Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що із відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. Стверджує, що від даного шлюбу із [PERSON] у них народилося троє дітей: дочка [PERSON], яка досягнула повноліття, дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що діти проживають разом з нею, позивачкою, та перебувають на її утриманні, так як відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Стверджує, що відповідач [PERSON] є працездатним, отримує нерегулярний дохід та має у своєму володінні транспортний засіб. Вважає, що відповідач має можливість утримувати дітей, а тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (пять тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою від 22.02.2019р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, натомість подала письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей - у розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень щомісячно, тобто по 1500 (одній тисячі пятсот) гривень на кожну дитину, просить розглядати справу за його відсутності. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони з 25.08.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 30.06.2011 року. Від подружнього життя в сторін народилося троє дітей: дочка [PERSON], яка досягнула повноліття, дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матірю, позивачкою по справі, та перебувають на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно не надає кошти на утримання дітей, не піклується про їх матеріальне забезпечення. Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 30.06.2011 року про розірвання шлюбу між сторонами; копією свідоцтва про народження дитини дочки [PERSON], [INFO]; копією свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO]; копіями паспортів сторін по справі; довідкою про склад сімї позивачки [PERSON]; письмовою заявою відповідача [PERSON] від 25.03.2019р.; довідкою про склад сімї відповідача [PERSON]; копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO]; іншими матеріалами справи. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, що стосуються обов'язку батька та матері утримувати дитину, які регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (надалі - СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Змістом ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров'я та матеріальний стан дітей, ті обставини, що діти сторін проживають разом з позивачкою [PERSON], остання несе витрати по утриманню дітей, забезпечує їх лікуванням в разі потреби, займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач [PERSON] ухиляється від утримання дітей, а також те, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, має на утриманні дитину від іншого шлюбу та такий частково визнав даний позов. Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дітей, що буде забезпечувати їх нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов'язку матері та батька по утриманню дитини. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги усі наведені обставини та заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів саме в твердій грошовій сумі, суд, з урахуванням вимог ч.3 ст.181 СК України, враховуючи найкращі інтереси дітей, необхідність захисту прав дітей на належне утримання, з урахуванням їх віку та потреб,

Outcome: partial