Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини даного віку, починаючи з 02.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.07.2005 у них з відповідачем народилася донька [PERSON]. Шлюб між ними не укладався, але після народження дитини спільно з відповідачем було написано відповідні заяви в порядку ст. 125 СК України, про визнання батьківства. Однак, на даний час [PERSON] відмовляється брати будь-яку участь у вихованні та утриманні дитини, у звязку з цим, позивачка змушена звернутися з даною позовною заявою. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснивши, що її дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В судовому засіданні відповідач позов визнав та не заперечував проти сплати аліментів на доньку у визначеному позивачкою розмірі. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв'язку між останніми. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.\~ Судом встановлено, що [PERSON] народилася 10.07.2005, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 699, батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СР № 015790 (копія). Відповідач участі в утриманні дитини не приймає, при цьому має обов'язок, встановлений ст. ст.\~84,\~180 СК України. Дитина знаходиться на утриманні та вихованні матері.\~\~ Відповідно до п. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ч. 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»\~він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно з ч. 1\~ст. 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, беручи до уваги викладене вище, той факт, що відповідачем позов визнано, суд вважає за можливе стягнути аліменти з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. на користь держави, згідно з ст. 141 ЦПК України. Суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України)

Outcome: approved