Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом і свої доводи мотивує тим, що у березні 2015 року вона разом із відповідачами виявили бажання щодо спільного придбання житлового будинку поблизу узбережжя Азовського моря задля можливості відпочинку членів їх сімей та родичів. У зв'язку з цим, вони дійшли згоди щодо купівлі часток будинку [ADDRESS], загальною площею 34,7 кв.м, жилою площею 15.0 кв.м., і такі господарсько-побудові споруди : сіни, убиральня, колодязь. Частка позивачки складає 1/6 від загальної площі будинку.. Відповідно до договору купівлі - продажу вказаної частини жилого будинку, сам будинок розташовано на земельній ділянці площею - 0,1525 гектарів, яка належить Новоазовській міській раді, та при укладенні вказаного договору, право власності на неї не змінювалося, та відповідні правовстановлюючі документи з відповідним цільовим призначенням не оформляли. Після оформлення права власності на свої частки, ними прийнято спільне рішення про ремонт та реконструкцію вказаного будинку. По закінченню реконструкції та ремонту житлового будинку і досягнення домовленості про порядок володіння та користування спільним майном, перед ними постало питання щодо оформлення права власності на новостворене в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти домоволодіння, а також його поділу в натурі на п'ять окремих об'єктів нерухомого майна, оскільки за своїм планувальним рішенням житловий будинок структурно поділяється на п»ять частин. За їх спільним задумом розміщення кімнат, веранди та сходів під час будівництва здійснено таким чином, що інженерні комунікації відокремлені, а кожна із сімей має окремий вхід до своїх часток домоволодіння без утворення одна одній перешкод в користуванні. Згідно законодавства прийняття нерухомого майна в експлуатацію можливе лише за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку з відповідним цільовим призначенням. Такого документу кожен з них отримати не може, оскільки не отримував його сам продавець. Позивачка намагалася оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташована її частина будинку нічого не дали, оскільки без виділення земельної ділянки та зміни її цільового призначення, їм не слід було починати реконструкцію будинку. Крім того, між ними як співмешканцями не досягнуто згоди з приводу розміру земельної частки, на яку кожен з них має право, оскільки суттєво змінився розмір частки будинку. Так, згідно технічного паспорту станом на 05.05.2015 року, частина домоволодіння позивачки відокремлена від частини домоволодіння відповідачів, має окремий вихід та складається з: частини житлового будинку літ. «В-1» -загальною площею 54.90 кв.м., та житловою 16.60 кв.м., яка складається з кімнат : житлових: 2 площею 8.30 кв.м., 3 площею 8.30 кв.м., санвузол 2 площею 4.00 кв.м., 1 коридор-8.30кв.м., 1 кухня столова площею 26.00 кв.м. Одноразово, з визнанням відокремленого жилого приміщення позивачка вимагає визнати за ним нову адресу, а саме квартира [ADDRESS], оскільки розміщення кімнат, веранди та сходів, інженерні комунікації, здійснено без утворення перешкод в користуванні відповідачам. Господарські приміщення -сарай Б-1, та огорожу - №1- просить визнати загальною власністю. Оскільки фактично домоволодіння [ADDRESS] використовується ними на свій розсуд роздільно та незалежно, а кожен з них хоче вільно і самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю частиною домоволодіння, як окремим об'єктом нерухомості, тому позивачка просить поділити в натурі домоволодіння на п'ять самостійних об'єкти цивільно-правових відносин без втрати цільового призначення. Проте у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно зазначено, що частина житлового будинку, яка відчужується позивачці є 1/6 частини, що на теперішній час не відповідає дійсності, вказана невідповідність спричинила розбрат у взаємовідносинах та слугувало приводом до відмови відповідача у подальшому переоформленні права на нерухоме майно та укладанні договору про поділ в натурі часток домоволодіння. Втім, під час реконструкції заперечень, щодо розміру та місця розташування господарських будівель і споруд у відповідачів не виникало. За таких обставин, позивачка вважає, що виділення вказаного майна в натурі є можливим, не порушить прав та інтересів інших осіб. Тому просила виділити в натурі, як окремий об'єкт нерухомості, із спільної часткової власності, частину житлового будинку літ. «В-1» -загальною площею 54.90 кв.м., та житловою 16.60 кв.м., яка складається з кімнат : житлових: 2 площею 8.30 кв.м., 3 площею 8.30 кв.м., санвузол 2 площею 4.00 кв.м., 1 коридор-8.30кв.м., 1 кухня столова площею 26.00 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,1525 га, визнати за частиною домоволодіння за адресою: [ADDRESS], нову адресу : [ADDRESS], припинити право спільної часткової власності між співвласниками, визнати за нею право власності на цілий об'єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS], що складається з кімнат: «В-1» -загальною площею 54.90 кв.м., та житловою 16.60 кв.м., яка складається з кімнат : житлових: 2 площею 8.30 кв.м., 3 площею 8.30 кв.м., санвузол 2 площею 4.00 кв.м., 1 коридор-8.30кв.м., 1 кухня столова площею 26.00 кв.м., господарські приміщення -сарай Б-1, та огорожу - №1- визнати загальною власністю. Позивачка у судове засідання не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнали, не заперечують проти виділу в натурі частини нерухомого майна та визнання права власності. Суд вважає можливим розгляд справ у відсутності сторін. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, з ксерокопії договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 31.03.2015 року вбачається, що [PERSON] купила 1/6 частину жилого будинку № [NUMBER] з належними до них господарськими та побутовими будівлями подвір'я, що знаходиться у [ADDRESS] на земельній ділянці загальною площею 0,1525 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка належить Новоазовській міській раді. Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого приватним нотаріусом Скалун Р.В., Маріупольского міського нотаріального округу від 31.03.2015 року, 1/6 частина житлового будинку № [NUMBER], по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Так, згідно технічного паспорту станом на 05.05.2015 року, частина домоволодіння позивачки відокремлена від частини домоволодіння відповідачів, має окремий вихід та складається з частини житлового будинку: літ. «В-1» -загальною площею 54.90 кв.м., та житловою 16.60 кв.м., яка складається з кімнат : житлових: 2 площею 8.30 кв.м., 3 площею 8.30 кв.м., санвузол 2 площею 4.00 кв.м., 1 коридор-8.30кв.м., 1 кухня столова площею 26.00 кв.м. Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Позивачка зазначає, що на теперішній час фактично займає належну їй частку у праві спільної часткової власності, а саме: літ. «В-1» -загальною площею 54.90 кв.м., та житловою 16.60 кв.м., яка складається з кімнат : житлових: 2 площею 8.30 кв.м., 3 площею 8.30 кв.м., санвузол 2 площею 4.00 кв.м., 1 коридор-8.30кв.м., 1 кухня столова площею 26.00 кв.м. За таких обставин, суд вважає, що виділення зазначеного майна в натурі є можливим та таким, що не порушує права та інтереси інших осіб. Таким чином, позовні вимоги позивачки про виділення в натурі часки в спільній частковій власності є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, або обмежений в його здійсненні. Згідно до ст.363 ЦК України частина у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Таким чином, суд вважає за необхідне припинити право спільної часткової власності між співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги в цій частині також є законними та обґрунтованими. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність повністю задовольнити позовні вимоги позивачки. На стягнення судових витрат позивачка не наполягає. На підставі ст.ст. 328, 356, 364ЦК України,

Outcome: approved