Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, свої позовні вимоги мотивував тим, на праві приватної власності [PERSON] належить 1/2 житлового будинку, по [ADDRESS] . У даному будинку зареєстрований племінник позивачки [PERSON] , [INFO] , однак він у даному будинку не проживає протягом останніх 20 - ти років. Відповідач не проживає в будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Відповідач на прохання виписатись самостійно із житлового будинку категорично відмовляється, а тому позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Представник позивачки подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов задоволити. Згідна на заочний розгляд справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] подав до суду клопотання, в якому позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, суд прийшов до такого переконання з слідуючих міркувань: З письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , які долучені до матеріалів справи слідує, що [PERSON] в будинку, що належить [PERSON] не проживає. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.06.2012 р. слідує, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1922 р.н., який помер [INFO] є його донька [PERSON] . Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності слідує, що за [PERSON] зареєстровано 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . З акту обстеження матеріально - побутових умов від 28.10.2020 р. слідує, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] але по місцю реєстрації не проживає. На даний час житловий будинок та господарські будівлі зачинено. З довідки від 22.07.2019 р. № 1048, виданої Стецівською сільською радою Снятинського району, Івано-Франківської області слідує, що [PERSON] , 1922 р.н. помер [INFO] . На даний час в житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , 1973 р.н. один, але зі слів [PERSON] в даному будинку не проживає. З акту обстеження матеріально- побутових умов від 02.12.2020 р. слідує, що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , 1973 р.н., але фактично протягом багатьох років не проживає. Після смерті [PERSON] в житловому будинку ніхто не проживає, будинок, господарські будівлі знаходяться в занедбаному стані, зарослі бур`яни. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.08.2007 р., слідує, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із наведеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у належному позивачу житловому будинку понад 1 рік, тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання у цьому будинку. На підставі ст.ст.319, 405 ЦК України,

Outcome: approved