Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона, є власником квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.11.2015 року виданого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори і зареєстроване в реєстрі за №1960. З жовтня 2007 року в належній їй квартирі зареєстрований племінник - відповідач у справі [PERSON] , що підтверджується відміткою в домовій книзі. Позивачка вказує, що в даному будинку відповідач зареєстрований, але не проживає з 2009 року без поважних причин, станом житла не цікавиться, особистих речей не зберігає. Відповідач добровільно зніматися з реєстрації не бажає, його реєстрація впливає на розмір комунальних послуг, позивачка не має можливості отримувати субсидію, однак відповідач ігнорує прохання позивачки, тому вона звертається до суду з даним позовом та просить суд: Визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити, оскільки реєстрація відповідача порушує її право на володіння та користування належною їй приватною власністю, відповідач в квартирі не мешкає з 2009 року, комунальні послуги не сплачує, його особисті речі в квартирі відсутні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання на виклик до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.22,26,34), причини неявки суду не повідомив, відзиву до суду не надсилав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки та її представника, свідків,суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.2015 року виданого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори і зареєстроване в реєстрі за №1960 (а.с.7) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 48434314 (а.с.8). З жовтня 2007 року в належній їй квартирі зареєстрований племінник - відповідач у справі [PERSON] , що підтверджується відміткою в домовій книзі (а.с.10-13). Відповідач зареєстрований, але не проживає з 2009 року без поважних причин, станом житла не цікавиться, особистих речей в квартирі не зберігає. В судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивачки, з 1972 року, свідок в судовому засіданні вказала, що відповідача вона знає з дитинства, з 2012 року вона його не бачила, до квартири позивачки він не з`являвся, його речей в квартирі не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою позивачки з 2006 року, відповідача [PERSON] останній раз бачила не менше 9 років тому. Відповідач добровільно зніматися з реєстрації не бажає, його реєстрація впливає на розмір комунальних послуг, позивачка не має можливості отримувати субсидію, однак відповідач ігнорує прохання позивачки, тому вона звертається до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати а оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені угоди. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що відповідач є племінником позивачки (кровне споріднення), а тому є членом сім`ї позивачки і правовідносини, які виникли між сторонами регулюються вимогами ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки право позивачки як власника квартири, дійсно порушується тим, що в квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, зареєстровано відповідача [PERSON] , який не проживає в квартирі з 2009 року, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved