Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 19.05.2007р. На даний час шлюб розірвано. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], 30.07.2007р.н., яка на даний час знаходиться на її утриманні та вихованні. З жовтня 2016р. відповідач припинив добровільну сплату аліментів, ніякої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки є субєктом підприємницької діяльності, в 4 кварталі 2016р. отримав дохід від такої діяльності в розмірі 25000,00грн., інших утриманців немає. Вважає, що відповідач має матеріальну можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2500,00грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, додатково суду пояснили, що після розірвання шлюбу між сторонами, їх неповнолітня донька [PERSON], 30.07.2007р.н., мешкає з позивачкою. Між сторонами первісно була досягнута домовленість щодо добровільної сплати ним аліментів на утримання дитини в розмірі 2500,00грн. щомісячно. Такий обовязок він виконував до жовтня 2016р., після цього добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Жодних підстав вважати, що на даний час змінилось матеріальне становище відповідача і він не має можливості сплачувати аліменти в такому розмірі, не встановлено. За інформацією, яка мається у позивачки, дохід в розмірі 25000,00грн., як зазначено в довідці ДФС, відповідач отримав тільки в 4 кварталі 2016р., а не за рік. При цьому, дохід позивачки є меншим, ніж дохід відповідача, в той час, коли усі витрати на дитину несе на даний час саме вона. Витрати на дитину складаються з витрат на навчання в школі, зокрема, перебування дитини в групі подовженого дня на платній основі, проїзд до міста навчання, оскільки учбовий заклад, де навчається дитина, знаходиться в іншому районі, відвідування хореографічного відділення, які також є платними. Крім того, дитина страждає на хронічне захворювання, перебуває на обліку лікарів, один раз на рік вона потребує певного лікування. З урахуванням зазначених обставин, вважають, що ці витрати можуть бути компенсовані за рахунок аліментів в сумі 2500,00грн. щомісячно. Просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, подав письмові заперечення проти позову та в суді зазначив, що дійсно 23.06.2016р., після припинення подружніх відносин, між позивачкою та відповідачем був укладений договір про добровільну сплату аліментів на утримання дитини, однак цей договір не був нотаріально посвідчений, як того вимагає закон, тому не може братися до уваги. Разом з тим, відповідач добровільно брав участь в утриманні дитини, купував для неї необхідні речі, на підтвердження чого надані відповідні квитанції. Крім того, як вбачається з довідки про доходи відповідача, він дійсно зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності і за 2016рік сума його доходу становила 25000,00грн., що в середньому в місяць складає 2083,00грн. Вважає, що сума аліментів в розмірі 2500,00грн. в місяць, як просить позивачка, є необґрунтованою, відповідач на даний час неспроможний сплачувати аліменти в такому розмірі, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1000,00грн. Просить позов задовольнити частково. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.05.2007р. Шлюб розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29.08.2016р., яке набрало законної сили 09.09.2016р. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], 30.07.2007р.н., яка після розірвання шлюбу мешкає з матірю позивачкою [PERSON] Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст.182\~ СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника аліментів або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60\~\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозвязку з точки зору належності, допустимості, достатності та достовірності, суд вважає необхідним на підставі судового рішення стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки, оскільки обовязок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є беззаперечним, між сторонами домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини в позасудовому порядку не досягнуто. При цьому, суд виходить з того, що відповідач з 07.04.2010р. по теперішній час у встановленому порядку зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності фізична особа, його дохід за 2016р. відповідно до довідки відділення у Хортицькому районі м.Запоріжжя Запорізької ОДПІ ГУ ДФС Запорізької області від 29.03.2017р. становить 25\~000,00грн., що в середньому на місяць становить 2083,00грн. (25000,00грн :6міс) (арк..33-35) Суд вважає, що вказані обставини свідчать про наявність у відповідача нерегулярного і мінливого доходу, у звязку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти, визначивши їх розмір в твердій грошовій сумі, як просить позивачки і проти чого не заперечує відповідач. Разом з тим, судом встановлено, що фактично спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивачка просить стягнути аліменти в розмірі 2500,00грн. щомісячно, відповідач не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 1000,00грн. щомісячно. Вирішуючи даний спір та визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує істотні для даної справи обставини, які передбачені ст.182 СК України, зокрема, вік дитини 9 років, те, що вона матеріально достатньо не захищена, мешкає з матірю позивачкою у справі, яка офіційно працевлаштована, відповідно до довідки позивачки з місця роботи від 19.04.2017р. за останні шість місяців роботи розмір її середньомісячного доходу (після відрахування податків) становить 2836,00грн. ((20756,87грн.-3736,24грн) :6міс) (арк..39) Також суд враховує, що дитина сторін має захворювання залишкова оперувальна косоокість, складний гіперметропічний астигматизм обох очей, перебувала на стаціонарному лікуванні з 27.01.2017р. по 10.02.2017р., рекомендоване подальший нагляд лікарів, окуляри, курси лікування 1-2 рази на рік, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №1602 КУ ЗОКДЛ ЗОР (арк..15). При цьому, відомостей про те, чи перебуває дитина на диспансерному обліку із вказаним захворюванням або з будь-яким іншим суду не надано. Крім того, суд враховує, що відповідач у справі здоровий, працездатний, є субєктом підприємницької діяльності, має нерегулярний, мінливий дохід, в іншому шлюбі не перебуває, інших непрацездатних дітей та утриманців немає. Беручи до уваги, що аліменти за своїм характером та суттю це кошти, що забезпечують нормальні повсякденні матеріальні умови життя дитини, обидва батьки зобовязані утримувати свою неповнолітню дитину, законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років в 2017р. становить 1689,00грн, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню в сумі 1000,00грн. щомісячно. Визначений позивачкою розмір аліментів 2500,00грн., суд вважає перебільшеним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, суд не бере до уваги посилання позивачки на те, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти саме в розмірі 2500,00грн. щомісячно, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дохід відповідача є значно більшим, ніж той, який вказаний в довідці про його доходи, виданої органами податкової інспекції, а також, що він має інші неофіційні доходи, за рахунок яких може сплачувати аліменти в більшому розмірі. При цьому, той, що факт, що відповідач раніше надавав матеріальну допомогу дитині саме в розмірі 2500,00грн. сам по собі не свідчить про наявність доходу в більшому розмірі, ніж встановлено судом, і не може братись до уваги судом при вирішенні даного спору, оскільки суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог та заперечень сторін на підставі наданих ними доказів. Суд також не бере до уваги доводи позивачки про необхідність визначення розміру аліментів в сумі 2500,00грн. щомісячно через стан здоровя дитини і потребу в лікуванні, оскільки, як встановлено судом, дитина дійсно має певне захворювання, згідно наданої суду виписки з історії хвороби потребує стаціонарного лікування 1-2 рази на рік, витрати на яке, на думку суду, з урахуванням описаного характеру захворювання, рекомендованого лікування, повинні охоплюватися визначеним судом розміром аліментів. При цьому, суд звертає увагу, що витрати, повязані з хворобою дитини, можуть складати додаткові витрати, обовязок батьків брати участь у яких передбачений ст.185 СК України. Аліменти та додаткові витрати на дитину не є тотожними поняттями і не можуть підмінювати собою один одного. Позивачка не позбавлена права звернення до суду з окремими позовними вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину за наявності передбачених законом підстав. Крім того, витрати на зайняття дитиною танцями, на які також посилається позивачка при обґрунтуванні розміру аліментів, теж можуть складати додаткові витрати, що викликані розвитком здібностей дитини і стягуватись з батька дитини в порядку ст.185 СК України. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити частково. Згідно із ст.367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640,00грн.

Outcome: partial