Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] , через адвоката Абросімову А-А.О., звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 21.12.2007р. між сторонами зареєстровано шлюб; від шлюбу мають сина, 2008 року народження; подружнє життя не склалось; матеріальної допомоги відповідачем не надається; виникають постійні сварки, конфлікти; не існує спільних інтересів; примирення не можливе. Позивачка просить розірвати шлюб, стягнути на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.06.2021 р. позовну заяву залишено без руху. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, вказує, що утримає дитину, яка проживала з ним, просить відмовити у стягненні аліментів з дня подачі позову, оскільки дитина проживала з відповідачем до 09.05.2021р. Сторони повідомленні про розгляд справи. Справа розглядається у спрощеному позовному провадженні без повідомленням (виклику) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 21.12.2007р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, за актовим записом № 271 між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , актовий запис 1006, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві 09.07.2008р.(а.с.16). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позову про розірвання шлюбу. Позивачкою заявлено вимога про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Твердження відповідача, що стягненню з нього на утримання малолітнього сина аліменти підлягають з 10.05.2021 року, оскільки з цього періоду син став проживати з матір`ю, суд оцінює критично, з огляду на те, що відповідач не надав докази такого проживання з ним дитини до цього періоду - до 10.05.2021 року. Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати, які, за матеріалами справи, полягають у сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що документально підтверджено (а.с.26). Позивачкою заявлено також вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору остання за подання позову про стягнення аліментів звільняється. Відповідно до положення ст.141 ЦПК України судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 908,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Outcome: approved