Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~пред`явила до\~суду позов\~до відповідача\~ [PERSON] ,\~у якому\~просить стягнути\~із відповідача\~на її\~користь аліменти\~на дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~24000\~гривень,\~щомісячно,\~починаючи з\~дня пред`явлення\~позову та\~до досягнення\~дітьми повноліття.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що з\~25\~лютого 2006\~року перебувала\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~ [PERSON] ,\~у якому\~народилося двоє\~синів:\~ [PERSON] \~ ,\~ [INFO] \~та \~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Рішенням Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 23\~жовтня 2019\~року розірвано\~шлюб між\~нею та\~відповідачем [PERSON] .\~Відповідач фінансово\~не забезпечує\~та не\~утримує належним\~чином дітей.\~Натомість,\~їй \~відомо що\~відповідач працевлаштований\~у м.\~Неаполі,\~Республіка Італія,\~та має\~фінансовий дохід.\~За вказаних\~обставин,\~позивачка вважає,\~що для\~належного утримання\~дітей, їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку , з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 24000 гривень, щомісячно, зокрема по 12000 гривень, щомісячно на кожну дитину. З цих підстав просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавав. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Матвійчук В.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав, викладених у позові, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони [PERSON] та [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 25 [INFO] . Від шлюбу сторін [INFO] син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 листопада 2006 року Мишковицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області (актовий запис №17 від 01 листопада 2006 року). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що складено актовий запис №07 Мишковицької сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області та 05 травня 2009 року Мишковицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Судом установлено, що неповнолітні діти сторін: [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю - позивачкою [PERSON] та перебувають на її утриманні. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження викладених нею у позові обставин щодо працевлаштування відповідача [PERSON] у Республіці Італія та доказів щодо отримання ним доходів. Разом із цим, при визначені розміру аліментів, суд також приймає до уваги ту обставину, що відповідачем не представлено жодних доказів щодо того, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання неповнолітнім синам [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін, враховуючи вік дітей, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи із 06 лютого 2020 року та до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача у дохід держави слід стягнути 840,80 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial