Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 29 травня 1999 року у відділі РАГС Івано-Франківського міськвиконкому зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис № 404. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що відповідач зневажливо ставиться до позивача, ображає, безпричинно влаштовує сварки, конфлікти, а також не одноразово застосовував до позивача фізичну силу. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву за змістом якої просить розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання 02 березня 2016 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про розгляд справи (а.с.16), причини неявки суду не повідомив. Сторонам надавався час для примирення, за клопотанням відповідача, але позивачка і надалі наполягає на розірванні шлюбу,отже сторони не помирились. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26 травня 1999 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 26 травня 1999 року у відділі РАГС Івано-Франківського міськвиконкому, про що зроблено відповідний актовий запис № 494. В шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, які містяться в матеріалах справи (а.с.5,6). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, миритися не бажають, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та нормальному вихованню їх дітей, тому такий шлюб зберігати не доцільно. Суд надавав сторонам час для примирення, однак сторони не помирились. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, дітей залишити на проживанні з матір'ю, оскільки жодних заперечень з даного приводу відповідач не висловлював. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved