Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 14.11.2015 року за договором купівлі-продажу №000069, укладеному з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Імпульс» придбала новий автомобіль Ford Fiesta Comfort 1.0 АТ, Хетчбек, за ціною 362010 грн. Під час експлуатації автомобіля в салоні раптово з'явився дим та експлуатація автомобіля була неможлива, внаслідок чого 18.05.2017 року за нарядом-замовленням №00000001303 від 18.05.2017 року та актом прийому автомобіля до сервісу №00000001303 від 18.05.2017 року вона передала автомобіля на сервіс відповідачу. Після спливу майже трьох місяців ремонту автомобіля, в неї була відсутня жодна інформація щодо його долі та це змусило її офіційно звернутись із запитом до відповідача. За вих.№65-17 від 15.08.2017 року відповідачем було надано відповідь, якою підтверджено, що автомобіль знаходиться на СТО. В ході виконання діагностичних робіт в автомобілі було виявлено пошкодження патрубка омивача заднього скла і, як наслідок, виходу із ладу електричної проводки салону. Дана технічна несправність являється заводським дефектом і підлягає гарантійному ремонту. Для виконання робіт необхідні запасні частини: патрубок омивача та джгут електропроводки. 04.09.2017 року вона отримала автомобіль із сервісу на тестовий післяремонтний режим та 29.09.2017 року було повністю завершено гарантійний ремонт та здійснено відповідний запис у сервісну книжку. Посилаючись на те, що гарантійний ремонт тривав з 18.05.2017 року по 04.09.2017 року, тобто 109 днів, чим порушено встановлений законом 14ти денний строк для його проведення, позивачка просила стягнути з відповідача неустойку за затримку усунення недоліків автомобіля в розмірі 343909 грн. 50 коп. Представник відповідача в своїх поясненнях під час розгляду справи, а також письмовому відзиві та запереченнях, позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що після прийняття у позивачки 18.05.2017 року автомобіля та проведення діагностування було виявлено несправність, але в зв'язку із відсутністю на складі необхідних запасних частин для проведення гарантійного ремонту, відповідачем було здійснено запит до імпортера - Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Імпортс Україна, Лтд». Через унікальність запчастини, а також через те, що таких поламок не виникало на території України за період 2015-2017 років, у імпортера дана запчастина була відсутня. Тому, Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Імпортс Україна, Лтд» здійснило замовлення запасної частини безпосередньо на заводі виробника, якому довелось її виготовляти спеціально для автомобіля позивачки, що зайняло тривалий час. Поряд з цим, позивачці 12.06.2017 року було безкоштовно надано підмінний автомобіль на час проведення гарантійного ремонту, а 04.09.2017 року останній було завершено та автомобіль повернуто позивачці. Також посилався на те, що згідно договору купівлі-продажу №000069 від 14.11.2015 року було передбачено, що якщо запасні частини, необхідні для виконання гарантійного чи іншого ремонту відсутні на складі сервісного центру продавця, то термін такого ремонту складає до двох місяців. Відповідно до акту прийому автомобіля до сервісу №00000001303 від 18.05.2017 року було визначено, що остаточний термін виконання ремонтних робіт буде узгоджено сторонами після встановлення причин несправності, визнання переліку запасних частин і після їх поставки. Підписавши договір купівлі-продажу та акт приймання автомобіля до сервісу позивачка погодилась на відповідні умови. В зв'язку з цим, її посилання в частині обов'язку здійснення гарантійного ремонту в 14-ти денний термін, є хибними та необґрунтованими. Окрім цього, зазначив, що позивачка не висувала вимоги про безоплатне усунення недоліків товару та про надання їй у користування аналогічного товару на час гарантійного ремонту. В той же час, відповідач розуміючи тривалість ремонту за допомогою компаній-партнерів безоплатно надав позивачці автомобіль. А тому, відсутні передбачені ч.5 ст.709 ЦК України підстави для сплати неустойки. Представник третьої особи своїх поясненнях під час розгляду справи та поданих письмових поясненнях зазначив, що дійсно в травні 2017 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Імпульс» , офіційного дилера автомобілів Ford, отримали запит на підтвердження проведення ремонту автомобіля позивачки на умовах гарантії. Третьою особою було підтверджено виконання гарантійного ремонту та на запит відповідача було замовлено у завода-виробника відповідну запасну частину - джгут проводів. За статистикою замовлень, ця запасна частина за 2015-2017 роки не замовлялась офіційними дилерами та, відповідно, вважається унікальною та такою, що не є розповсюдженою, звичайною, а тому була відсутня на складі дистриб'ютора на момент замовлення. Також дистриб'ютор брав участь в організації та узгодження умов для надання позивачці підмінного автомобіля на час ремонту за рахунок відповідача, який сплатив за послуги оренди автомобіля 10249 грн. Крім того, дистриб'ютор відшкодував Товариству з обмеженою відповідальністю «Гарант_Асістанс» грошові кошти за збитки, спричинені ушкодженням підмінного автомобіля позивачкою в сумі 10480 грн. Також представником третьої особи було зазначено, що позивачкою та відповідачем в договорі купівлі-продажу автомобіля було узгоджено подовжений термін гарантійного ремонту, а беручи до уваги відсутність запасної частини на складі відповідача та дистриб'ютора, гарантійний ремонт мав бути виконаний протягом 2-х місяців, тобто до 18.07.2017 року. Крім того, відповідно до наряду замовлення №00000001303 від 18.05.2017 року, частиною якого є акт прийому автомобіля до сервісу було визначено, що скарги на автомобіль є та, що «Остаточний термін виконання ремонтних робіт буде узгоджено сторонами після встановлення причин несправності, визначення переліку робіт і запасних частин (дефектовки ДТЗ) після поставки запасних частин, необхідних для усунення несправності (повну укомплектацію ТС)». Таким чином, остаточний термін виконання гарантійних робіт після 18.07.2017 року за письмовою домовленістю позивачки та відповідача мав бути узгоджений додатково. Окрім цього, заперечуючи проти позову, представник третьої особи посилався на неправильність розрахунку пені, оскільки позивачкою не враховані умови договору купівлі-продажу автомобіля та акту приймання автомобіля до сервісу щодо строків проведення ремонту. Крім того, посилався, що розмір заявленою позивачкою до стягнення пені складає 95% вартості самого автомобіля, а тому є неприпустимо високим та необгрутованим. До того ж, маючи на меті максимально задовольнити позивачку, як клієнта бренду Ford, відповідач за власний кошт надав останній підмінний автомобіль, що було доставлено з м.Харкова та який у порівнянні з автомобілем позивачки був у кращій комплектації. При цьому, відповідач поніс витрати на оренду автомобіля в розмірі 10249 грн. В жовтні 2017 року в рамках програми лояльності до клієнта відповідачем було безкоштовно для позивачки виконано технічне обслуговування її автомобіля вартістю 3299 грн. 52 коп. В якості вибачення за довготерміновий ремонт також безкоштовно подаровано ковпаки на колеса вартістю 629 грн. 35 коп. 16.06.2017 року,тобто через п'ять днів після передачі підмінного автомобіля, позивачка стала учасником ДТП та пошкодила цей автомобіль, завдавши збитків в сумі 10480 грн., які було відшкодовано дистриб'ютором. В судове засідання, призначене на 07.06.2018 року представник третьої особи не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши доводи, викладені останніми в письмових заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за договором купівлі-продажу №000069 від 14.11.2015 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Імпульс» та позивачкою [PERSON], останню було придбано автомобіль Ford Fiesta Comfort 1.0 АТ, Хетчбек, за ціною 362010 грн. (а.с.6-8 т.1). 18.05.2017 року в зв'язку з несправністю автомобіля, позивачка звернулась до відповідача для проведення ремонту та за нарядом-замовленням №00000001303 та актом прийому автомобіля до сервісу від 18.05.2017 року автомобіль було передано на сервіс відповідачу (а.с.10,11 т.1). У відповідь на запит позивачки від 10.08.2017 року відповідачем листом за вих.№65-17 від 15.08.2017 року останню було повідомлено, що в ході виконання діагностичних робіт в автомобілі було виявлено пошкодження патрубка омивача заднього скла і, як наслідок, виходу із ладу електричної проводки салону. Дана технічна несправність являється заводським дефектом і підлягає гарантійному ремонту. Для виконання робіт необхідні запасні частини: патрубок омивача та джгут електропроводки, а дата виконання робіт автомобіля залежить від терміну поставки запчастин заводом-виробником (а.с.11 зв.т.1). 04.09.2017 року після проведення гарантійного ремонту позивачкою було отримано автомобіль із сервісу, що не заперечувалось сторонами. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-XII (далі - Закон №1023-XII) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ч.ч.1,5 ст.6 Закону №1023-XII продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Виробник (виконавець) зобов'язаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативним документом або встановленого ним за домовленістю із споживачем, а в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Виробник (виконавець) зобов'язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №1023-XII виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №1023-XII у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Частиною 3 ст.8 Закону №1023-XII встановлено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред'явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником. Згідно ч.6 ст.8 Закону №1023-XII за наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Якщо задовольнити вимогу споживача про заміну товару в установлений строк неможливо, споживач вправі на свій вибір пред'явити продавцю, виробнику (підприємству, що виконує їх функції) інші вимоги, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої цієї статті. Частиною 9 ст.8 Закону №1023-XII передбачено, що при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Пунктом 23 «Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів», затвердженим наказом Міністерства промислової політики України №721 від 29.12.2004 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.01.2005 року за №72/10352 (далі - Порядок), також встановлено, що граничний термін виконання гарантійного ремонту ДТЗ - чотирнадцять днів. Інший термін має бути узгоджений сторонами. За кожний день затримки усунення недоліків понад граничний або узгоджений термін виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі, визначеному Законом України «Про захист прав споживачів» або заздалегідь узгодженому сторонами. Як встановлено судом, в зв'язку з несправністю належного їй транспортного засобу, позивачка 18.05.2017 звернулась до відповідача, як продавця транспортного засобу, з приводу усунення відповідних недоліків товару. В цей же день автомобіль за нарядом-замовленням та актом прийому відповідачем було прийнято до сервісу та в подальшому в ході виконання діагностичних робіт останнім було підтверджено наявність заводського дефекту і розповсюдження на даний випадок гарантійних умов, що вбачається з листа відповідача від 15.08.2017 року на звернення позивачки. Таким чином, відповідно до ч.9 ст.8 Закону №1023-XII та п.23 зазначеного вище Порядку у відповідача виник обов'язок для усунення відповідних недоліків товару протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. Оскільки автомобіль було передано позивачкою до сервісу відповідача 18.05.2017 року, а ремонтні роботи проведено та автомобіль повернуто позивачці 04.09.2017 року, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено визначені законом строки для усунення недоліків товару та виникнення у позивачки права на стягнення з відповідача неустойки за кожен день затримки усунення таких недоліків. Поряд з цим, суд враховує, що відповідно до п.6.8 укладеного між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу №000069 від 14.11.2015 року сторонами було погоджено, що якщо запасні частини, необхідні для виконання гарантійного чи іншого ремонту, знаходяться в наявності на складі сервісного центру продавця, то термін такого ремонту складає до 14 днів. Якщо запасні частини, необхідні для виконання гарантійного чи іншого ремонту відсутні на складі сервісного центру продавця, то термін такого ремонту складає до двох місяців. З скріншотів із внутрішньої системи по замовленим запчастинам (а.с.206 т.1, а.с.148 т.2), листа виробника (а.с.151 т.2) вбачається та не спростовано стороною позивача, що необхідна для заміни запасна частина була відсутня на складі продавця та дистриб'ютора, а тому замовлялась у виробника. В зв'язку з цим, суд вважає, що за вказаних обставин у відповідності до ч.ч.6,9 ст.8 Закону №1023-XII, п.23 зазначеного вище Порядку, а також відповідно до умов п.6.8 договору купівлі-продажу транспортного засобу №000069 від 14.11.2015 року, були наявні підстави для проведення відповідачем гарантійних робіт та усунення недоліків товару протягом двох місяців з дня передачі товару, тобто в строк до 18.07.2017 року включно. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача та третьої особи, що неможливості проведення гарантійного ремонту в двомісячний строк, через затримку поставки запасної частини виробником, оскільки визначені законом строки для усунення недоліків є єдиними, як для продавця, так і для виробника чи виконавця і право споживача на усунення недоліків товару протягом законодавчо встановленого строку не може бути поставлено в залежність від не виконання своїх зобов'язань будь-ким з останніх по відношенню один до одного. В своїх запереченнях представники відповідача та третьої особи також посилались на те, що відповідно до наряду замовлення та акту прийому автомобіля №00000001303 від 18.05.2017 року було визначено, що «Остаточний термін виконання ремонтних робіт буде узгоджено сторонами після встановлення причин несправності, визначення переліку робіт і запасних частин (дефектовки ДТЗ) після поставки запасних частин, необхідних для усунення несправності (повну укомплектацію ТС)». Разом з тим, відповідачем та третьою особою не надано належних та достатніх доказів щодо узгодження з позивачкою термінів проведення гарантійних ремонтних робіт в строк, що перевищує два місяці. Крім того, як зазначив представник третьої особи в своїх письмових поясненнях, відповідна запасна частина була замовлена у виробника 23.05.2017 року, що свідчить про те, що вже через п'ять днів після приймання автомобілю до сервісу було виявлено причини несправності та необхідні запасні частини для їх усунення. А зазначення в акті про те, що остаточний термін виконання ремонтних робіт буде узгоджено, зокрема, після поставки товару, не свідчить про факт такого узгодження та про те, що при цьому позивачка погоджувала або допускала проведення такого ремонту понад встановлені в законі та договорі строки. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність передбачених ч.9 ст.8 Закону №1023-XII підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки за період з 19.07.2017 року по 04.09.2017 року. При визначенні розміру неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує, що відповідно до ч.ч.2,3 ст.551 ЦПК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В своєму позові позивачкою відповідно до ч.9 ст.8 Закону №1023-XII розмір неустойки було розраховано виходячи із вартості придбаного транспортного засобу, зазначеного у договорі в сумі 362010 грн., що за визначений судом період з 19.07.2017 року по 04.09.2017 року склало б суму 173764 грн. 80 коп. (362010 : 1% х 48 днів затримки). Разом з тим, суд враховує, що вказаний розмір неустойки становить 48% вартості автомобіля. Крім того, з моменту його придбання та на момент звернення позивачки з приводу проведення гарантійного ремонту, останній провів в експлуатації майже два роки та доказів щодо його дійсної вартості на момент звернення до відповідача 18.05.2017 року позивачкою не надано. Також судом враховується, що наявні недоліки полягали у виході із ладу електричної проводки салону та необхідності заміни відповідного комплекту проводки, вартість якого становила 10126 грн. 33 коп., а з урахуванням ПДВ - 12151 грн. 60 коп. (а.с.123 т.2). Окрім цього, відповідно до ч.9 ст.8 Закону №1023-XII на час проведення ремонту позивачці було надано підмінний автомобіль за рахунок відповідача (а.с.49-52 т.1). За вказаних обставин, виходячи із вартості комплектуючих деталей транспортного засобу, що вийшли із ладу та підлягали заміні, враховуючи принципи розумності та справедливості, пропорційності, суд відповідно до ч.3 ст.551 ЦПК України вважає за можливе зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, до 15000 грн., задовольнивши таким чином позовні вимоги частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачку відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. В частині стягнення на користь позивачки витрат на правову допомогу, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесення витрат на послуги адвоката позивачкою було надано договір №39 від 16.06.2017 року про надання юридичних послуг з адвокатом [PERSON], який і представляв інтереси останньої в суді, а також акт приймання-передачі до договору від 19.01.2018 року (а.с.62,63,64,65 т.1). З вказаного акту вбачається, що позивачкою було оплачено послуги за складання в її інтересах позовної заяви до суду вартістю 4500 грн. та за представництвго її інтересів в суді - 500 грн. При цьому, вартість за складання позовної заяви визначена із розрахунку витрачених на це дев'яти годин, виходячи із вартості однієї години 500 грн. Разом з тим, суд враховує, що підготовка позовної заяви не передбачала необхідності дослідження великої кількості документів та складності у визначенні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а позовні вимоги обгрунтовувались оцінкою визначених законодавством строків проведення гарантійного ремонту та фактичними строками його проведення. Також судом враховується, підготовка позову не потребувала необхідності збирання додаткових доказів, крім тих, що були в наявності у самої позивачки та в подальшому було долучено в якості додатків до позовної заяви. З урахуванням наведених вище обставин та положень ЦПК України, складності справи, кваліфікації та досвіду адвоката, який відповідно до дати видачі свідоцтва займається адвокатською діяльністю з грудня 2008 року, реально виконаної ним роботи з підготовки позовної заяви та необхідного часу на її виконання, з огляду на розумну необхідність витрат на правову допомогу для даної справи, а також заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката щодо складання позовної заяви не відповідає критеріям співмірності, визначеним ч.4 ст.137, ч.3 ст.141 ЦПК України, є завищенним та підлягає зменшенню до 1000 грн. Таким чином, в звязку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позвиачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial