Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду шлюб між нею та [PERSON] розірвано, доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], залишено проживати при ній та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. З моменту винесення вказаного судового рішення та по теперішній час відповідач належним чином не сплачує аліменти на утримання дітей, про що свідчить довідка відділу ДВС про наявний розмір заборгованості зі сплати аліментів, не підтримує з ними жодних зв'язків, не займається їх вихованням й піклуванням та не проявляє батьківське піклування й турботу. Також не зважаючи на те, що діти навчаються в школі, батько жодного разу не навідав навчальний заклад, не цікавиться успішністю дітей, навчальними успіхами, виконанням навчальної програми тощо. Крім цього, вона на даний момент має намір виїздити з дітьми за кордон для відпочинку та оздоровлення, для забезпечення всебічного духовного та фізичного розвитку дітей, однак відповідач необґрунтовано відмовляється надати свій дозвіл на такий виїзд. Оскільки відповідач навмисно ухиляється від виховання дітей, не проявляє щодо них жодного піклування, не забезпечує існування дітей належним чином, що, на її думку, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, подали спільну заяву, у якій просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце такого повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди позивачки та її представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У судове засідання представник органу опіки та піклування Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, також не з'явився, однак подав заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, вимоги позивача підтримує повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що стверджується відповідно свідоцтвами про народження серії [NUMBER], виданим 25 вересня 2003 року виконкомом Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району, актовий запис №25 та серії [NUMBER], виданим 02 червня 2005 року виконкомом Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району, актовий запис №15. Також встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 21 серпня 2015 року, яке набрало законної сили 08 вересня 2015 року, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований у виконкомі Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 22 лютого 2003 року, актовий запис № 2 розірвано, дітей, а саме доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], залишено проживати при матері - [PERSON]. Як вбачається з довідки Тур'я-Реметівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 28 квітня 2015 року № 68, вихованням [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], займається мама [PERSON], відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дітей і класу. Батько не бере участі у шкільному житті учнів, за час перебування ними у школі жодного разу не був. Згідно довідки Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району від 14 травня 2015 року №617/02-16, батько [PERSON] не бере участі у вихованні своїх неповнолітніх дітей. Крім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, складеного головним державним виконавцем Перечинського районного відділу ДВС згідно виконавчого листа №2-358 від 22 жовтня 2010 року, виданого Перечинським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 вересня 2010 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01 липня 2016 року становить 6526,00 грн. З довідки в.о. начальника Перечинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 02 листопада 2016 року №1584 вбачається, що [PERSON] не отримувала аліменти з боржника [PERSON] за період з 01 лютого 2016 року по 01 листопада 2016 року згідно з виконавчим листом №2-358, який видано 22 жовтня 2010 року Перечинським районним судом. Таким чином встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх малолітніх дітей. Факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей також підтверджується висновком органу опіки та піклування Тур'я-Реметівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], який затверджено рішенням виконавчого комітету Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району від 04 липня 2016 року №41 «Про заяву [PERSON]», з якого вбачається, що уповноважений орган вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Також вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей, а отже повністю відсторонився від виконання батьківських обов'язків і не проявляє відносно них щонайменшої турботи, тому суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Разом з цим, оскільки з відповідача уже стягуються аліменти згідно рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2010 року, а тому питання стягнення аліментів не вирішуватиметься. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved