Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка також належить їй на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] є власником сусіднього від її домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідач на своїй земельній ділянці без належного дозволу, з істотними порушенням будівельних норм та правил (самочинно) збудував вбиральню, яка знаходиться на межі належної їй земельної ділянки на відстані 2,8 м від її житлового будинку. Збудована самочинна вбиральня порушує її права, оскільки її розташування поблизу її житлового будинку утворює для неї санітарно-епідеміологічну небезпеку, наявність запаху, комах і цим перешкоджають їй у користуванні її житловим будинком, а тому просить суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача знести самочинно збудовану вбиральню в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати понесені нею. Позивачка [PERSON], її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю, просять суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю і пояснив суду, що вбиральня була побудована до 1992 року, про що свідчить відповідний запис в технічному паспорті на його житловий будинок і вона ніяким чином не створює перешкод позивачці користуватися та володіти своїм домоволодінням, а тому просить суд в позові відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що позивачка [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.08.2007 року та державним актом на право власності на земельну ділянку від 04.06.2009 року (а.с.8,10). Відповідачу [PERSON] належить домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується даними технічного паспорту на житловий будинок (а.с.25-30). В технічному паспорті відсутні відмітки про те, що вбиральня та навіс побудовані самовільно. Як вбачається з державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, наданого позивачкою [PERSON], земельні ділянки позивачки та відповідача є суміжними. Позивачка звернулася до суду з позовом про знесення самочинно збудованої вбиральні, яка розташована на земельній ділянці відповідача, вказувала, що вбиральня побудована з порушенням будівельних, санітарних норм, порушують її права яв власника. Правовідносини між сторонами регулюються цивільно-правовими нормами, зокрема нормами ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 389 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З пояснень позивачки в судовому засідання вбачається, що вбиральня збудована відповідачем самочинно без дотримання вимог ДБН та санітарних норм, також вона пояснила, що від вбиральні відчуває неприємний запах. Відповідно до відповіді Управління архітектури та містобудування від 16.11.2006 року за № 2452/01-12.3, на садибі по [ADDRESS] вбиральня збудована з порушенням ДБН 360-92 (а.с.12). Разом з цим, відповідно до акту №537 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів та правил від 25.02.2014 року, складеного інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області, встановлено, що вбиральня на території домоволодіння [ADDRESS], що належить [PERSON], побудована раніше ніж набув чинності ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень», а саме до 1992 року, про що свідчить відповідний запис в технічному паспорті на житловий будинок від 28.12.1989 року №16006. Враховуючи наведене вимога ДНБ щодо дотримання відстані в 1м до межі суміжної земельної ділянки не може бути застосована до цієї споруди (а.с.24.). Суд вважає, що позивачкою [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] створює їй перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивачкою не доведено, що відповідач чинить позивачу перешкоди, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed