Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] у березні 2014 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона 24 липня 2008 р. фактично уклала з відповідачем договір позики. На підтвердження зазначених договірних відносин свідчить відповідна боргова розписка укладена між сторонами, відповідно до умов якої, позивачка позичила відповідачу в борг кошти на загальну суму 20 000 доларів США з кінцевим терміном повернення вказаних коштів не пізніше 03 січня 2009 р. Також, позивачка 20.09.2008 р. позичила відповідачу кошти на загальну суму 10 000 доларів США з терміном повернення до 20.09.2009 р., що підтверджується відповідною розпискою. Позивачка зазначає, що 30.08.2011 р. відповідач склав власноручно розписку, відповідно до якої останній зобов'язався повернути позивачці заборговані кошти на загальну суму 30 000 доларів США до 30.12.2011 р. Проте, до цього часу відповідач свої зобов'язання не виконав, неодноразові письмові звернення з вимогою повернути позику, останній ігнорує, у зв'язку з чим вказана сума, яка відповідно до офіційного курсу станом на день подачі позову становить 239 694 грн. підлягає примусовому стягненню. Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь індекс інфляції в розмірі 719,08 грн. та 3 % річних в розмірі - 14 381,64 грн., а також судовий збір в розмірі 2 540 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (а.с. 32, 50, 51, 55), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, суд вважає неявку останнього без поважних причин, а тому суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 24 липня 2008 р. фактично був укладений договір позики, відповідно до умов якої, позивачка позичила відповідачу в борг кошти на загальну суму 20 000 доларів США з кінцевим терміном повернення вказаних коштів не пізніше 03 січня 2009 р.. В підтвердження обумовлених вказаним умов відповідач [PERSON] поставив свій підпис у відповідній розписці (а.с. 6), чим підтвердив добровільність дій та своїх намірів та зобов'язань перед позивачкою [PERSON] Також, встановлено, що позивачка 20.09.2008 р. позичила відповідачу кошти на загальну суму 10 000 доларів США з терміном повернення до 20.09.2009 р., що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 7). Судом встановлено, що 30.08.2011 р. відповідач склав власноручно розписку, відповідно до якої останній зобов'язався повернути позивачці заборговані кошти на загальну суму 30 000 доларів США до 30.12.2011 р. (а.с. 8). Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено та підтверджено представником позивачки, що гроші відповідно до розписки останній відповідачем не повернуті. Встановлено, що позивачка неодноразово письмово повідомляла відповідача про виконання належним чином своїх зобов'язань та повернення в повному обсязі позичених коштів, проте, вказані письмові вимоги були відповідачем [PERSON] проігноровані (а.с. 9-13). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Таким чином, оскільки відповідач, який судом повідомлявся судом належним чином, своїх заперечень на позов, у разі їх наявності, не направляв суду, суми заборгованості не спростував, у зв'язку з чим суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок суми боргу в еквіваленті по відношенню до гривні, а саме: в розмірі 239 694 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд приймає до уваги наданий позивачкою розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних та вважає можливим задовольнити позовні вимоги в цій частині. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачка відповідно до ст. 60 ЦПК України, довела позовні вимоги, які в судовому засіданні знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved