Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з позовом до відповідача, просить розірвати шлюб, зареєстрований 15.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1749; стягнути з відповідача аліменти для утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що на даний час сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Крім того, позивачка зазначає, що від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , а тому просить суд стягнути з відповідача на утримання дочки аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду до досягнення дитиною повноліття, оскільки домовленості про участь відповідача в утриманні дочки не досягнуто. Ухвалою суду від 13.11.2019 р. відкрито загальне позовне провадження. До суду від позивачки надійшла заява про підтримання позовних вимог, просить розгляд справи проводити у її відсутності. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 15.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1749 (свідоцтво серія [NUMBER] ). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з`ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім`я розпалась остаточно, спільного господарства сторони не ведуть, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Сторони є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Жодних об`єктивних доказів щодо зазначених обставин як позивачем, так і відповідачем не надано. Суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення аліменти за рішенням суду у зв`язку з відсутністю домовленості батьків щодо утримання дитини в добровільному порядку, в розмірі заявленому позивачем - 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На пiдставi ст.ст.24, 110, 112 Сiмейного кодексу Укpаїни,

Outcome: approved