Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зазначаючи, що згідно договору купівлі-продажу від 28.01.2021 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] та на момент купівлі будинку там було зареєстровано місце проживання відповідачів. Вказує, що пунктом 15 договору купівлі-продажу передбачено, що продавець зобов`язується зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб у житловому будинку, чого у подальшому так і не відбулося. Зазначає, що відповідачі не проживають в даному будинку більше десяти років без поважних причин та хто ці особи та як їх знайти позивачці невідомо. Отримати акт щодо реально проживаючих осіб можливості не має, оскільки не існує організації, яка обслуговує даний будинок, проте даний факт можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] . Вказує, що відповідачі у будинку не проживають, не сплачують комунальні платежі, в утримання житла участі не беруть, особистих речей у будинку не мають, а тому реєстрація відповідачів порушує право позивачки на вільне розпорядження і користування її житлом. На підставі вищевикладеного просить, суд, визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, проте представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили та не подали до суду відзив на позов. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28.01.2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 45, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому будинку від 23.04.2021 року № 296728, за адресою [ADDRESS] зареєстроване місце проживання: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16). З огляду на викладене, оскільки позивачка є власницею житлового будинку за адресою [ADDRESS] , а відповідачі, які зареєстровані у даному житловому будинку не відносяться до членів сім`ї позивачки, не ведуть з нею спільного господарства, не проживають у даному житловому будинку, не здійснюють витрат на утримання житла, їх речі та майно у помешканні відсутні, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а тому вимоги позивачки про визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим будинком, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved