в Державному реєстрі іпотек зареєстровано обтяження: іпотека, реєстраційний номер обтяження: 6658258, підстава обтяження: договір іпотеки, 1470, 25.02.2008; іпотека, реєстраційний номер обтяження: 7002896, підстава: договір іпотеки, 1165, 11.04.2008. Реалізуючи своє право, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, кредитор в односторонньому порядку змінює строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настає достроково. Пред`явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через рішення суду є волевиявленням кредитора, який бажає повернути достроково надані боржнику кошти через порушення ним кредитної дисципліни, при цьому добровільно відмовляючись отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору. Прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов`язок по виконанню судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. Продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту по день фактичного повернення всієї суми кредиту, стягнутого на підставі судового рішення суперечить таким принципам, як справедливість, добросовісність та розумність, порушує справедливий баланс інтересів сторін договору, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки за час виконання рішення продовжують нараховуватись відсотки, розмір яких неможливо прогнозувати та розрахувати, і виконання рішення не звільняє боржника від обов`язку зі сплати ще відсотків, які кредитор нарахує за період виконання судового рішення. За такою логікою, після нарахування відсотків за період виконання судового рішення кредитор продовжить нараховувати відсотки до повернення відсотків, нарахованих за час виконання судового рішення, і так до безкінечності. Крім того, продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору, та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування пені, 3 % річних, інфляційних втрат на підставі частини другої ст.625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором та цієї ж частини другої ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника (наведена правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі №61-4629св18). Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 13.02.2019 року у справі № 317/1005/15-ц. Згідно вимог ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином, а позика/кредит вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Згідно з ст. 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», - іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Виконання боржником [PERSON] рішення суду, яким з неї достроково та в повному обсязі на користь банку стягнуті кошти за договорами кредиту №750/4-5288 від 25.02.2008 року та №750/4-5438 від 11.04.2008 року, та їх зарахування на банківський рахунок кредитора АТ «Альфа - Банк», свідчить про те, що кредитні правовідносини за договорами кредиту №750/4-5288 від 25.02.2008 року та №750/4-5438 від 11.04.2008 року між сторонами припинились внаслідок виконання, проведеного належним чином, що в свою чергу свідчить про припинення іпотек встановлених відповідно до іпотечного договору, посвідченого 25.02.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. за р.№1470 та іпотечного договору, посвідченого 11.04.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шокола Н.В. за р.№1165, як похідних (забезпечувальних) зобов`язань. В статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно вимог частин 1 ст.ст. 626, 628 ЦК України, - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, поміж іншим, зазначено, що: - у тих випадках, коли в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором у відповідності з п. 2 ст. 625 ЦК України; - проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому під час вирішення спорів про стягнення процентів річних суд повинен визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, наданими в якості позики, кредиту, банківського вкладу, чи зміст вимоги складає застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц зазначила про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Згідно вимог ст. 7 Закону України «Про іпотеку», - за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору. Умовами договорів кредиту №750/4-5288 від 25.02.2008 року та №750/4-5438 від 11.04.2008 року не встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу та розмір ставки, на яку збільшується плата за користування позикою (кредиту) через можливе порушення строків виконання зобов`язання, в тому числі, і таких, що можна вважати іншим розміром процентів, встановленим договором у відповідності з ч. 2 ст. 625 ЦК України (застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання). При цьому, іпотечні договори посвідчені 25.02.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. за р.№1470 та 11.04.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шокола Н.В. за р.№1165, - не забезпечують застосування АТ «Альфа - Банк» відповідальності за порушення грошового зобов`язання в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки відповідні умови прямо не передбачені умовами договорів, що обумовлюють основне зобов`язання. В ч. 1 ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. В ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд погоджується з тим, що наявність зареєстрованих обтяжень (заборон відчуження та іпотек) чотирьохкімнатної квартири, загальною площею 77,62 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , обмежує її права вільно розпоряджатися своєю власністю, та підлягає захисту. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з Відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved