Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. [PERSON] мотивує тим, що з 27.11.2013 року вони перебувають в зареєстрованому шлюбі від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось і вони перестали вести спільне господарство і проживати однією сім»єю з квітня 2017 року. Примирення вважає не можливим, спори вирішеними, просить шлюб розірвати, визначити місце проживання дитини з нею за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини до повноліття в розмірі 1/3 частини доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала частково, визначивши розмір аліментів в частці ? доходу відповідача. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не сповістив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 27.11.2013 року між сторонами укладений шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач і який проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «ЖЕО № 2 КМР» від 24.04.2017 року № 737. Враховуючи те, що подружжя проживає окремо, шлюбні відносини припинені, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов»язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до вимог ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що спір про місце проживання дитини відсутній, відповідач не заперечує проти позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з матір»ю. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а тому суд визначає розмір аліментів 1/4 частина доходу відповідача. При визначенні розміру аліментів судом враховуються положення статті 182 Сімейного Кодексу України та те, що відповідач працездатна особа, не має інших виплат по виконавчим документам. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням частки на утримання дитини. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому стягненню на користь позивачки з відповідача підлягають понесені нею та підтверджені, наданою суду квитанцією, судові витрати в сумі 640,00 грн. щодо розірвання шлюбу, а частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати в сумі 640 грн. щодо позовних вимог про стягнення аліментів. В частині стягнення судових витрат в сумі 640 грн. щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини суд відмовляє в задоволенні вимог про їх стягнення, так як спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній. На підставі викладеного і ст.ст. 112, 141, 160, 180, 181 - 183 СК України,

Outcome: partial