Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом (у подальшому подана заява про уточнення позову в редакції від 27.09.2019) до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі Свідоцтва на право власності на житло № 17499 від 11.02.1998, виданого за розпорядженням № 9 виконавчим комітетом Придніпровської районної ради, вона, у порядку приватизації, набула у власність 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Крім того, вона є власницею 1/4 частки даної квартири на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.02.2009 у справі № 2-1640/09. Вказаним судовим рішенням визнано таким, що відбувся 01.12.2008 правочин з купівлі-продажу 1/4 частини квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] . Тобто на даний час їй належить 1/2 частина цієї квартири. Власниками іншої половини цієї квартири є її мати - [PERSON] та її сестра - [PERSON] , які також у результаті приватизації набули у власність кожна по 1/4 частці цієї квартири, що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житло № 17499 від 11.02.1998. До того ж, у квартирі [ADDRESS] , окрім співвласників зареєстрований колишній чоловік [PERSON] - відповідач [PERSON] , який на даний час є сторонньою особою для неї та інших співвласників квартири. З 25.09.2007 [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. Відповідач за вказаною адресою фактично не проживає понад 5 років, жодного зв`язку з ним немає, фактичне місце проживання його невідоме, добровільно з реєстрації відповідач не знімається, особистих речей та належного йому майна у квартирі не має. Крім того, на даний час відповідач не є співвласником частини цієї квартири, яку він раніше набув у ході приватизації, яку в подальшому було скасовано рішенням суду. Вказану частину квартири відповідач за рішенням суду у 2009 році передано їй, в підтвердження чого на звороті Свідоцтва на право власності на житло № 17499 від 11.02.1998 є відповідна відмітка, що скріплена підписом та печаткою КП «ЧООБТІ». Також, на титульному листі технічного паспорта в графі власники [PERSON] викреслений з переліку співвласників, частки навпроти нього не стоять, а квартира розділена між іншими співвласниками по частках, де вона ( [PERSON] ) має у два рази більшу частку ніж інші. Також зазначає, що подальша реєстрація відповідача у вказаному житловому приміщенні перешкоджає їй та іншим співвласникам вільно користуватися і розпоряджатися своєю власністю, які змушені за відповідача сплачувати комунальні послуги та самостійно нести тягар з утримування цієї квартири. Крім того, оскільки належна 1/4 частка квартири відповідача згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.02.2009 у справі № 2-1640/09 перейшла до неї, то відповідно колишній власник житла (відповідач) втратив право власності на цю квартиру, отже і втратив право користування цією квартирою, що є фактично наслідком припинення права власності на житлове приміщення. Враховуючи зазначене вище, позивачка просить суд усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2019, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/1867/19 (а.с. 11). Ухвалою суду від 08.04.2019, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Дану цивільну справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали (а.с. 25). 01.10.2019 представник позивачки [PERSON] - адвокат Руднічук Д.В. подав до суду заяву від 27.09.2019 про уточнення позовних вимог. Крім того, ухвалою суду від 01.10.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Руднічук Д.В. підтримав уточнені позовні вимоги (у редакції від 27.09.2019) та просив задовольнити у повному обсязі, на підставі обґрунтування, що висвітлене в заяві про уточнення позову від 27.09.2019. Судові витрати позивачка залишає за собою. Проти винесення заочного рішення не заперечував. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала доводи свого представника та просила задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подано. У судовому засіданні третя особа [PERSON] не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог. У судовому засіданні третя особа [PERSON] також не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає поруч із позивачкою (в одному тамбурі) і останні 8 (сім) років [PERSON] не бачила. Також зазначила, що у сусідній квартирі мешкали чоловік та дружина, у яких було двоє дочок - [PERSON] та [PERSON] . Одного разу до неї приходила їх дочка [PERSON] та просила надати інформацію про те, що її батько [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] і вона підписала про це відповідний акт. Крім того, вона також підписувала акт № 1 від 30.0.12019 про те, що [PERSON] не проживає у вказаній вище квартирі. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , який повідомлявся у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечувала позивачка. Заслухавши думку учасників справи, покази свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до Свідоцтва на право власності на житло № 17499 від 11.02.1998 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у рівних частках. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням № 9 виконавчого комітету Придніпровської районної ради. На звороті цього Свідоцтва зазначено, що право власності на 1/4 часту квартири, яка належала [PERSON] , згідно з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.02.2009, зареєстровано за [PERSON] (а.с. 8). 25.09.2007 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 497 та видане Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвища: йому - [PERSON] , їй - [PERSON] (а.с. 5). Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.02.2009 по справі № 2-1640/09 позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано таким, що відбувся 01.12.2008 правочин купівлі-продажу 1/4 частини квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Рішення суду набрало законної сили (а.с. 21). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22237865 від 23.03.2009, за [PERSON] зареєстроване право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.02.2009 по справі № 2-1640/09 (а.с. 22). Також встановлено, що позивачка [PERSON] 07.09.2013 уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції (актовий запис № 257), що підтверджується даними Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 17). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 161160523 від 27.03.2019, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності: [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (1/2 частка), (а.с. 19). Як вбачається з листа Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради № 5337-01-10 від 14.03.2019 за адресою: [ADDRESS] , станом на 14.03.2019 зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Відповідно до акту від 30.01.2019, затвердженого секретарем ОСН «Комітет мікрорайону «Припортовий», - [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , понад 5 (п`ять) років, його майна за вказаною адресою немає (а.с. 9, 89). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у вказаній вище квартирі понад 5 (п`ять) років, його особистих речей у квартирі немає, добровільно з реєстраційного обліку за вказаною адресою він не знявся. Суд вважає, що відповідач повністю втратив зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги він не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає у помешканні з поважних причин. Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст.13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивачки порушуються відповідачем, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачкою. Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Договір найму житла між співвласниками квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] відсутній. Під час розгляду справи встановлено, що з моменту набрання чинності рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.02.2009 по справі № 2-1640/09, яким визнано таким, що відбувся 01.12.2008 правочин купівлі-продажу 1/4 частини квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] , а також проведення позивачкою державної реєстрації права власності на вказану вище частку у нерухомому майні, у відповідача припинилося право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , він не проживає у цій квартирі без поважних причин, його особисті речі у квартирі відсутні, сторони не є членами сім`ї і не були ними, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивачка [PERSON] , як співвласник квартири та інші співвласники [PERSON] , [PERSON] , вчиняють дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивачка не може здійснювати своїми права щодо користування нерухомим майном, оскільки відповідач чинить їй відповідні перешкоди, враховуючи, що згода позивачки на проживання відповідача, відсутня. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог, у редакції від 27.09.2019, а саме, слід усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування власністю - 1/2 частиною квартири № 65 , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою. На підставі викладеного та

Outcome: approved