Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 квітня 2017 року у Тернопільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Та стягнути із відповідача аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000 гривень щомісячно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 19 квітня 2017 року вона із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] . Протягом останніх декількох років між часто ними виникають сварки, відсутнє взаєморозуміння і повага. Основною причиною сімейних конфліктів є вживання відповідачем алкогольних напоїв, що призводило також до вчинення ним домашнього насильства. Зазначені обставини призвели до того, що з квітня 2020 року вони із відповідачем разом не проживають, кожен із них живе окремим життям. Вона разом із дочкою проживає на орендованій квартирі, а відповідач їздить на заробітки у Королівство Бельгію та відмовляється повертатися у сім`ю. За вказаних обставин просила шлюб розірвати, проти примирення заперечує, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини, що мають істотне значення. На обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення із відповідача аліментів у сумі 5000 гривень вказала на те, що їх спільна із відповідачем малолітня дочка [PERSON] , [INFO] проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні. З моменту припинення спільного проживання, зокрема з квітня 2020 року відповідач не надає коштів на утримання дочки [PERSON] , незважаючи на те, що має можливість це робити, оскільки періодично їздить на заробітки у Королівство Бельгію, де працює будівельником. При цьому, вона не має можливості забезпечувати дочку усім необхідним. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад №13 Тернопільської міської ради, із щомісячною оплатою у розмірі 500 гривень. Крім цього, вона намагається сприяти духовному та культурному розвитку дочки, на що також здійснюються витрати. Також, значна частина коштів витрачається на оренду житла, що становить 3000 гривень у місяць. За вказаних обставин, покликаючись на те, що відповідач є здоровою працездатною особою просить стягувати аліменти у розмірі 5000 гривень, щомісячно. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 24 червня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Муж В.В. надійшов до суду відзив на позов, у якому він вказує, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо розірвання шлюбу. Однак, не погоджується із позовними вимогами про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що відповідач не має постійного заробітку, тимчасово не працює, у зв`язку із чим не має можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі в сумі 5000 гривень. Крім того, вважає, вказаний розмір аліментів необґрунтованим, оскільки батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Крім цього, зазначає, що відповідач [PERSON] приймає участь у вихованні дочки, зокрема сплачує рахунки за відвідування дошкільних закладів освіти та репетиторство. За вказаних обставин просив позов задовольнити частково, розірвати шлюб між відповідачем та позивачкою, а також стягувати аліменти у мінімальному розмірі, встановленому законодавством на одну неповнолітню дитину. Також, 24 червня 2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Муж В.В. подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про встановлення способу участі батька у вихованні дитини, згідно якого просив визначити порядок участі [PERSON] у вихованні дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку побачень, наступним чином: кожної суботи та неділі тижня з 12 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, без присутності матері дитини, в місцях і закладах, які відносяться до об`єктів громадського дозвілля дітей, з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, з правом відвідування місця проживання батька дитини, за бажанням дитини; половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул, з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька дитини, або у будь-якому іншому місці на території України, з урахуванням стану здоров`я, режиму дня та бажання дитини. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] не дозволяє побачень батька з дитиною без її присутності. Однак, участь двох батьків дуже важлива для повноцінного та гармонійного розвитку дитини. Покликаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] не можуть у добровільному порядку досягти згоди з приводу участі батька у вихованні дитини просив позов задовольнити. 27 серпня 2021 року судом прийнято до розгляду зустрічний позов та постановлено протокольну ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 27 серпня 2021 року судом залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про що постановлено ухвалу суду занесену до протоколу судового засідання. Від позивачки [PERSON] надійшла до суду заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просила стягувати із відповідача аліменти у сумі 2500 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та стягувати із відповідача на її користь аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] у сумі 2500 гривень, щомісячно. Також, не заперечила щодо задоволення зустрічного позову про встановлення способу участі [PERSON] у вихованні дитини - дочки [PERSON] , [INFO] . У підготовчому судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Муж В.М. позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення із відповідача аліментів у сумі 2500 гривень, щомісячно - визнав, про що також подав письмову заяву. При цьому підтримав зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про встановлення способу участі батька у вихованні дитини та просив задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, чи відкладення розгляду справи до суду не надходило. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 19 квітня 2017 року, про що складено актовий запис №06 Тернопільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 19 квітня 2017 року видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис №1075 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 14 вересня 2017 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Згідно викладених у позові обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя сторін не склалося. Між сторонами часто виникають сварки, що призвело до припинення між ними подружніх відносин, вони проживають окремо, не цікавляться життям один одного, шлюб існує лише формально. Як убачається із наявної у матеріалах цивільної справи відповіді Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області від 18 травня 2021 року за №Я-12, позивачка неодноразово зверталася у Тернопільське районне управління поліції із зверненнями про вчинення відповідачем домашнього насильства, вчинення відповідачем конфліктів у стані алкогольного сп`яніння, про що працівниками поліції складалися протоколи про вчинення адміністративних правопорушень. Зазначені обставини свідчать про те, що між сторонами існують напружені неприязні відносини. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому позивачка стверджує, що подальше спільне життя суперечить інтересам дитини, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача аліментів на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень, суд зазначає наступне. Згідно характеристики-інформації, виданої 12 травня 2021 року Тернопільським дошкільним навчальним закладом №13 Тернопільської міської ради, [PERSON] , [INFO] відвідує Тернопільський дошкільний навчальний заклад №13 Тернопільської міської ради з 21 грудня 2020 року, на даний час у молодшій групі №2. Дитиною опікується мати [PERSON] . Вихователі групи, яку відвідує [PERSON] з батьком дівчинки незнайомі. Відповідно до довідки №424-12/173 виданої 27 серпня 2021 року [PERSON] дійсно працює в Тернопільській дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» товарознавцем ІІ категорії Групи періодичних видань з 17 серпня 2021 року з посадовим окладом 6000 гривень, згідно штатного розпису. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Судом установлено, що сторони не досягли згоди з приводу понесення витрат на утримання дитини. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Відповідно до частини другої статті 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження доводів щодо надання відповідачем коштів на утримання дочки [PERSON] , стороною відповідача надано копії квитанцій, з яких убачається, що відповідачем нерегулярно здійснюються платежі по оплаті дошкільного навчального закладу, кошти за заняття дитини з англійської мови, а також двічі здійснювалися платежі в якості аліментів на утримання дитини, за травень та червень 2021 року, по 2500 гривень відповідно до квитанцій від 30 серпня 2021 року. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітньої дочки сторін на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі шляхом стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 28 липня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про встановлення способу участі батька у вихованні дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 53 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Європейський суд з прав людини в п. 47 та 50 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, зазначає «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, № 307-B)…. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги). У відповідності до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року). Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги те, що сторони мають рівні права щодо утримання, виховання та розвитку малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги визнання позову відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] , суд приходить до переконання, що позовні вимоги за зустрічним позовом є підставними та підлягають до задоволення шляхом визначення порядку участі [PERSON] у вихованні дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку побачень, наступним чином: кожної суботи та неділі тижня з 12 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, без присутності матері дитини, в місцях і закладах, які відносяться до об`єктів громадського дозвілля дітей, з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, з правом відвідування місця проживання батька дитини, за бажанням дитини; половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул, з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька дитини, або у будь-якому іншому місці на території України, з урахуванням стану здоров`я, режиму дня та бажання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved