Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на її користь згідно з рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 16 червня 2010 року на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дочкою повноліття. В обґрунтування вимог зазначає, що шлюб між нею та відповідачем розірвано, вони проживаю окремо. Від шлюбу є неповнолітня дочка, матеріальної допомоги на утримання якої відповідач в достатній мірі не надає. Вона не має джерел для утримання дитини, а відтак і не може забезпечити її прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку. ЇЇ сімейний стан змінився, вона має на утриманні ще одну дочку [PERSON] , у зв`язку з чим перебуває в декретній відпустці по догляду за цією дитиною до трьох років. Її доходи складаються з соціальних виплат в розмірі 860 грн. по догляду за дитиною до досягненням трьох років, виплати одинокій матері в сумі 300 грн. та з соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї 2000 грн. з розрахунку на трьох членів сім`ї. Сукупний розмір таких соціальних виплат не дає можливості забезпечити навіть мінімальні потреби її сім`ї, оскільки з розрахунку на трьох членів сім`ї він є меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку. Окрім того, зросли і потреби дочки [PERSON] в силу досягнення шкільного віку і збільшення потреб в побуті та навчанні. З часу прийняття рішення про стягнення аліментів з 2010 року зріз і сам розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В силу досягнення дочкою шкільного віку в порівнянні з 2010 роком, рівень витрат на дочку значно зріс, оскільки в даний час такі витрати пов`язані ще й з забезпеченням навчальних потреб, придбанням шкільного приладдя, забезпеченням належних умов для навчання та створення відповідного побуту. Відповідач останнім часом регулярно працює на неофіційних роботах в Республіці Польща та має в зв`язку з цим відповідні доходи. Точних відомостей про його матеріальне становище в даний момент вона не має, однак вважає, що його дохід пов`язаний з фактичним обсягом робіт, виконаних за певний період, в той час як під час розгляду справи про стягнення з нього аліментів в 2010 році відповідач вказував на відсутність роботи, а відтак і неспроможність платити аліменти в розмірі більшому, ніж визначений судовим рішенням. У відзиві на позов відповідач [PERSON] просить у задоволені позову відмовити і в обґрунтування заперечень зазначає, що підстави для збільшення розміру аліментів відсутні. На даний час він сплачує аліменти на утримання дочки в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Сплачувати аліменти в більшому розмірі у нього немає можливості, оскільки він є безробітним і не отримує ніякої соціальної допомоги. Окрім того, на його утриманні перебуває ще двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також його дружина, яка є безробітною. Він намагається додатково підтримувати всіх членів його сім`ї, включаючи і дочку [PERSON] , однак збільшення розміру аліментів поставить його в край невигідне становище, коли він взагалі не зможе сплачувати аліменти у повному розмірі, внаслідок чого утвориться заборгованість. Зазначена у позовній заяві інформація про те, що він останнім часом регулярно працює на неофіційних роботах в Республіці Польща, є неправдивою; з вересня 2018 року він взагалі не виїздив за кордон та на будь-які сезонні роботи. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Шворак Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з викладених у відзиві на позов підстав і просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позову належить відмовити, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Заочним рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 16 червня 2010 року з [PERSON] стягуються на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 27 квітня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 2). У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачка як на одну з підстав для зміни розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , посилається на зміну законодавцем мінімального розміру аліментів. Однак така обставина відповідно до ст. 192 СК України не є підставою для зміни розміру аліментів. Законом України від 3 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» доповнено частину 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Отже, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. З повідомлення Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 13.01.2020 року № 1770 та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП 58908256 вбачається, що з 28 серпня 2018 року з відповідача проводиться стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто у передбаченому законодавством мінімальному розмірі. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачкою не надано суду жодних доказів, які б свідчили про поліпшення матеріального становища відповідача, зокрема про те, що останній регулярно працює в Республіці Польща, на що вона посилається у своїй позовній заяві, та має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у більшому розмірі, ніж визначений законодавством мінімальний розмір. В той же час, судом встановлено, що після прийняття Любешівським районним судом 16 червня 2010 року рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , змінився сімейний стан відповідача, на його утриманні також знаходиться ще двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження, які видані відповідно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області 3 квітня 2013 року серії [NUMBER] та Пнівненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області 10 листопада 2014 року серії [NUMBER] . Таким чином, оскільки позивачкою не надано доказів, які б давали суду передбачені законом підстави для збільшення визначеного раніше рішенням суду розміру аліментів, та не доведено обставини, на які вона посилається у позовній заяві як на підставу своїх вимог, тому суд дійшов висновку про безпідставність заявленого нею позову.

Outcome: dismissed