Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14 вересня 2007 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український [PERSON] банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №5525920, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 175 037,00 доларів США для придбання автомобіля Maserati Quattroporte. Право власності на даний автомобіль Maserati Quattroporte, 2007 року, реєстраційний номер [NUMBER], було зареєстроване на її ім'я та вона передала вказаний автомобіль у заставу ПАТ «Перший Український [PERSON]» на підставі договору застави № 5695810 від 14.09.2007 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 5525920 [PERSON] Посилається на те, що з відповідачем також було укладено другий кредитний договір, а саме 5 вересня 2008 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український [PERSON] банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6765765, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 74 226,00 дол. США на купівлю автомобіля BMW., право власності на автомобіль BMW, 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER], було зареєстроване на її ім'я та вона передала вказаний автомобіль у заставу ПАТ «Перший Український [PERSON]» на підставі договору застави № 6879244 від 05.09.2008 р. для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №6765765 [PERSON] Оскільки [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 15 квітня 2014 року за кредитним договором від 14 вересня 2007 року у неї наявна заборгованість по сплаті кредиту яка становила 52 970,67 дол. США, по сплаті відсотків 10 545,96 дол. США, пені - 4 588,87 дол. США. Станом на 15 квітня 2014 року за кредитним договором від 5 вересня 2008 року заборгованість по сплаті кредиту становила 34 533,82 дол. США, по сплаті відсотків 7 765,49 дол. США, пені - 2383,01 дол. США. Обгрунтовує вимоги тим, що 18 квітня 2014 року ПАТ «Перший Український [PERSON] банк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами. 26 травня 2014 року за вказаною позовною заявою було відкрите провадження у справі, яке ухвалою від 2 жовтня 2015 року було зупинене до розгляду іншої справи, що розглядається Подільським районним судом м. Києва за позовом [PERSON] до ПАТ «Перший Український [PERSON] банк» про визнання кредитних договорів недійсними. Зазначає , що 22 жовтня 2015 року отримала з ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 15 жовтня 2015 року, з яких їй стало відомо, що 11 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. було здійснено виконавчий напис №14004, за яким на користь банку звернуто стягнення на автомобіль BMW, 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER], а також виконавчий напис №14005, за яким на користь банку звернуто стягнення на автомобіль Maserati Quattroporte, 2007 року, реєстраційний номер [NUMBER]. Посилаючись на те, що боржницею [PERSON] не визнається сума заборгованості за кредитними договорами та її позиція ґрунтується на висновку судово-економічної експертизи від 30.06.2015 року, відповідно до якої умови обох кредитних договорів не містять умов щодо ануїтетного погашення основного боргу та сплати процентів за користування кредитом; реальна відсоткова ставка за кредитним договором від 5 вересня 2008 року становить 14,38%, тоді як договором визначено 12,99%; реальна відсоткова ставка за кредитним договором від 14 вересня 2007 року становить 12,71%, тоді як договором визначено 11,50%; договори не містять поняття про щомісячні платежі; сума основного боргу у графіку повернення кредиту та сплати відсотків не має відношення до розміру процентних ставок за цим кредитом; в обох кредитних договором не застосована методика обчислення ануїтету, а також посилаючись на те, що ні вона, як заставодавець, ні [PERSON] як боржниця за кредитними договорами, не були повідомлені про намір банку звертати стягнення на предмети застави, що давало б банку право звертатися до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, вимушена звернутись до суду з вказаним позовом та просила визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича №14005, виданий 11 жовтня 2015 року про звернення стягнення на автомобіль Maserati Quattroporte, 2007 року, реєстраційний номер [NUMBER], та виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича №14004, виданий 11 жовтня 2015 року про звернення стягнення на автомобіль BMW, 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER], . В судовому засіданні представник позивача та одночасно третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] вимоги позовної заяви підтримала, обґрунтувавши поясненнями, просила позов задовольнити та визнати виконавчі написи нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, з підстав небезспірності заборгованості за кредитними договорами, що є безумовною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також у зв'язку з недотриманням порядку вчинення виконавчого напису через не направлення [PERSON] та [PERSON] вимоги погасити заборгованість за кредитними договорами, а у випадку непогашення протягом 30 днів - попередження про звернення стягнення на заставне майно шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позивачки заперечував, обґрунтувавши поясненнями, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що банк правомірно звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на автомобілі, за рахунок вартості яких можливо було б погасити частину заборгованості за кредитними договорами. Вказував на дотримання процедури видачі виконавчих написів нотаріуса та на безпідставність вимог позивачки. Приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А. у судове засідання не з'явився, про день . час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності приватного нотаріуса відповідно до вимог ст.169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 вересня 2007 р. між ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український [PERSON] банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №5525920, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 175 037,00 доларів США для придбання автомобіля Maserati Quattroporte (а. с. 154-161). Право власності на автомобіль Maserati Quattroporte, 2007 року, реєстраційний номер [NUMBER], було зареєстроване на ім'я позивачки [PERSON] 14 вересня 2007 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український [PERSON] банк», та [PERSON] було укладено договір застави № 5695810, відповідно до умов якого вона передала автомобіль Maserati Quattroporte, 2007 року, реєстраційний номер [NUMBER], у заставу ПАТ «Перший Український [PERSON]» для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 5525920 від 14.09.2007 р., укладеним з [PERSON] (а.с.139-148). Встановлено також, що 5 вересня 2008 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український [PERSON] банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6765765, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 74 226,00 дол. США на купівлю автомобіля BMW, 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстроване на ім'я позивачки [PERSON] 05.09.2008 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український [PERSON] банк», та [PERSON] було укладено договір застави № 6879244, відповідно до умов якого вона передала автомобіль BMW, 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER], у заставу ПАТ «Перший Український [PERSON]» для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №6765765 від 05.09.2008 р., укладеним з [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитними договорами, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість, зокрема, згідно розрахунків банку станом на 15 квітня 2014 року за кредитним договором №5525920 від 14.09.2007 р. заборгованість за кредитом становила 34533,82 грн., по несплаченим відсоткам - 7765,49 дол. США, сума пені - 2383,01 дол. США. За кредитним договором № 6765765 від 5 вересня 2008 року станом на 15 квітня 2014 року заборгованість за кредитом становила 52970,67 дол. США., по несплаченим відсоткам - 10545,96 дол. США, пені - 4588,87 дол. США. Судом встановлено, що 18 квітня 2014 року ПАТ «Перший Український [PERSON] банк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитними договорами, що утворилась станом на 15 квітня 2014 року (а.с. 202-205). 26 травня 2014 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва (справа 755/11281/14-ц) було відкрите провадження у справі за позовом ПАТ «Перший Український [PERSON] банк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитними договорами (а.с. 35). В межах даної цивільної справи було проведено судово-економічну експертизу, відповідно до Висновку від 30.06.2015 р. якої умови обох кредитних договорів не містять умов щодо ануїтетного погашення основного боргу та сплати процентів за користування кредитом; реальна відсоткова ставка за кредитним договором від 5 вересня 2008 року становить 14,38%, тоді як договором визначено 12,99%; реальна відсоткова ставка за кредитним договором від 14 вересня 2007 року становить 12,71%, тоді як договором визначено 11,50%; договори не містять поняття про щомісячні платежі; сума основного боргу у графіку повернення кредиту та сплати відсотків не має відношення до розміру процентних ставок за цим кредитом; в обох кредитних договором не застосована методика обчислення ануїтету (а.с.14-32). Встановлено, що [PERSON], посилаючись на те, що кредитні договори містять несправедливі умови, порушують її права як споживача банківських послуг, звернулася до Подільського районного суду м. Києва (справа 758/10691/15-ц) з позовом до ПАТ «Перший Український [PERSON] банк» про визнання кредитних договорів недійсними (а.с. 9). 2 жовтня 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було зупинене провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Перший Український [PERSON] банк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами (755/11281/14-ц) до розгляду справи (758/10691/15-ц) Подільським районним судом м. Києва щодо недійсності кредитних договорів (а.с.33-34). 11 жовтня 2015 року ПАТ «Перший Український [PERSON] банк» звернувся до приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. із заявами про вчинення виконавчих написів і 11 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було видано виконавчий напис №14005 про звернення стягнення на автомобіль Maserati Quattroporte, 2007 року, реєстраційний номер [NUMBER], який був переданий в заставу ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на підставі договору застави №5695810 від 14.09.2007 р., укладеного між банком та [PERSON] (а.с.134). Також, 11 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було видано виконавчий напис №14004 про звернення стягнення на автомобіль BMW, 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER], який був переданий в заставу ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на підставі договору застави №6879244 від 5.09.2008 р., укладеного між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] (а.с.10). Дані виконавчі написи нотаріуса були пред'явлені до виконання в Голосіївський відділ виконавчої служби (а.с. 10-13). Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат » для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат » нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Судом встановлено, що звертаючись до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, банк надав нотаріусу по кредитному договору від 14.09.2007 р. розрахунки заборгованості за період з липня 2012 року по 1 жовтня 2015 року у такому розмірі: заборгованість по кредиту - 52 970,67 дол. США, по несплаченим відсоткам - 19581,80 дол. США (а.с.137-138) а по кредитному договору від 5.09.2008 року банк надав нотаріусу такі розрахунки заборгованості за період з 1 листопада 2012 року по 1 жовтня 2015 року: заборгованість по кредиту - 34533,82 дол. США, по несплаченим відсоткам - 14419,58 дол. США (а. с. 222). Таким чином, на момент звернення до нотаріуса із заявами про вчинення виконавчих написів 11 жовтня 2015 року, сума заборгованості, вказана як безспірна, як показують пред'явлені до Дніпровського районного суду м. Києва розрахунки, оспорювалася в іншому судовому провадженні, що перебувало на розгляді в Дніпровському районному суді м. Києва. Про не безспірність заявленої до стягнення заборгованості свідчить також і наявність Висновку судово-економічної експертизи, проведеної в межах цивільної справи про стягнення кредитної заборгованості в Дніпровському районному суді м. Києва, та яка покладена в основу при оскарженні умов кредитних договорів в Подільський районний суд м. Києва, що не було спростовано представником відповідача в суді. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-141цс14 та № 6-27цс15 та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, спростовує безспірність заборгованості боржника. За таких обставин, наявність спору в суді щодо розміру заборгованості за кредитним договором є обставиною, що спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника, а відтак, суд прийшов до висновку, що спорювані виконавчі написи було вчинено з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п.2.3. Порядку №296/5, а у нотаріуса були відсутні підстави для їх вчинення. Крім того, згідно п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерств юстиції України № 296/5 від 2.02.2012 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Судом встановлено та відповідачем не надано суду доказів про те, що [PERSON] та [PERSON] були повідомлені про необхідність усунення порушень прав банку шляхом погашення заборгованості за кредитними договорами, а тому не спростовано твердження представника позивачки про те, що банком порушено процедуру звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Зважаючи на те, що матеріали справи не містять докази вручення позичальнику (заставодавцю) вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, суд прийшов до висновку, що приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчі написи 11.10.2015 року, оскільки він не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень та заставну вимогу, що призвело до порушення процедури вчинення напису. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом встановлено, що у відповідачем були допущені порушення при дотриманні процедури для вчинення нотаріусом виконавчого напису, суд приходить до висновку про наявність порушення та оспорювання прав позивачки у правовідносинах, які склалися між нею та відповідачем та їх доведеності в суді. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем протягом всього часу розгляду справи суду не було надано належних доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження своїх заперечень. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню з викладених вище підстав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 487,20 гривень судового збору. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 572, 590, 1054 ЦК України, ст. ст. 31, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,

Outcome: approved