Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В ході судового розгляду позивачка збільшила позовні вимоги та просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] та виселити відповідачів з вказаного будинку. Мотивуючи свої вимоги, позивачка [PERSON] вказує, що будинок [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 23.04.2009 року. Крім неї, в будинку проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] Впродовж останніх років відповідачі зробили неможливим її життя в одному подвір'ї, вчиняють сварки, забороняють наближатися до кухні, яка є її власністю і в якій вони проживають. Викликають працівників міліції. Крім того пояснила, що зверталася до правоохоронних органів та до Каланчацької селищної ради, однак ті відмовляються їй допомогти. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов не визнали. [PERSON] пояснила, що заявниця є її рідною сестрою. У вказаному домоволодінні вона проживає з народження. Зі згоди покійного батька вона проживає зі своєю сім'єю в літній кухні домоволодіння [ADDRESS]. Претензій щодо права власності позивачки не мають, однак зазначає, що вона з сім'єю має право користування спірним житлом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позов безпідставний, так як відповідачі постійно проживають за адресою [ADDRESS], а тому не є такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідачі не руйнують, не псують жиле приміщення, не порушують правил співжиття. Крім того, зазначає, що рішенням Каланчацького районного суду від 13.09.2006 року було відмовлено у виселенні відповідачів із будинку за адресою [ADDRESS] за позовом колишнього власника будинку. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 23.04.2009 року, згідно якого [PERSON] подарував позивачці вказаний будинок. Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори за № 979. Позивачка проживає в будинку, а відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають в літній кухні, що розташована на території домоволодіння [ADDRESS]. [PERSON] є рідною сестрою позивачки та дочкою колишнього власника будинку [PERSON] Позивачка звернулася з даним позовом, мотивуючи неможливістю сумісного проживання з відповідачами. Відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені статтею 157 ЖК України та ч.1 ст. 116 ЖК України. Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено, якщо наймач або члени його сім'ї, які проживають разом з ним, використовують квартиру не за призначенням, систематично руйнують її, порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи попередження і громадського впливу щодо таких осіб виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Згідно з роз'ясненнями постанови пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» в п. 17 зазначено, що під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинків чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами і іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Так, в обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що вона зверталася до Каланчацької селищної ради та до органів внутрішніх справ для вирішення питання щодо перевірки поведінки відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак, до адміністративної відповідальності відповідачі не притягувалися, що підтверджується довідкою начальника Каланчацького РВ УМВС в Херсонській області та характеристиками, які надані ДІМ Каланчацького РВ УМВС України в Херсонській області Кудряшовим І.В. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що між сторонами існують довготривалі конфліктні відносини і це є причиною звернення позивачки [PERSON] до суду. Враховуючи викладене, суд не вбачає систематичного порушення правил співжиття відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] у користуванні спірним будинком, а тому підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, для виселення відповідачів немає. Крім того, суд вважає, що самі по собі неприязні стосунки між сторонами не можуть бути підставою для виселення відповідачів, з мотивів, зазначених в позові. Оскільки позивачкою [PERSON] не зазначено та не доведено обставин, які могли б слугувати підставою для визнання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловою площею у будинку, а тому і підстав для задоволення таких позовних вимог немає.

Outcome: dismissed