Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтувала тим, що її мати - [PERSON] була власником двокімнатної квартири № 76 в будинку № 82 на мікрорайоні 5-й Зарічний в м. Кривому Розі, яку приватизувала у 1993 році та проживала у ній по день смерті, а саме 11 червня 2015 року [PERSON] померла. Після смерті матері, у встановлений законом строк, позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом на майно, яке належало [PERSON] за життя. Постановою нотаріуса позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та запропоновано звернутися до суду. У судове засідання позивач надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, свої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - виконкому Жовтневої районної у місті Ради м. Кривого Рогу по довіреності [PERSON] також направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує, просила прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства, а тому підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов на підставі наступного. На підставі рішення № 188 від 08.06.1990 року виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради м. Кривого Рогу [PERSON] була прийнята в члени ЖБК «Жовтень-17» з наданням квартири № 76, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний будинок 82, для проживання. Відповідно до довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №144400 від 14.12.2015 року, право власності на вказану квартиру зареєстровано в реєстровій книзі №70-226-226 на імя спадкодавця [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності видане 04.10.1993 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів , згідно рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 03.11.1990 року №44 ( а.с. 9). 11 червня 2015 року [PERSON] - померла, свідоцтво про смерть видане 11 червня 2015 року Жовтневим відділом державної РАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 6). З довідки голови ЖБК «Жовтень-17» № 0109 від 05.12.2016 року вбачається, що померла [PERSON] за час життя повністю сплатила вартість квартири у грудні 1989 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на двокімнатну квартиру № 76 у будинку № 82 на мікрорайоні 5-й Зарічний у м. Кривому Розі, що належить ЖБК «Жовтень-17». Судом встановлено та підтверджено, що позивачка [PERSON], [INFO] є рідною дочкою [PERSON], що підтверджено копіями свідоцтва про народження (а.с. 5) та паспорту (а.с. 4). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває права власності на неї. У п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) зазначено, що якщо цивільні відносини виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення нового Цивільного кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, з 1989 року [PERSON] стала власником вищезазначеної квартири. 11 червня 2015 року померла [PERSON] і відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №4 від 24.06.1982 року зі змінами, у випадку смерті після 01.07.1990 року члена житлово-будівельного кооперативу, якщо на час смерті спадкодавцем був повністю внесений пайовий внесок, спадщина відкривається на квартиру. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири, за життя своє спадкове майно вона нікому не заповідала у спадковій справі відомостей щодо інших спадкоємців, окрім позивачки не має. Вказане підтверджено листом нотаріуса (а.с. 8). Відповідно частині 3 статті 384 Цивільного кодексу України член житлово-будівельного (житлового) кооперативу у разі викупу квартири стає її власником. Таким чином суд дійшов висновку, що [PERSON] за життя у встановленому законом порядку набула права власності на квартиру № 76, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний будинок № 82, оскільки відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, і є непорушним, а квартира збудована на кошти матері позивача та належала їй, як члену кооперативу, яка повністю сплатила пайові внески. Суд встановив, що позивач є рідною дочкою померлої [PERSON], інших спадкоємців за законом, або осіб, котрі б, окрім позивача, мали підстави набуття права власності на спірну квартиру відсутні, спадщина відумерлою не визнавалась. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, до складу спадщини включається квартира. Відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст цієї норми матеріального права визначає можливість переходу прав і обовязків [PERSON] щодо права власності на нерухоме майно до її спадкоємців. З огляду на це позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК має право на спадщину майна, яке належало померлій матері [PERSON], але позбавлена можливості прийняти спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкову квартиру . У встановленому законом порядку позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але Свідоцтво про право на спадщину не одержала у звязку з відсутністю правовстановлючого документу. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд погоджується з доводами позивача, оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи, підтверджуються документально та не протирічать законодавству. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved