Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 21 травня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №631. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: 17 серпня 2012 року [PERSON] та 18 серпня 2016 року [PERSON]. Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалось через постійні непорозуміння та різні погляди на життя, внаслідок чого між ними виникали конфлікти та суперечки, які в свою чергу, негативно впливали на неї та на їх спільних дітей. Незважаючи на те, що і надалі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на даний час вони разом не проживають. Після фактичного припинення сімейних відносин, діти проживають та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач належним чином їй не допомагає. Зазначає, що вона працює на посаді секретаря Кіцманського районного суду Чернівецької області, однак з 09.10.2016 по 18.08.2019р.р. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При цьому вона отримує допомогу у вигляді грошових виплат у формі одноразової допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач [PERSON] працевлаштований та має постійний заробіток. Непрацездатних батьків та інших неповнолітніх дітей у нього на утриманні немає. У звязку із відсутністю доказів на підтвердження офіційного працевлаштування відповідача, просила стягнути з останнього на її користь на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину; стягувати з відповідача аліменти на її утримання в сумі 800 грн.. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, про що надав свої письмові заперечення. Пояснив, що він не заперечує сплачувати аліменти на утримання дітей, однак в меншому розмірі по 750 грн. на кожну дитину. Вказував, що він до травня 2017 року надавав матеріальну допомогу дружині та донечкам, оплачував кошти за харчування дочки [PERSON] в дитячій установі, а також забезпечував їх продуктами харчування, ліками, одягом, іграшками. У звязку із цим, на його думку, у позивачки не було підстав для звернення до суду із відповідним позовом. Що стосується стягнення аліментів на утримання дружини, то він на даний час не має можливості сплачувати їй аліменти, так як сам не працює, має нерегулярний дохід, на його утримані знаходиться хвора матір. Вказував, що у разі присудження йому аліментів на дружину, він не зможе в повній мірі сплачувати аліменти на дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 21 травня 2010 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №631 (а.с.5). Від шлюбу у сторін 17 серпня 2012 року народилася дочка [PERSON] та 18 серпня 2016 року [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтв про народження (а.с.6-7). Разом з тим, спільне життя у сторін не склалося. На даний час вони фактично не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. Також судом було встановлено, що після фактичного припинення подружніх стосунків малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матірю [PERSON] за адресою: м.Кіцмань вул.Ів.Павлюк,7 та знаходиться на її утриманні. Вказану обставину сторони не оспорюють. Малолітня [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад в м.Кіцмань. Згідно наказу керівника апарату Кіцманського районного суду Чернівецької області №56-В від 04 жовтня 2016 року, позивачка [PERSON] яка працює у вказаній установі на посаді секретаря, з 09 жовтня 2016 року по 18 серпня 2019 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.8). При цьому, позивачка отримує щомісячно допомогу у вигляді грошових виплат у формі одноразової допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого\~частиною другою статті 182\~цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.184 СК України). Як передбачено нормами ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При призначенні аліментів суд враховує те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, має нерегулярний дохід. Він проживає разом із вітчимом [PERSON], а також матірю [PERSON], яка є особою пенсійного віку та у звязку із хворобою потребує матеріальної допомоги. Стан здоров'я відповідача задовільний, окрім спільних дітей сторін, непрацездатних осіб чи неповнолітніх дітей у нього на утриманні немає (а.с.26). Із наданих відповідачем квитанцій вбачається, що час від часу він надав позивачці кошти на утримання доньок, оплачував за харчування доньки [PERSON] в дошкільному навчальному закладі та забезпечував дітей різного виду речами та продуктами харчування. Однак розмір вказаних коштів є мінливим, не стабільним та має нерегулярний характер (а.с.25,27-55). Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоровя та матеріального становища сторін і їх малолітніх дітей, відсутності на утриманні відповідача інших дітей та непрацездатних батьків, суд вважає, що на підставі ст.184 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітніх дітей аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно на кожну дитину починаючи з 27 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання доньок, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Крім того, як вбачається із пояснень позивачки, вона періодично несе додаткові витрати на утримання дітей, зокрема, їх лікування, відвідування старшою донькою курсів англійської мови. [PERSON] позивачка не зверталася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), які можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст.185 СК України). Також, на погляд суду, позовна вимога щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Так, відповідно до вимог ч.2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, для покладення на одного з подружжя обовязку про утримання іншого необхідно наявність декілька умов: щоб подружжя знаходилося в зареєстрованому шлюбі; непрацездатність одного з подружжя; якщо одного із подружжя не забезпечують його доходи до рівня прожиткового мінімуму, що встановлений законом; спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 ст.84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Аліменти стягуються за умови, що той з подружжя, до кого пред'явлені вимоги щодо утримання, спроможний його надати. Як було встановлено судом, позивачка працює в Кіцманському районному суді Чернівецької області на посаді секретаря, однак до 18 серпня 2019 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Разом з тим, як зазначалось вище, відповідач [PERSON] не має постійної роботи, його доходи є нерегулярними. Таким чином, враховуючи матеріальне становище відповідача, реальну можливість сплачувати аліменти, суд вважає, що на даний час відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] щодо стягнення з відповідача коштів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, однак вона не позбавлена права в подальшому звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів у разі такої потреби, якщо доведе, що доходи чоловіка збільшились. Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial