Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним правочин - зобов'язання [PERSON] від 28 лютого 2011 року про сплату [PERSON] додатково до компенсації, передбаченої рішенням Васильківського міськрайонного суду від 28.02.2011 року 40000,00 гривень рівними долями по 2000,00 гривень щомісячно в термін до 31.10.2012 року. В обґрунтування вимог позову позивачка зазначає, що 28 лютого 2011 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області з неї на користь позивача стягнуто 80000 гривень грошової компенсації 1/4 частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок. В свою чергу, з відповідача на користь позивача стягнуто грошову компенсацію 12 частки автомобіля в розмірі 74490,94 гривень. Свою компенсацію в сумі 80000 гривень позивач відразу сплатила відповідачу, і крім того, останній шляхом обману переконав позивача написати розписку про додаткову сплату до компенсації, передбаченої рішенням суду, суму 40000 гривень. Позивачка, посилаючись на те, що відповідач шляхом обману переконав її написати оскаржувану розписку, погрожуючи, що він скасує рішення суд першої інстанції в апеляційному порядку та сплатить компенсацію за автомобіль, передбачену рішенням суду, яку так і не сплатив, подавши апеляцію на рішення суду, яке було залишено без змін, просила суд визнати недійсний оскаржуваний правочин за рішенням суду. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач вимоги позову не визнав, пояснивши, що дійсно в провадженні суду перебувала справа, за результатами розгляду якої рішенням суду від 28.02.2011 року на його користь було присуджено до стягнення з позивача 15000 доларів США, а позивачем було сплачено всього 80000 гривень, що становить 10000 доларів США, а тому враховуючи, що позивачка мала сплатити ще 5000 доларів США нею було написано розписку про сплату додатково 40.000 гривень, що за курсом, що діяв на той час, становить дану суму коштів. Зі слів відповідача розписка була написана лише з урахуванням того, що позивачем було сплачено не всі 15000 доларів США за рішенням суду, а тому дана сума не пов'язана з жодним іншим боргом, чи угодою купівлі-продажу чи з укладенням будь-якого іншого правочину. У відповідності до положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Судом достовірно встановлено, що в провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 2-236/11р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя з відступленням від рівності часток. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2011 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 80000 гривень грошової компенсації замість 1/4 частки у праві спільної сумісної власності житлового будинку; визнано за [PERSON] право власності на легковий автомобіль Опель Астра, д/н [NUMBER]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 12 частини автомобіля в розмірі 74490, 94 гривень. У відповідності до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно вимог ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та ніші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до положень ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлює, що Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Зі змісту розписки встановлено, що 28.02.2011 року [PERSON] зобов'язувалась виплатити своєму колишньому чоловіку [PERSON] додатково до компенсації, передбаченої рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2011 року 40.000 гривень рівними долями по 2000 гривень щомісячно в термін до 31 жовтня 2012 року, починаючи з 15.03.2011 року. З пояснень відповідача встановлено, що кошти в сумі 40000 гривень становлять 5000 тисяч доларів, що не були сплачені позивачем за рішенням суду від 28.02.2011 року в загальному розмірі 15000 доларів США. Однак, зі змісту рішення суду від 28.02.2011 року та пояснень позивача дійсно встановлено, що з позивача на корись відповідача присуджено до стягнення лише 80.000 гривень, що були в повному обсязі сплачено позивачем на користь відповідача та останнім підтверджується. Таким чином, твердження відповідача про те, що оскаржуваною розпискою було оформлено сплату остатку боргу за рішенням суду від 28.02.2011 року є безпідставним та надуманим. В свою чергу, суд вважає недоведеним факт написання позивачем розписки шляхом обману з боку відповідача, а тому підстав для задоволення позову з цих підстав (ст. 230 ЦК України) не вбачає. В той же час, як вбачається з розписки, остання не опосередковує жодного зустрічного виконання з боку відповідача, тобто є безумовною. При цьому до безумовних зобов'язань належать, зокрема правочини з дарування, зобов'язання, що випливають з векселів. Натомість згадана розписка не є договором дарування, і не може бути векселем, оскільки позивачка не має векселездатності, а розписка не містить всіх необхідних реквізитів векселя. Таким чином, оскаржуваний правочин - зобов'язання було вчинено без належної підстави та в порушення загальних вимог до правочину, встановлених ст. 203 ЦК України, в зв'язку з чим, суд вважає за необхідне визнати його недійсним саме з даних підстав. На підставі ст. 88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним та документально підтверджений судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved