Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Первомайського професійного ліцею і після уточнення вимог просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробітку за затримку видачі трудової книжки, а також відшкодування моральної шкоди, посилаючись на таке: вона працювала в ліцеї з 2008 року на посаді комірника. 21.08.2013 року написала заяву про звільнення за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 04.09.2013 року по догляду за дитиною до досягнення нею 14-ти років. Ні у день звільнення, ні пізніше трудову книжку їй не видано на руки з посиланням на те, що вона, як матеріально відповідальна особа мала скласти акт приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, щодо яких нібито встановлено недостачу. Трудову книжку вона отримала лише 17.02.2014 року, хоча згідно ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок. А відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників роботодавець зобов'язаний ознайомити під підпис про звільнення. У разі затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця працівнику виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. День звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, роботодавець в цей день має надіслати йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримати трудову книжку. Лист про необхідність отримати трудову книжку позивачка отримала 13.11.2013 року, тому саме по цей день просить стягнути середній заробіток за затримку видачі трудової книжки на підставі ч.3 ст. 235 КЗпП України. Середньоденній заробіток позивачки згідно довідки з ліцею складає 69,46 грн., а з 04.09.2013 року по 13.11.2013 року вона пропрацювала би у вересні - 18 робочих днів, у жовтні - 23 робочих дні та у листопаді - 9 робочих днів, що загально становить 50 робочих днів. Помноживши середньоденний заробіток на таку кількість днів, встановила 3473 грн. середнього заробітку, яку просить стягнути з відповідача. Крім того, вважає, що такими винними діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягаю, зокрема, у тому, що вона не могла працевлаштуватися на більш високооплачувану роботу, бо гроші необхідні для лікування хворого сина. Був порушений її звичайний спосіб життя, в неї виникли борги за комунальні послуги і вона була змушена позичати гроші. Така ситуація ставила її в постійне нервове напруження. Вважає, що сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн. буде достатньою для компенсації її моральних переживань. Позивачка та її представник у судовому засіданні повністю підтримали уточненні позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог, вважає їх надуманими, безпідставними та незаконними. Так, вона у своїх письмових запереченнях та в усних поясненнях зазначила таке: дійсно, позивачка згідно її заяви просила звільнити її з 04.09.2013 року за тих обставин, що вказала позивачка, а саме через хворобу сина. Останнім робочим днем позивачки було саме 04 вересня 2013 року, що підтверджується і табелем обліку робочого часу, і не заперечується самою позивачкою, проте остання ні у відділ кадрів, ні до директора ліцею за отриманням трудової книжки не звернулася. Тому, ліцей у той же день надіслав листа позивачці поштою про необхідність одержати трудову книжку, але вона так і не прийшла за нею. Вдруге листа надіслано 06.09.2013 року та втретє - 12.11.2013 року, але позивачка і тоді не приходила, а забрала трудову лише 17.02.2014 року. Вважає, що вказані листи мають бути надіслані працівникові у разі незнаходження на роботі в день звільнення, а позивачка працювала і не відомо з яких причин не забрала трудову книжку, хоча остаточний розрахунок при звільненні одержала в день звільнення. Також, вказала, що керівництво ліцею неодноразово в телефонному режимі повідомляли позивачку про необхідність забрати трудову книжку, а тому, в її неодержанні виключно вина самої [PERSON] Оскільки вини в затримці видачі трудової книжки у підприємства немає, то мови про середній заробіток вести не можна. Наявність недостачі товарно-матеріальних цінностей у ліцеї не є перешкодою в отриманні на руки трудової книжки при звільненні. На даний час ведеться досудове слідство з цього питання і не відомо з чиєї вини вона виникла. Стосовно відшкодування моральної шкоди представник відповідача вказав, що оскільки вини у невидачі трудової книжки у ліцею немає, то і немає цієї вини в настанні якихось негативних наслідків в результаті цього, бо книжку позивачка могла забрати тільки особисто прийшовши за нею. Книжку можна надіслати поштою, але виключно за письмовою заявою звільненого працівника, а такої заяви не надходило. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: дійсно, позивачка [PERSON] працювала комірником в Первомайському професійному ліцеї. 21.08.2013 року надала заяву до адміністрації ліцею про звільнення за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 04.09.2013 року по догляду за дитиною до досягнення нею 14-ти років (а.с.46). Дитина хворіє на астму (а.с.14-20). 04.09.2013 року позивачку звільнено з повним розрахунком згідно наказу № 01-03/179 від 04.09.2013 року та довідки про нарахування та виплати (а.с.48,50). Також судом встановлено та не заперечується позивачкою, що в останній робочий день вона перебувала на роботі, що також вбачається з табелю робочого часу (а.с.89), але за трудовою книжкою остання до адміністрації ліцею не звернулася, а отримала її лише 17.02.2014 року. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. А відповідно до ч.3 ст. 235 того ж Кодексу у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Також, згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналізуючи вказані нормативно-правові акти суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Так, як вже встановлено позивачка в день звільнення, тобто останній свій робочий день 04.09.2013 року, знаходилася на роботі. Остання повинна була в кінці робочого дня підійти до інспектора з кадрів чи директора ліцею за отриманням трудової книжки, проте цього не зробила. Вказані дії обґрунтувала побоюванням того, що адміністрація їй закидає наявність недостачі продуктів харчування в їдальні з її вини. Проте, суд вважає, що вказаний позивачкою мотив неодержання трудової книжки правового значення для вирішення справи не має, оскільки працедавець має за обов'язок її видати незалежно від обставин. Наявність чи відсутність претензій матеріального характеру до працівника при звільненні з боку адміністрації не є підставою затримки видачі трудової книжки, а може бути лише підставою вирішення цього питання в позасудовому порядку або у судовому. Крім того, [PERSON], як комірник, є матеріально-відповідальною особою і була повідомлена про необхідність складення акту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей в день написання заяви про звільнення, чого не заперечує і сама позивачка, проте такого акту вона не складала. Суд має зазначити, що відповідач сам з власної ініціативи кілька разів поштовою кореспонденцією, в тому числі і датою звільнення повідомляв позивачку про необхідність отримати трудову книжку у зручний для неї час, хоча не мав цього робити. Не заперечувала позивачка, допитана як свідок, і того факту, що декілька разів після звільнення вона перебувала на території ліцею і не зверталася за трудовою книжкою до адміністрації. Таким чином, суд робить висновок про відсутність вини у затримці видачі трудової книжки з боку ліцею у світлі ч.3 ст. 235 КЗпП України, натомість, у її неотриманні є повна вина самої позивачки, оскільки остання в день звільнення не прибула до адміністрації з цього приводу та не надавала заяви про пересилання книжки поштою. У такому випадку не можна вести мову про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому, в цій частині позовних вимог позивачці у задоволенні слід відмовити. Відносно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд має зазначити, що відповідно до постанови ПВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Оскільки суд не встановив наявності вини відповідача у затримці видачі трудової книжки, а навпаки встановив вину самої позивачки, вести мову про відшкодування моральної шкоди з підстав незаконності дій ліцею також неможна і дана позовна вимога теж підлягає залишенню без задоволення. Таким, чином суд дійшов висновку, що позов в цілому незаконний, необґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed