Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля», уточненому в ході судового розгляду, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На обґрунтування вимог зазначила, що з 31.03.1978 року по 31.01.2015 року вона перебувала у трудових відносинах з ДП «Красноармійськвугілля», працюючи у відокремленому підрозділі «Шахта «Родинська» за різними спеціальностями. Наказом № 100-к від 31.01.2015 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. При звільненні з роботи підприємство в порушення вимог трудового законодавства своєчасно не провело з нею остаточного розрахунку, здійснивши його лише 30.04.2015року. Вказуючи на те, що затримка розрахунку склала 62 робочі дні, позивачка, посилаючись на норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8854,84 грн., виходячи з її середньоденного заробітку в розмірі 142,82грн. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, до судового засідання не зявилася, надавши повноваження на участь у справі своєму представнику, діючому на підставі довіреності, який в судовому засіданні повністю підтримав зазначені позовні вимоги і просив суд їх задовольнити. Представник відповідача, не спростовуючи доводів позивача щодо несвоєчасного остаточного розрахунку та не оспорюючи представлений представником позивача розрахунок, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку не визнав і на обгрунтування своєї позиції суду пояснив, що підприємство фінансується за рахунок Державного бюджету і так як асигнування поступають на його рахунок несвоєчасно і в неповному обсязі, то вини підприємства в несвоєчасному розрахунку з особами, які звільняються з роботи, немає, з врахуванням чого просив суд в задоволенні вимог позивача відмовити. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази у справі, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні з роботи підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 31.03.1978 року по 31.01.2015 року працювала в ВП «Шахта «Родинська» ДП «Красноармійськвугілля». 31.01.2015 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, що підтверджується її трудовою книжкою (арк.спр.9-16). Як вбачається з наданої суду довідки №01-10/345 від 10.03.2015 рокуі підтверджено в судовому засіданні представником відповідача, при звільненні з роботи позивачці не була виплачена заробітна плата за грудень 2014року в розмірі 1951,19грн. та січень 2015року в сумі 13264грн.(арк.спр.18). Вказана сума заборгованості відповідно до наданої представником позивача виписки з карткового рахунку виплачувалась позивачу частками і була виплачена остаточно 30.04.2015року, з чим представник відповідача в судовому засіданні погодився. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до п.1 ст.117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.02.2015року по 30.04.2015року складає 8854,84грн., відповідна виплата. Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, при чому нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку). Згідно довідки відповідача, середньоденний заробіток позивачки, розрахований за зазначеною в Порядку формулою, складає 142,82грн. (арк.спр.19). Кількість днів затримки розрахунку становить 62 робочі дні, отже сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.02.2015року по 30.04.2015року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 8854,84грн. Спору про розмір належних звільненому працівнику сум в ході судового розгляду не встановлено, а доводи представника відповідача щодо відсутності вини підприємства в несвоєчасному розрахунку суд не враховує, оскільки відсутність коштів у роботодавця сама по собі не звільняє його від встановленої законом відповідальності. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності з нормами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь УДК в м. Димитров судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved