Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивачка в травні 2018 року звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , в якому просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , у вигляді 1/9 частини квартири [ADDRESS] , та після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , у вигляді 1/6 частини квартири [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на 5/18 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що оскільки на момент смерті батька [PERSON] вона була неповнолітньою , то в силу вимог ст. 535 ЦК УСРСР ( ст. 1268 ЦК України) мала обов`язкову частину на спадкове майно у вигляді 1/9 частини спадкового майна і фактично вважалася такою, що прийняла спадщину. Крім того, позивачка зауважила на те, що має право на спадщину у вигляді 1/6 частини квартири після смерті померлого діда [PERSON] .. Оскільки нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на частку спадщини, звернулася до суду за захистом порушеного права. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року провадження по справі відкрите, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] .. 05 грудня 2018 року позивачка надала уточнену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , в якій зменшила позовні вимоги, та з підстав викладених у первісному позові просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за нею право власності на 1/9 частини квартири [ADDRESS] . У вступному слові позивачка та її представник підтримали уточнену позовну заяву, наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог просив відмовити з огляду на неможливість застосування до спірних правовідносин положень ЦК України 2001 року та не прийняття позивачкою спадщини після смерті батька. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 15 квітня 1988 року. Під час цього шлюбу, [INFO] народилася позивачка [PERSON] . Свідоцтвом про народження підтверджено, що батьком позивачки є [PERSON] .. 23.06.1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. З цього часу позивачка проживала окремо від батька разом з матір`ю. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва № 344 про право власності на житло від 05.10.1998 року квартира [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася його мати [PERSON] , яка 22.11.2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна [PERSON] , яке складається із 1/ 3 частини квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1 /2 частку спадкового майна на ім`я [PERSON] не видавалося. Також , матеріалами справи підтверджено, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у якій померлий був зареєстрований. При житті, 21.11.2005 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером: 3-1734, яким належне йому майно у вигляді частки в вищезазначеній квартирі, заповідав позивачу [PERSON] . Спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку в спадковому майні в порядку ст. 1241 ЦК України, була [PERSON] - непрацездатна дружина спадкодавця. 09 червня 2006 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори подана [PERSON] заява про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] , яка була зареєстрована за № 416 та на її підставі заведено спадкову справу № 299/2006 . 31 жовтня 2006 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори подана [PERSON] заява про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою 21 листопада 2005 року за реєстровим № 3-1734 після померлого [INFO] - [PERSON] , яка була зареєстрована за № 833 та долучена до спадкової справи № 299/2006 . 22 листопада 2006 року Четвертою Запорізькою державною нотаріальною контрою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 3-1727, згідно зі ст. 1241 Цивільного кодексу України дружині померлого [PERSON] на 1/2 (одну/другу) частку 1/2 (однієї/другої) частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з яких 1/3 (одна/третя) частина квартири належала спадкодавцю, 1/6 (одна/шоста) частина квартири належала [PERSON] , сину, який помер [INFO] , спадкоємцем після якого був [PERSON] , батько, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав . Постановою державного нотаріуса Четвертої Запорізької нотаріальної конторі Бережко С.М. від 30.01.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] не був наданий документ, що посвідчує власності спадкодавця на належну йому частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: свідоцтво про право власності № [NUMBER] , видане Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 05 жовтня 1998 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року у справі 331/1526/18 визнано за [PERSON] право власності, в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , на 1 /4 частку квартири , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті своєї бабусі [PERSON] позивачка у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. від 10.10.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що за життя [PERSON] склала заповіт , посвідчений Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою 09 червня 2006 року за р. № 2-593 , на все рухоме та нерухоме майно , а також усе, що їй буде належати на день смерті на спадкоємця , який спадщину прийняв вчасно. Наявною в матеріалах справи копією заповіту від 09 червня 2006 року підтверджено, що спадкоємцем за заповітом на все майно належне [PERSON] є [PERSON] , який 04 травня 2017 року звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день зазначений в статті 21 цього Кодексу. Як встановлено судом, спадщина після смерті батька позивача [PERSON] відкрилася [INFO] ,тобто до 1 січня 2004 року, а тому необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно до положень ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В силу ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном Згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 18/5, 14.06.1994, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Спадкоємцями першої черги відповідно ст. 529 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Відповідно ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців. Відповідно до ст. 550 ЦК України 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Згідно ч. 1 Прикінцевих та Перехідних положень діючий Цивільний кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Згідно ч. 4 цих Положень щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України відповідно ч.5 Прикінцевих та Перехідних положень застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців, до набрання чинності цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, на момент смерті [PERSON] в спадковій квартирі проживали та були зареєстровані батьки померлого спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , які фактично прийняли спадщину. Позивачка [PERSON] на час відкриття спадщини була неповнолітньою , проживала окремо від спадкодавця зі своєю матір`ю, яка з 23.06.1992 року була розлучена зі спадкодавцем і з заявою про прийняття спадщини в інтересах неповнолітньої дитини до нотаріальної контори не зверталася. Не зверталася позивачка із заявою про продовження строку на прийняття спадщини до суду та не послалася на наявність поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини також з 2008 року, з часу настання її повноліття . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1 /2 частину спадкового майна після смерті [PERSON] отримала його матір [PERSON] [INFO] , а спадщина була прийнята [PERSON] та [PERSON] після смерті сина [INFO] , тобто на час набрання чинності діючим Цивільним кодексом України спадщина була прийнята. Оскільки на час набрання чинності діючим Цивільним кодексом України спірна спадщина уже була прийнята спадкоємцями , тому Правила книги шостої Цивільного кодексу України відповідно ч. 5 Прикінцевих та Перехідних положень не можуть бути застосовані до цих правовідносин. Досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що спадщина була прийнята [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог Цивільного кодексу України 1963 року у встановлений законом строк , а доводи позивача щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень ч.4 ст. 1268 ЦК України є хибними. Крім того, суд звертає увагу на наступне. За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачка , звертаючись до суду просила визнати за нею право власності на 1/9 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] .. Однак, позивачем не враховано, що 22.11.2006 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна [PERSON] , яке складається із 1/ 3 частини квартири [ADDRESS] , і вимоги про визнання частково недійсним вказаного свідоцтва позивачем не були заявлені. Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року у справі 331/1526/18 визнано за [PERSON] право власності, в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , на 1 /4 частку квартири , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане судове рішення набуло законної сили та в силу вимог ст. 129-1 Конституції України є обов`язковими до виконання на всій території України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість.

Outcome: dismissed