Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивачка за первинним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовом про право на утримання від чоловіка. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31.12.2013 року в міському відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського МУЮ вони з відповідачем зареєстрували шлюб, актовий запис № 3122. За час спільного проживання в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. З травня 2014 року вони з відповідачем проживаю окремо. З часу народження дочки відповідач нею не цікавиться, і ні разу з нею не зустрівся, коштів на утримання дитини не давав. Вона займається вихованням дитини сама, отримувати самостійно доходи не має можливості. Догляд та виховання дитина займає весь її час. У звязку з чим вона звернулась до суду з даним позовом та просить суд присудити на її утримання кошти в розмірі по 400 грн. на місяць з відповідача [PERSON], до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трьох років, а саме до 26.11.2017 року. Відповідач за первинним позовом [PERSON] подав до суду зустрічний позов про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31.12.2013 року він уклав шлюб з [PERSON]. Проживши спільно 3-4 місяці, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] без встановлення причин пішла з сімї і квітня 2014 року вони проживають окремо. На його погляд, відповідач по справі пішла з дому тільки тому, що стала вагітною і він розуміє, що не є батьком пізніше народженої дитини. З моменту народження дочки відповідач за зустрічним позовом не повідомила його про вказаний факт. В теперішній час йому зрозуміло, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам, між ними втрачено почуття любові, довіри та поваги, вони не проживають як сімя більше півтора року і тому в подальшому збереження шлюбу втратило для нього будь-який сенс. У звязку з чим, він звернувся до суду з даним зустрічним позовом та просить суд розірвати шлюб між ним, та [PERSON]. Позивачка за первинним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та додатково пояснила, що дійсно, з травня 2014 року вони з відповідачем проживаю окремо. Вона, будучи ще вагітною, залишила відповідача та пішла проживати до своїх батьків через те, що відповідач маючи скрутне матеріальне становище, отримавши заробітну плату, за словами матері відповідача, пішов з друзями вживати алкогольні напої. З часу, коли вона пішла проживати до батьків, відповідач жодного разу не поцікавився її життям, хоча знав, що вона вагітна, оскільки вони разом ходили на ультразвукову діагностику. Відповідач не надавав жодної матеріальної допомоги на тримання дитини, жодного разу не відвідував ні її, ні дитину, хоча знав, де вона проживає. Вихованням та доглядом дитини вона займається сама, що позбавляє її можливості працювати та отримувати кошти на своє утримання. На даний час вона отримує державну допомогу на дитину у розмірі приблизно 850 грн. Інших доходів не отримує. Ні вона, ні дитина жодного майна у власності не має. Проживає з батьками, дідом та бабою. А тому, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задоволити. Щодо зустрічного позову то пояснила, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки втратила до [PERSON] почуття любові та поваги. Спільного майна до поділу у них не має. Не заперечує проти задоволення зустрічного позову. Представник позивача за первинним позовом в судовому засіданні первинний позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову не заперечує. Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні первинну позовну заяву не визнав та пояснив, що проживши спільно в шлюбі з [PERSON] 3-4 місяці, вона без встановлення причин пішла з сімї і з квітня 2014 року вони проживають окремо. На його погляд, відповідач по справі за зустрічним позовом пішла з дому тільки тому, що стала вагітною і він розуміє, що не є батьком пізніше народженої дитини. Визнає, що з моменту народження дитини він не бачив її жодного разу та не надавав матеріальної допомоги на дитину. Він вважає, що не є батьком народженої [PERSON] дитини, а тому, просить відмовити у первинному позові. Також пояснив, що він працює в ТзОВ «Ніко-Захід» вантажником та отримує заробітну плату в розмірі 1318 грн.. Інших доході не має, інших осіб на утриманні не має. Щодо зустрічного позову то пояснив, що на даний момент він втратив почуття любові та поваги до [PERSON]. Вона для нього чужа людина, вони не бачились більше 1,5 року. Спільного майна до поділу не мають. А тому, просить шлюб розірвати. Представник відповідача за первинним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти первинного позову та пояснив, що позивач за первинним позовом не довела факту потреби матеріальної допомоги, хоча саме вона мала довести, що відповідач має можливість надавати таку допомогу. Тому, просить відмовити у первинному позові. Щодо зустрічного позову то вказує, що оскільки відповідачка за зустрічним позовом про розірвання шлюбу визнає позов, позов слід задоволити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що первинний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов до повного задоволення, виходячи з наступних підстав. Щодо первинного позову про право на утримання від чоловіка. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З копії свідоцтва про шлюб серії І-СГ № 225039 вбачається, що Миколаїв ( дошлюбне прізвище Халус) [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 31.12.2013 року в міському відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського МУЮ, актовий запис № 3122 . Відповідач за первинним позов в судовому засіданні вказує, що не визнає, що він є батьком дитини, а тому не визнає позову. З копії свідоцтва про народження дитини серії І-СГ № 436239 вбачається, що дитина [PERSON], народилась 02.12.2014 року. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідачем за первинним позовом не подано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували його батьківство щодо дитини [PERSON]. Також, з наданих ним пояснень в судовому засіданні вбачається, що на даний час він не звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитину запису про його батьківство. Крім того, слід зазначити, що не визнання чоловіком свого батьківства щодо дитини не є перешкодою для виникнення у дружини права на аліменти, оскільки батьківство чоловіка випливає із шлюбу ( презумпція батьківства) і може бути спростоване лише після народження дитини. Так, відповідно до ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. А від так, з копії свідоцтва про народження дитини [PERSON], серії - СГ № 436239 вбачається, що [PERSON] є матірю дитини, а [PERSON] її батьком. Представник відповідача за первинним позовом вказує, що позивачкою за первинним позовом не доведено той факт, що вона потребує матеріального допомоги та що таку допомогу відповідач за первинним позовом може надавати. Однак, дане твердження представника відповідача є помилковим виходячи з наступного. Відповідно до ст. 84 ч. 4 СК України вбачається, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивачка за первинним позовом має на своєму утриманні одну неповнолітню дитину, не працює у звязку із доглядом за дитиною, отримує державну допомого по догляду за дитиною в розмірі 850 грн., а від так потребує матеріальної допомоги, оскільки отримувані нею доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Судом встановлено, що відповідач працює вантажником ТзОВ Ніко-Захід, а від так, може надавати кошти на утримання [PERSON]. Відповідно до ст. 84 ч. 2 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З копії довідки виданої Грибовицькою сільською радою Жовківського району Львівської області № 793/02-22 від 03.11.2015 року вбачається, що дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою за первинним позовом [PERSON]. Відповідно до ст. 82 СК України аліменти присуджуються у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби дружини, зумовлені тим, що позивачка потребує матеріальної допомоги, оскільки має на своєму утриманні неповнолітню дитину, беручи до уваги те, що відповідач за первинним позовом працює та є працездатний, суд прийшов до переконання, що зустрічний позов підлягає до часткового задоволення. Щодо стягнення судового збору за первинним позовом. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частки вимог. Тому суд прийшов до висновку, що з відповідача за первинним позовом в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.. А від так, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення первинних позовних вимог. Щодо зустрічного позову про розірвання шлюбу. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З свідоцтва про шлюб серії І-СГ № 225039 вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 31.12.2013 року в міському відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського МУЮ, актовий запис № 3122 Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З пояснень позивача за зустрічним позовом вбачається, що він наполягає на розірванін шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З пояснень відповідачки за зустрічним позовом наданих нею в судовому засіданні вбачається, що вона позов визнає, просить шлюб розірвати. А від так, суд приходить до переконання, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому у суду є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка за зустрічним позовом свого відношення щодо зміни прізвище не висловила. А тому, суд прийшов до переконання, що відповідачці за зустрічним позовом після розірвання шлюбу слід залишити прізвище змінене нею у зв'язку з реєстрацією шлюбу Миколаїв . За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сімї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові, сімя фактично не існує, примирення між сторонами не можливе. А відтак, позов слід задовольнити та розірвати шлюб.

Outcome: partial