Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08 серпня 2014 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №652 та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони не зявились. Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.22). У судове засідання відповідач не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надав, крім того, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відповідною відміткою пошти (а.с.21). Відповідно до ч.1ст.77\~ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України\~ - відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, суд, відповідно до вимог ст.ст.169, 224-226\~ЦПК України, ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Крім того, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засіданні встановлено, що 08 серпня 2014 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, між позивачкою та відповідачем зареєстрований шлюб під актовим записом №652, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.6). З листопада 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинилися, оскільки між сторонами почали виникати конфлікти та сварки, та спільне життя стало не можливе. Сторони проживають окремо один від одного. За час окремого проживання сторін, позивачка намагалася владнати сімейні проблеми, але безрезультатно. Строни не відновили сімейних стосунків. Позивачка наголошує на тому, що шлюб між нею та відповідачем став носити формальний характер, примирення з відповідачем та збереження сімї є неможливим. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка не має можливості самосітйно утримувати дитину. Відповідач ухиляється від обовязку щодо утримання своєї дитини, хоча він має змогу на це. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України, є одним з головних конституційних обов'язків. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім`я остаточно розпалася та примирення між сторонами не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, також сторони не визначились з приводу утримання дитини за домовленістю у добровільному порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Окрім того, у звязку з неявкою позивачки у судове засідання, а також те, що в своїй заяві про участь у справі вона не зазначила думки щодо залишення прізвища або його зміни після розірвання шлюбу, тому, суд вважає за необхідне залишити позивачці прізвище «Михайлова». На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved