Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 02.05.1976 року у виконавчому комітеті Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №08. Посилається на те, що з 2016 року вони з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Зазначає, що весь цей час відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, з якою спільно проживає. Крім цього вказує, що на даний час, її шлюб із відповідачем існує лише формально, в кожного з них склалося своє особисте життя, почуття взаємної любові, поваги один до одного та взаєморозуміння між ними остаточно втрачено. Також посилається на те, що розірвання шлюбу є її ініціативою. Вона остаточно вирішила, що подальшого сенсу зберігати фактично не існуючий шлюб та перебувати в шлюбі із відповідачем вона не бажає ні за яких обставин. Примирення між ними неможливе, оскільки перебування у шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам, а тому надання часу для примирення є неприйнятним для неї. Крім цього, посилається, що всі майнові питання щодо спільного майна подружжя вирішено сторонами шляхом укладення нотаріально посвідченого Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя. Враховуючи наведене, просила позов задовольнити, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] , адвокати Лютікова Н.О. та Котович Ю.В., підтримали позовну заяву, просили її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Заперечували щодо задоволення клопотання представника відповідача, адвоката Федорюка А.Л., про надання сторонам строку на примирення, оскільки це суперечить особистим інтересам позивачки. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Федорюк А.Л., в судове засідання не зявилися, однак представник через канцелярію суду подав клопотання про надання сторонам строку на примирення. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 02.05.1976 року у виконавчому комітеті Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №08, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.09.2021 року (а.с.7). Також встановлено, що з 2016 року позивачка з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Крім цього, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача, адвоката Федорюк А.Л., про надання строку на примирення, зважаючи на те, що позивачка [PERSON] категорично заперечує можливість спільного життя з відповідачем [PERSON] та примирення вважає неможливим та таким, що суперечитиме її інтересам та моральним засадам суспільства, оскільки відповідач [PERSON] з 2016 року по даний час проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц зазначено, що тлумачення статті 111СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що позивачка не бажає примиритися та зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом були з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved