Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 16.03.2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO] Посилаючись на те, що одруження виявилось невдалим, припинення сімейних стосунків через несумісність характерів, постійні сварки та непорозуміння, позивачка просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідач під час розгляду справи в суді позов не визнав та заперечував проти розірвання шлюбу, посилаючись на можливість збереження сімї з урахуванням інтересів дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому зареєстрований 16 березня 2013 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №106. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Частиною 1 ст.24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Відповідно до роз'яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням викладеного та відповідно до ст.111 СК України, суд двічі надав подружжю строк на примирення загальним терміном три місяці, за спливом якого позивачка не відмовилась від позовних вимог та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. Таким чином, враховуючи фактичні взаємини подружжя, зокрема, що сторони припинили фактичні шлюбні відносини, що примирення між ними протягом призначеного судом строку не відбулось та позивачка наполягала на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу, який може будуватись лише на паритетних засадах, суперечитиме інтересам позивачки, а тому позов останньої про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved