Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.02.2010 року між нею та відповідачем укладений шлюб, який зареєстрований лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сімї, актовий запис № 211. Від шлюбу мають дітей : сина- [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не ведуть спільне господарство, спору з приводу майна вони не мають. Діти проживають разом із матір'ю. Враховуючи зазначене та з урахуванням заяви позивачки від 24.03.2016 позивачка просила: 1.Розірвати шлюб між нею та відповідачем. 2.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1000 грн. а кожну дитину, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму громадян на кожну дитину. 3.Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище - [PERSON]. 22.04.2016 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 09.06.2016 року позивачкою до суду була подана заява, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. 09.06.2016 та 11.08.2016 року відповідач в судові засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що була повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи з цього та вимог ст..77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивачка. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, 20.02.2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сімї зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №211. Після реєстрації шлюбу прізвище «[PERSON]» змінене на «[PERSON]». Також, встановлено, що у сторін є діти: син - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Проте, розірвання шлюбу не звільняє батьків від обов`язків щодо утримання спільних дітей. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (або) і інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час діти проживають з матір`ю та повністю перебувають на її утриманні, потребують фінансової підтримки з боку батька. Даних про те, що відповідач має на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків чи стан його здоров`я потребує додаткових фінансових затрат, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відтак суд враховуючи реальну потребу позивачки у матеріальній допомозі на утримання неповнолітніх дітей, приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на утримання дітей: сина- [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO] (аліменти) у сумі 1000, 00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 29.02.2016 року до досягнення дітьми повноліття. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачка довела ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 грн. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 609,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved