Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання але не довше ніж до досягнення двадцятитрьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2010 року, ухваленого у цивільній справі №2/8578/10 стягнуто із відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 40% всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 13 квітня 2004 року і до повноліття дітей. [INFO] їх із відповідачем спільна дочка [PERSON] досягла повноліття і продовжує навчання на денній платній формі навчання у Львівському Національному університеті ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, у зв`язку із чим потребує матеріальною допомоги, яку відповідач як батько повинен надавати. Однак, відповідач, будучи матеріально забезпеченою особою, оскільки працює на двох підприємствах, ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дочки, яка продовжує навчання. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, у якому вказує про часткове визнання позовних вимог, покликаючись на відсутність у нього фінансової можливості сплачувати аліменти на повнолітню дочку у сумі 5000 гривень, щомісячно. В обґрунтування своїх тверджень вказує на те, що він ( [PERSON] ) працює у м. ТОВ «САЮЗ» на робітничій професії «гальванік», у зв`язку із чим, змушений щоденно добиратися до місця роботи із свого місця проживання - [ADDRESS] та поносить значні витрати на проїзд. Також, на його утриманні перебуває непрацездатна сімдесятип`ятирічна матір, яка проживає разом із ним. Крім роботи у ТОВ «САЮЗ», інших видів доходу у нього немає. За 8 місяців поточного року, йому ( [PERSON] ) було нараховано 46687,69 гривень заробітної плати, без вирахування податків. Середньомісячний дохід становить 5836 гривень. Із вказаної суми він також сплачує аліменти на неповнолітнього сина у розмірі 20% від свого доходу, що становить 1167 гривень. Таким чином, на прожиття залишається 4670 гривень. З цих підстав, зазначає, що з огляду на розмір його заробітної плати, та те, що ним сплачуються аліменти на неповнолітнього сина, у нього ( [PERSON] ) немає реальної можливості сплачувати аліменти на повнолітню дочку [PERSON] , яка продовжує навчання, у сумі 5000 гривень, щомісячно, однак, погоджується сплачувати аліменти у щомісячному розмірі по 1750 гривень. 13 жовтня 2020 року позивачка [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, у якому заперечує проти викладених у відзиві відповідачем обставин. Зокрема позивачка вказує, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження понесення ним витрат на утримання непрацездатної матері, а також, замовчується той факт, що разом із ним, без реєстрації, фактично проживає його сестра із сім`єю, яка здійснює догляд за їх непрацездатною матір`ю. Крім цього, позивачка не погоджується із твердженням відповідача про розмір його середньомісячного заробітку у сумі 5836 гривень, оскільки як убачається із долученої відповідачем довідки, сума отриманої ним заробітної плати за липень становила 9542,52 гривень, а за серпень - 10973,90 гривень. З цих підстав, позивачка вважає, що дохід відповідача надає йому можливість сплачувати аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання у сумі 5000 гривень, щомісячно, а тому просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого вказує, що твердження позивачки є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Так, відповідач стверджує, що саме він витрачає кошти на утримання своєї непрацездатної матері. Щодо доводів про середньомісячний розмір його заробітної плати, вважає безпідставним той факт, що позивачка лише констатує розмір заробітної плати, отриманий ним у більшому розмірі у липні-серпні, та не бере до уваги ту обставину, що за попередні місяці розмір заробітної плати був значно меншим. З цих підстав стверджує, що фактичний середньомісячний розмір його доходу складає 5836 гривень. За вказаних обставин, позовні вимоги [PERSON] визнає частково, та просить суд стягувати із нього аліменти на повнолітню дочку [PERSON] , яка продовжує навчання, у сумі 1750 гривень, щомісячно. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Дяків О.Я. позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Когут В.В. у судовому засіданні позовні вимог визнали частково та просили стягувати аліменти у сумі 1750 гривень. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 17 квітня 2002 року Відділом реєстрації актів громадського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №634). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2010 року, ухваленим у цивільній справі №2-8578/10 стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 40% всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із 30 серпня 2010 року і до повноліття дітей. 