Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, посилаючись на наступне. Вона є власницею квартири № 2 за адресою: селище Решетилівка, вул. Парижської Комуни, 14 Решетилівського району Полтавської області, яка належить їй на праві приватної власності. У вказаному будинку зареєстровані її малолітня донька [PERSON], її мати [PERSON] та її батько [PERSON] Після розірвання шлюбу батьків [PERSON] переїхав на постійне місце проживання в інше житло і з того часу в її квартирі не проживає. Таким чином, відповідач майже 4 роки відсутній за місцем своєї реєстрації, ніякого звязку з ним позивачка не підтримує, його особисті речі в її квартирі відсутні, вона самостійно утримує свою квартиру та оплачує комунальні послуги, відповідач ніякої участі в утриманні даного житла не приймає та ним не користується, добровільно знятися з реєстрації відмовляється. З огляду на зазначене вона просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, розташованим у селищі Решетилівка, вул. Паризької Комуни, 14 Решетилівського району Полтавської області. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.34). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без поважної причини, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням у Всеукраїнській громадсько-політичній газеті «Зоря Полтавщини» (а.с.33). Тобто, в судове засідання відповідач, який вважається повідомленим в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України не явився, а тому суд, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши юридичну оцінку доказам по справі знаходить, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що квартира № 2 у будинку 14 за адресою: селище Решетилівка, вул. Парижської Комуни Решетилівського району Полтавської області належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Договором дарування від 22 червня 2012 року, зареєстрованим у реєстрі за № 1-2136, Витягом з Державного реєстру правочинів від 22.06.2012 № 5067313 та Витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації» від 27.06.2012 № 34647709 (а.с.5-7). Згідно з довідкою Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області від 12 липня 2016 року № 02-04/4607, у належній [PERSON] квартирі, яка знаходиться за адресою: селище Решетилівка, [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає: батько [PERSON] (а.с.9). З актів обстеження від 28 листопада 2014 року № 662 та від 25 травня 2015 року № 444 вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований в [INFO], але фактично не проживає за даною адресою з листопада 2012 року (а.с. 10-12). Шлюб між матірю позивачки [PERSON] та батьком позивачки [PERSON] розірвано у 2012 році, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 13 листопада 2012 року № 23, видана відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, яка наявна в матеріалах справи № 546/735/16-ц (а.с.8). Відповідно до положення ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачем [PERSON] не надано суду докази залишення спірного житла та не користування ним більше одного року з поважних на те причин, а тому позов щодо визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved