Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивачка звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить визнати недійсним договір між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та нею від 12 березня 2014 р. про надання споживчого кредиту №2008376998 та припинити зобов'язання щодо сплати позивачем на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованості за договором між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та нею від 12 березня 2014 р. про надання споживчого кредиту №2008376998. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.03.2014р. між нею та ФОП «[PERSON]» укладено договір, за яким останній зобов'язався виготовити та передати їй у власність ПВХ конструкції (вироби) вартістю 7 468 гривень. Після підписання договорів позивачка тривалий час чекала надання їй грошей від банку, однак грошових коштів банком їй надано не було, і обумовлені договором з ФОП [PERSON] вироби не передано. За станом здоров'я (поганий зір та слух) позивач не змогла прочитати зміст підписаного договору з банком, оскільки він був написаний дуже дрібним шрифтом. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила ухвалити рішення у заочному порядку в разі неявки відповідача. Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, про причини неявки суду не повідомили, заперечень та заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень за позовом та заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 12.03.2014 р. між позивачем та ФОП «[PERSON]» укладено договір, за яким останній зобов'язався виготовити та передати позивачу у власність ПВХ конструкції (вироби) вартістю 7 468 гривень. Також [PERSON] підписала договір з «ОТП Банком» про надання споживчого кредиту №2008376998. Як зазначила позивач, самостійно ознайомитися з умовами підписаних договорів вона не мала можливості через вади зору та слуху, і при прийнятті рішення про укладення договорів могла покладатися лише на обставини, повідомлені їй особами, які запропонували підписати договори. Текст кредитного договору виготовлено мілким шрифтом, а [PERSON] є особою похилого віку, з поганим зором, окулярами не користувалася, страждає на катаракту обох очей, косоокість лівого ока, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста - лікаря офтальмолога. Крім того, [PERSON] страждає на хронічну двосторонню сенсоневральну туговухість VI ступеню, потребує слухопротезування, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста - лікарів отоларингологів.Внаслідок цієї обставини вона не мала можливості адекватно сприймати на слух те, що їй говорили особи які запропонували укласти договір, сказане вона мала змогу розуміти лише в загальних рисах. В листопаді 2014р. [PERSON] отримала повідомлення ТОВ «Агенція по управлінню заборгованістю» від 13.11.2014р. з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором в сумі 2 976,06грн. З приводу цього позивачка звернулася до міліції, за її зверненням розпочато досудове розслідування №12014220430005241 за ст. 356 КК України. На підставі договору факторингу від 22.12.2014р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ ОТП Факторинг Україна право вимоги заборгованості за спірним договором відступлене ТОВ ОТП Факторинг Україна, яким до [PERSON] пред'явлено вимогу сплати заборгованості на суму 9 224,32 грн. [PERSON] допитано в якості свідка в рамках кримінального провадження №12014220430005241 за ст.356 КК України. Він пояснив, що випадково зустрівшись з чоловіком на ім'я Тимур, за пропозицією останнього прийшов на зустріч, де його зустріло чотири фізично дужих чоловіків, які умовили його заробити гроші і на автомобілі відвезли до м.Харкова, де у відділенні «Альфа Банк» на його ім'я було відкрито рахунок, за що ці особи передали йому 2000 гривень. Більше нічого йому не відомо. Позивачка вважає що, при вчиненні кредитного договору не додержано вимог передбачених ч.1,3,5 ст.203 ЦК України. Частиною 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено заборону у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Згідно зі статтею 19 вказаного Закону, нечесна підприємницька практика забороняється. При цьому нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. З цього приводу суд зазначає, що текст спірного кредитного договору виготовлено дуже дрібним шрифтом, що ускладнює його прочитання та сприйняття його змісту. Позивач зазначає, що якби їй було відомо про наявність таких умов, то вона відмовилася від укладення договору. Таким чином, особи які запропонували їй укласти договір, замовчали про існування обставин, які мають істотне значення щодо прав і обов'язків сторін, що у відповідності до ст. 230 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним. Враховуючи, що при укладенні оспорюваного договору ПАТ «ОТП Банк» не дотримано вимоги статей 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання кредитного договору від 12.03.2014 року недійсним підлягають задоволенню. Водночас вимога позивача про припинення зобов'язання щодо сплати заборгованості за кредитом є безпідставною, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

Outcome: partial