Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що заповіт, складений 16.05.2012 року її тіткою [PERSON] на користь відповідачки [PERSON], є недійсним. В обгрунтування заявленого позову представник позивачки [PERSON] уточнивши позовні вимоги пояснив, що у випадку, коли нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням державної нотаріальної контори, у посвідчувальному написі зазначається місце вчинення нотаріальної дії ( вдома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо ) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаним приміщенням. У змісті спірного заповіту запис про місце складання заповіту відсутній, зазначення часу складання і посвідчення заповіту також викликає сумнів, тобто порушено вимоги зазначеного Закону, що є підставою визнати його недійсним. Окрім того, висновок нотаріуса, що заповідач не могла підписати заповіт особисто у зв'язку з похилим віком та вадою зору, є безпідставним. Заповідач була до останнього публічною особою, вона писала вірші, які публікувалися в пресі, відвідувала без супроводу своїх друзів та публічні міроприємства, самостійно отримувала пошту, розписувалася у відомостях на виплату пенсій, соціальних допомог та інших документах. Таким чином, порушення зору, які виникають у більшості людей в зв'язку із досягненням похилого віку, не могли бути завадою щодо підписання заповіту. Також звертає увагу суду на ту обставину, що підпис за заповідача та підписи свідків проведені трьома особами, які із змісту заповіту, проживають в будинку [ADDRESS], який знаходиться на значній відстані від оселі заповідача. За загальним правилом, свідками яляються сусіди заповідача, які запрошуються при прибутті нотаріуса до місця вчинення нотаріальних дій, а в даному випадку, були запрошені особи, які перебувають між собою в родинних відносинах. В той же день, 16 травня 2012 року нотаріус окрім посвідчення заповіту на ім'я [PERSON] , посвідчив ще й довіреність, згідно якої, заповідач за попередньою усною домовленістю уповноважувала останню бути її представником в усіх установах і організаціях, по питанню збору документів для посвідчення договору довічного утримання. Виходячи з презумпції, що заповідач не підписувала дану довіреність самостійно, нотаріус повинен залучити для підписання іншу особу, що свідчить про те, що покійна могла й не знати, що дає заповіт і довіреність квартиранту, чужій людині, адже при складанні заповіту був вузький круг осіб, можливо пов'язаних родинними відносинами. Вважає, що державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Маховкою В.В. не дотримані вимоги положень визначених Міністерством Юстиції України, що викликає сумніви, а чи була заповідач взагалі присутня при складанні заповіту в зв'язку з чим, просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 16 травня 2012 року державним нотаріусом Маховкою В.В. Заперечуючи проти пред'явленого позову, представник відповідача [PERSON] суду пояснила, що позивач намагаючись будь-яким чином незаконно заволодіти будинком померлої [PERSON] уже зверталася до Баришівського районного суду Київської області з таким самим позовом, до тих самих сторін про визнання заповіту недійсним. По даній справі було винесено рішення, яким в позові було відмовлено. При винесені даного рішення, [PERSON] була присутня особисто, рішення ніким не оскаржувалося та набрало законної сили. В ході судового розгляду попередньої справи, [PERSON] стверджувала, що заповідач [PERSON] мала неадекватну поведінку, в неї був розвинутий старчий склероз, були випадки не сприйняття дійсних подій в зв'язку з чим, виникала необхідність її обстеження невропатологом та психіатром. В поданій до суду новій позовній заяві, позивач стверджує протилежне, а саме запевняє, що заповідач [PERSON] була публічною людиною, відвідувала без супровіду знайомих і друзів та публічні міроприємства та стверджує, що порушення зору заповідач мала тільки в зв'язку з похилим віком. На її думку, доводи позивача є надуманими в зв'язку з тим, що покійна мала хворобу очей катаракта з глаукомою в зв'язку з чим, перенесла дві операції на очах в 2000 році та в 2008 році. Через дану хворобу, [PERSON] майде не бачила, читати, або розписуватися без сторонньої допомоги не могла. Вважає, що заповідальне розпорядження [PERSON], посвідчене 16 травня 2012 року державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Маховкою В. В. відповідає волі заповідача, волевиявлення спадкодавця було вільним в зв'язку з чим, просить суд в позові відмовити. Допитана в судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснила, що нині покійну [PERSON] вона знала з 2008 року познайомившись із нею в Київській обласній лікарні. Там же, [PERSON] запропонувала їй здійснювати за нею догляд. Погодившись, вона розрахувалась з роботи в Полтавській області і переїхала в смт. Баришівка в будинок, в якому проживала [PERSON] де пробула майже рік. В зв'язку із сімейними обставинами, вимушена була повернутися до себе на Полтавщину, але [PERSON] їй постійно телефонувала та звала до себе здійснювати за нею догляд і говорила, що перепише на неї все своє майно. [PERSON] знову приїхала в смт. Баришівка, доглядала за [PERSON], возила в лікарню і до квітня місяця 2013 року проживала з нею в її будинку. Оскільки фінансовий стан був дуже скрутний, вона влаштувалась працювати в один із ресторанів м. Києва в зв'язку з чим, три місяці знімала квартиру. Однак, у вільний від роботи час, приїздила до [PERSON], возила її в лікарню в м. Яготин до окуліста, обробляла земельну ділянку, по мірі своїх сил підтримувала будинок в належному стані. Перед смертю, відвідувала її в лікарні і планувала поховати [PERSON] так, як вона просила. 16.05.2012 року [PERSON] склала заповіт на її ім'я. На час складання заповіту пам'ять у заповідачки була хороша, вона цікавилась поточним життям і політикою. Просила її читати газети, оскільки із-за поганого зору, сама читати не могла. За проханням [PERSON] вона звернулася до державного нотаріуса Баришівської державної нотаріальної контори з клопотанням скласти заповіт за місцем її проживання. Нотаріус заповіт складав вдома в присутності свідків, а вона чекала на вулиці і зайшла до будинку коли її запросили. Просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову, оскільки складений заповіт відповідав волевиявленню покійної [PERSON] Представник третьої особи Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області Маховка Володимир Володимирович пояснив суду, що [PERSON] знає давно, так як тричі засвідчував заповіти від її імені на належне їй майно на різних людей з виїздом до неї додому. Третій раз вона йому зателефонувала сама та просила приїхати до неї, щоб засвідчити заповіт. 16.05.2012 року в нотаріальну контору звернулася відповідачка [PERSON], яка попросила його від імені [PERSON] здійснити нотаріальну дію за місцем проживання. Записавши даний виклик до журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори він виїхав до місця проживання [PERSON] в смт. Баришівка вул. Комсомольська,122 з метою визначення в особи її діїздатності. По приїзду, встановив особу заповідача та обсяг її цивільної дієздатності, з'ясував чи орієнтується вона в ситуації. Виконавши певні дії, повернувся до нотаріальної контори де на офіційному бланку надрукував зміст заповіту, який йому вказала [PERSON] В присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] роз'яснив [PERSON] зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору та оскільки заповідач мала вади із зором, то заповіт вголос був прочитаний [PERSON], який також був присутній та підписаний свідками. Маховка В.В. добавив, що в зв'язку із великим навантаженням на роботі та із закінченням робочого дня, він забув поставити в заповіті відмітку про те, що заповіт був посвідчений за місцем проживання заповідача видавши його без вказаної відмітки. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [INFO] у віці 83 роки померла [PERSON], про що 14 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області зроблено відповідний запис за № 115 ( а.с. 10 ). За життя, а саме 16 травня 2014 року [PERSON] склала заповіт за яким, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона буде мати право за законом, крім вкладів, що знаходяться на рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] в філії Бориспільського ощадбанку № 3036/037, заповіла [PERSON], яка 27 вересня 2013 року звернулася до Баришівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 20 листопада 2013 року із відповідною завою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] Однак, 20.11.2013 року нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Н.В. Малиновською було надіслано повідомлення про те, що заявниця [PERSON] не підпадає під коло спадкоємців відповідно до ст.1241 ЦК України в зв'язку з чим, нотаріальною конторою не може буде видане свідоцтво про право на спадщину та в разі порушення її права, було рекомендовано звернутися до суду . Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивачка [PERSON] стверджувала, що при вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом не було дотримано вимог Закону щодо посвідчення заповіту поза межами нотаріальної контори, а саме в самому заповіті не вказано де саме відбувалася нотаріальна дія. Судом встановлено, що 16.05.2012 року о 15 год. до Баришівської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] від імені [PERSON] з проханням скласти заповіт за місцем проживання останньої. Дане прохання обгрунтовувала тим, що [PERSON] є особою похилого віку та має вади зору. Даний виклик був зареєстрований в журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори ( а.с. 83-85 ). Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 нотаріус зобов'язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони ( Глава 6 цього ж Порядку ). Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії. Виконавчий напис нотаріуса набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, про що зазначається у тексті самого виконавчого напису. З метою встановлення дієздатності заповідача, нотарісом Баришівської державної нотаріальної контори Маховкою В.В. був здійснений виїзд за адресою [ADDRESS] місцем проживання заповідача. По приїзду, в присутності свідків, які були запрошені [PERSON], нотаріусом була встановлена особа заповідача та обсяг її цивільної дієздатності, було з'ясовано чи орієнтується [PERSON] в ситуації та чи є дійсним волевиявлення останньої по складанню заповіту. Оформивши заповіт належним чином, в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON], нотаріусом були роз'яснені зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору та оскільки заповідач мала вади із зором, то заповіт вголос був прочитаний [PERSON] та підписаний свідками. Статтею 41 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII ( в редакції від 13.04.2012 року) , загальними положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5 визначено місце вчинення нотаріальних дій - вони вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза вказаними приміщеннями у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії ( удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Запис про вчинення нотаріальної дії заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613. Як пояснив в судовому засіданні нотаріус Маховка В.В., в зв'язку з великим навантаженням на роботі, ним на оригіналі заповіту, який був вручений заповідачу, була допущена технічна помилка, а саме не було зафіксовано саме місце вчинення нотаріальної дії, тобто адреси, за якою посвідчувався заповіт. Однак, даний запис ним був занесений до Журналу ( книги ) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса, де в графі 6, чітко ним зазначено адресу де була вчинена нотаріальна дія, підстава з якою нотаріальна дія вчинялася поза межами нотаріальної контори та інше. Окрім того, в другому екземплярі заповіту, який повинен знаходитися в архіві нотаріальної контори, ним також було зазначено місце вчинення даної нотаріальної дії. Таким чином, посилання позивачки на недійсність заповіту внаслідок порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріальної дії не грунтується на матеріалах справи. Відповідно до ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як передбачено ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Оцінюючи доводи представника позивача про те, що посвідчення заповіту було здійснено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій зокрема, що заповідач не могла підписати заповіт особисто, у зв'язку з похилим віком та вадою зору та чи заповідач взагалі була присутня під час нотаріальної дії, суд враховує наступне. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення особами, уповноваженими на це законом (ст.ст. 1251, 1252 ЦК України); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК України). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним. Судом встановлено, що при посвідченні заповіту, заповідачу було роз'яснено зміст статей Цивільного кодексу України, що прямо передбачено нормами діючого на той час законодавства України. Зокрема, в ст. 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419 «Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріальних посвідчень» чітко зазначено: «Посадова, службова особа під час посвідчення заповіту зобов'язана роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору.» При цьому було встановлено, що волевиявлення [PERSON] при складанні 16 травня 2013 року заповіту було вільним, відповідало її волі і нотаріусом не було допущено грубого порушення закону. Тобто під час розгляду даної справи було встановлено складання оспорюваного заповіту особисто спадкодавицею. Відповідно до ст. ст. 1248, 1253 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Відповідно до п. 158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року, на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що посвідчення заповіту відбувалося в їх присутності оскільки, за наявності доброї волі, заповідач самостійно не мала змоги підписати всі необхідні документи в зв'язку з вадою зору. Заповіт був зачитаний вголос [PERSON], якому [PERSON] довіряла. На момент посвідчення заповіту, відповідачки [PERSON] в будинку не було. Як видно з матеріалів справи, в змісті заповіту ( а.с. 14, 86,99, 113 ) вказано про те, що в зв'язку з похилим віком та вадою зору [PERSON], яка сама не може прочитати текст заповіту та підписати його, заповіт посвідчено в присутності свідків, який ними був прочитаний вголос заповідачу. При цьому, суд критично ставиться до показів представника позивача про те, що [PERSON] до останнього свого дня була публічною особою, писала вірші, які публікувалися в пресі, відвідувала без супроводу своїх добрих знайомих та друзів, публічні міроприємства, отримувала пошту. Так, в ході розгляду даної справи було встановлено, що [PERSON] мала хворобу очей катаракта з глаукомою в зв'язку з чим, перенесла дві операції на очах в 2000 та 2008 році і за твердженням допитаної в судовому засіданні свідка із сторони позивачки [PERSON], вони були проведені не вдало. Окрім того, даний свідок пояснювала, що коли вона приносила [PERSON] пенсію, то в зв'язку з поганим зором останньої, ставила ручку напроти її прізвища і [PERSON] таким чином розписувалася. Більш того, ознайомившись із рішенням Баришівського районного суду від 28 травня 2014 року суд звертає свою увагу на суперечливість обгрунтування позовних вимог та обгрунтування позову в даному судовому засіданні. Так, позивачка [PERSON] стверджувала, що заповідач [PERSON] мала неадекватну поведінку, в неї був розвинутий старчий склероз, були випадки несприйняття дійсних подій в зв'язку з чим, остання потребувала обстеження невропатолога та психіатра. Але вже при розгляді даної справи, представник позивача стверджує про публічність [PERSON], її здатність писати вірші, відвідувати друзів, читати пресу. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає заявлений позов необгрунтованим та безпідставним. Окрім показів свідків встановлені судом обставини також підтверджуються доданими до справи письмовими матеріалами: - ксерокопією паспорта [PERSON] серії [NUMBER]; - ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] ( [PERSON]) серії [NUMBER]; - ксерокопією свідоцтва по смерть [PERSON] [NUMBER]; - копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2014 року; - ксерокопією заповіту [PERSON] серії ВРР №902327 від 16.05.2012 року; - ксерокопією витягу із справи №01-26 Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори; - ксерокопією про реєстрацію у спадковому реєстрі заповіту №30467456 від 16.05.2012 року; - ксерокопією спадкової справи №403/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON] з наявною у справі ксерокопією другого екземпляру заповіту, який зберігається в нотаріальній конторі; - іншими матеріалами справи.

Outcome: dismissed