29 вересня 2016 року позивачка вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище із [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 20 червня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. [INFO] дочка сторін [PERSON] досягла повноліття. Згідно довідки №512 виданої 11 лютого 2020 року факультетом ветеринарної гігієни, екології та права Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, [PERSON] навчається на денній формі навчання за рахунок коштів фізичних осіб, за спеціальністю «Ветеринарна гігієна, санітарія і експертиза», освітній ступінь «магістр», терміном навчання із 02 вересня 2019 року по 30 червня 2025 року. Згідно викладених у позові обставин, повнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] потребує матеріальної допомоги батьків, оскільки, у зв`язку із навчанням, позбавлена можливості працевлаштуватися та самостійно отримувати заробіток. Відповідно до пункту 10 Договору про надання освітніх послуг між університетом і фізичною/юридичною особою, укладеного 01 вересня 2020 року між Львівським національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького та [PERSON] для одержання освітніх послуг [PERSON] , загальна вартість освітньої послуги, без урахування офіційно визначеного рівня інфляції за весь строк навчання становить 105000 гривень. Згідно пункту 11 вказаного договору, щосеместрово замовник вносить плату безготівково у сумі 10500 гривень. На підтвердження факту оплати навчальних послуг, позивачкою [PERSON] долучено копії меморіальних ордерів, зокрема: №МВ45283947 від 19 лютого 2020 року на суму 8000 гривень, №МВ45283947 від 19 лютого 2020 року на суму 8000 гривень та № МВ51152319 від 06 квітня 2020 року на суму 8000 гривень. Також, позивачкою долучено копії меморіальних ордерів про оплату нею гуртожитку за проживання дочки [PERSON] , а саме: копія меморіального ордера №МВ45285176 від 19 лютого 2020 року на суму 2600 гривень, копія меморіального ордера №МВ60873826 від 30 червня 2020 року на суму 2600 гривень, дублікат чека №0.0.1451101307.1 від 30 серпня 2019 року на суму 2600 гривень. Згідно довідки про доходи №26 виданої 28 вересня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «САЮЗ», [PERSON] працює у ТОВ «САЮЗ» на посаді гальванік, загальна сума його доходу за період із січня 2020 року по серпень 2020 року, без урахування аліментів становить 26553,62 гривень. Довідкою №81171 виданою 06 жовтня 2020 року Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) стверджується, що [PERSON] дійсно отримувала аліменти від [PERSON] у такому розмірі: вересень 2019 року - 3607,91 гривень, жовтень 2019 року - 2896,71 гривень, листопад 2019 року - 3607,91 гривень, грудень 2019 року - 2641,91 гривень, січень 2020 року - 3608,30 гривень, лютий 2020 року - 2964,30 гривень, березень 2020 року - 2083,54 гривень, квітень 2020 року - 00 гривень, травень 2020 року - 559,68 гривень, червень 2020 - 00 гривень, липень 2020 року - 1536,35 гривень, серпень 2020 року - 1766,80 гривень. Як убачається із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку/приміщенні/ осіб №281 виданої 28 вересня 2020 року Плотичанською сільською радою, Козівського району, Тернопільської області, за адресою по [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] та його мати, яка є власником житла - [PERSON] . До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично сприймає твердження відповідача [PERSON] про перебування у нього на утриманні непрацездатної матері, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним поносяться витрати на утримання матері відповідачем суду не надано. Разом із тим, суд не погоджується із твердженням позивачки про те, що середній дохід відповідача становить 9473,42 гривень, оскільки як слідує із довідки №26 виданої 28 вересня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «САЮЗ», загальна сума доходу відповідача за вісім місяців, а саме у період із січня 2020 року по серпень 2020 року, без урахування аліментів становить 26553,62 гривень. Відтак, середньомісячний заробіток відповідача [PERSON] вочевидь значно менший вказаної позивачкою суми 9473,42 гривень. Проаналізувавши встановлені обставини справи, з огляду на те, що повнолітня дочка сторін [PERSON] навчається на денній контрактній формі навчання у Львівському національному університеті ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького та потребує матеріальної допомоги, враховуючи, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід, беручи до уваги право повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, на матеріальну допомогу від батьків та з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, щомісячно. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує розмір доходу відповідача, а також те, що відповідачем на даний час сплачуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Крім цього, судом береться до уваги розмір оплати за навчання спільної дочки сторін [PERSON] , що складає 10500 гривень у семестр та вартість послуг за проживання її у гуртожитку, а також обов`язок обох батьків утримувати свою дочку, яка продовжує навчання та, у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, а тому, суд приходить до переконання, що сума аліментів, яка підлягає стягненню із відповідача у розмірі 2000 гривень щомісячно, буде достатньою для утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача у дохід держави слід стягнути 840,80 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial