Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, вимоги якої в ході судового розгляду були уточнені та збільшувались (а.с. 2-6, 115-119, 158, 195), та згідно яких позивачка просила суд скасувати наказ № 5 від 06 січня 2016 року КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» «Про скорочення штату та чисельності працівників», поновити її на роботі на посаду відповідального секретаря КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 11 856,36 гривень, а також суму судового збору. В поданому до суду позові [PERSON] з 01 лютого 2010 року прийнята на роботу КП «Редакція газети «Арцизькі вісті», а з 01 грудня 2010 призначена на посаду відповідального секретаря КП «Редакція газети «Арцизькі вісті». Оскаржуваним наказом відповідач звільнив її з роботи, таким чином позбавивши її гарантованого Конституцією України права на працю. Крім того, позивачка вказує, що оскаржуваний нею наказ прийнятий з порушенням порядку вивільнення працівників в разі скорочення чисельності штату, а головний редактор видавши такий наказ перевищила свої повноваження, визначені статутом підприємства, а повідомлення про наступне звільнення вона отримала менш ніж за два місяці, як то встановлено ст.. 49-2 КЗпП України. Незаконне звільнення зумовило її звернення з позовом до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити його у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві з урахуванням уточнених позовних вимог. Представник відповідача Парпуланський Л.К. позов не визнав, просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову з підстав, що викладені у запереченнях на позов (а.с. 56-60), вказавши при цьому на те, що головний редактор КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» [PERSON] діяла з межах закону, у зв'язку з чим оскаржуваний позивачкою наказ не є таким, що підлягає скасуванню, а позивачка не підлягає поновленню на роботі. Третя особа - головний редактор КП «Редакція газети «Арцизькі вісті», в судовому засіданні позов [PERSON] також не визнала та пояснила, що позивачку з займаної посади було звільнено законно, скорочення штату підприємства відбулося через нестачу грошових коштів на утримання працівників. Представник третьої особи Арцизької районної ради Одеської області Лабунець Л.Я. пояснила суду, що вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки [PERSON] була вправі її звільнити. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки, [PERSON] на підставі наказу № 12 від 29.01.2010 року прийнята на посаду кореспондента КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» та на підставі наказу № 45 від 26.11.2010 року переведена на посаду відповідального секретаря КП «Редакція газети «Арцизькі вісті», що підстверджено копією трудової книжки (а.с. 12-13) та виписками з наказів КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» (а.с. 39-40, 136-137). Відповідно до виписки з наказу № 5 від 06.01.2016 року головного редактора КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» [PERSON] з 06.01.2016 року скорочено посади заступника головного редактора, відповідального секретаря, завідуючого відділу сільського життя, кореспондента, коректора, прибиральниці, істопника; проведено скорочення витрат на інтенсивність праці. Крім того, зазначеним наказом визначено про попередження [PERSON] - відповідального секретаря, про скорочення з 06.03.2016 року та про розірвання з останньою трудового договору з тієї ж дати згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 41, 61, 133-134). Наказом головного редактора КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» [PERSON] № 6 від 06.01.2016 року затверджено новий штатний розклад з 01.01. по 29.02.2016 року, та затверджено новий штатний розклад з 01.03.2016 року з урахуванням скорочення штату та чисельності працівників. Також зазначеним наказом визначено про узгодження штатних розкладів із засновником підприємства - Арцизькою райрадою Одеської області (а.с. 42, 62, 133-134). Наказом головного редактора КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» [PERSON] № 7 від 06.01.2016 року на підставі наказу № 5 від 06.01.2016 року наказано попередити [PERSON] - відповідального секретаря КП «Редакція газети «Арцизькі вісті»про скорочення згідно п. 1 ст. 10 КЗпП України (а.с. 43, 63, 133-134). За вих. номером 2 від 06.01.2016 року [PERSON] направлено попередження про майбутнє звільнення з 06.03.2016 року у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі наказу № 5 від 06.01.2016 року, згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України. Як вбачається з квитанції ОД УДППЗ Укрпошта, зазначене попередження відправлено 08.01.2016 року, а за твердженням позивачки [PERSON] отримане нею особисто 09.01.2016 року, що також не заперечувалось відповідачем (а.с. 44, 64). Відповідно до п. 1.3 Розділу І Статуту КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» (а.с. 66-68) Засновником КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» є Арцизька районна рада, яка затверджує статут підприємства, Установчу угоду, наділяє КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» майном та надає фінансову допомогу у виданні газети та радіопередач. Винятковими повноваженням Засновника є прийняття рішень про створення, реорганізацію та ліквідацію КП «Редакція газети «Арцизькі вісті»; призначення головного редактора та його звільнення з посади (п. 4.1 Розділу 4 Статуту КП «Редакція газети «Арцизькі вісті»). Пунктом 4.2. Розділу 4 Статуту КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» визначені повноваження головного редактора серед яких наявні повноваження щодо прийняття на роботу та звільнення працівників, та відсутні повноваження щодо прийняття рішень щодо збільшення/скорочення штату працівників підприємства. Як видно з довідки Арцизької районної ради Одеської області № 02-12/23 від 24.02.2016 року Арцизька районна рада Одеської області є засновником КП «Редакція газети «Арцизькі вісті». Станом на 24.02.2016 року жодного рішення про реформування КП «Редакція газети «Арцизькі вісті», районна рада не приймала (а.с. 70). Згідно довідки КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» № 104 від 11.08.2016 року профспілкова організація у КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» ліквідована за рішенням трудового колективу, прийнятим на загальних зборах 06.11.2007 року (а.с. 175, 176). Відповідно до повідомлення КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» за вих. № 34 від 02.03.2016 року поставила до відома Арцизький районний центр зайнятості населення про майбутнє звільнення [PERSON] з займаної нею посади з 09.03.2016 року (а.с. 196). Наказом КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» № 20 від 09.03.2016 року «Про припинення трудового договору», [PERSON] звільнено з посади відповідального секретаря у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 197). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06.11.1992 року» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-491цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Тобто, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. При цьому, за переконанням суду, роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані також і всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до штатного розкладу з 01.01. по 29.02.2016 року, затвердженого головним редактором КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» [PERSON] 06.01.2016 року, та узгодженого того ж дня із засновником підприємства - Арцизькою районною радою, в КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» (а.с. 78) наявні такі посади: -Головний редактор; -Заступник головного редактора; -Відповідальний секретар; -Завідуючий відділом сільського життя; -Кореспондент; -Бухгалтер; -Коректор; -Водій; -Прибиральник; -Істопник. А відповідно до штатного розкладу з 01.03. по 31.12.2016 року, затвердженого головним редактором КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» [PERSON] 06.01.2016 року, та узгодженого того ж дня із засновником підприємства - Арцизькою районною радою, в КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» (а.с. 79) після скорочення штату працівників залишаються такі посади: -Головний редактор; -Бухгалтер; -Водій; -Істопник. Отже, після скорочення штату та чисельності працівників в КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» залишалось принаймні три вакантні посади, які з'явилися на підприємстві з дня попередження [PERSON] про вивільнення до дня розірвання трудового договору, та які в свою чергу не були запропоновані позивачці для її переведення. Суд вважає встановленим, що покладений законом обов`язок ознайомити працівника, який вивільнюється (в даному випадку [PERSON].) з всіма існуючими вакансіями на підприємстві, які б могли бути запропоновані позивачці, з урахуванням її кваліфікації, досвіду та освіти, КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» не виконало, оскільки [PERSON] направлено лише попередження про майбутнє звільнення з 06.03.2016 року у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі наказу № 5 від 06.01.2016 року, згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що при звільненні позивачки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідачем було допущено порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України (не запропоновано всі наявні на підприємстві вакансії), що є підставою для поновлення [PERSON] на роботі. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що як зазначалося вище відповідно до п. 1.3 Розділу І Статуту КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» (а.с. 66-68) Засновником КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» є Арцизька районна рада, яка затверджує статут підприємства, Установчу угоду, наділяє КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» майном та надає фінансову допомогу у виданні газети та радіопередач. Винятковими повноваженням Засновника є прийняття рішень про створення, реорганізацію та ліквідацію КП «Редакція газети «Арцизькі вісті»; призначення головного редактора та його звільнення з посади (п. 4.1 Розділу 4 Статуту КП «Редакція газети «Арцизькі вісті»). Пунктом 4.2. Розділу 4 Статуту КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» визначені повноваження головного редактора серед яких наявні повноваження щодо прийняття та роботу та звільнення працівників, та відсутні повноваження щодо прийняття рішень щодо збільшення/скорочення штату працівників підприємства. За таких обставин, виходячи із наданих суду сторонами у справі письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що головний редактор КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» затверджуючи штатні розклади перевищила свої повноваження, що надані їй Засновником підприємства та визначені у Статуті, що є підставою для скасування наказу головного редактора КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» № 5 від 06.01.2016 року «Про внесення змін до штатного розпису». Судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача та третьої особи [PERSON] про те, що її повноваження щодо затвердження штатного розкладу підприємства визначені Статутом, зокрема пунктом про право головного редактора затверджувати положення про структурні підрозділи, посадові та службові інструкції, оскільки такі твердження не є переконливими для суду та вони не містять положень про право головного редактора затверджувати саме штатні розклади, що різним від поняття положення про структурні підрозділи, посадові та службові інструкції. За переконанням суду визначення та затвердження штатного розкладу, є виключною компетенцією засновника підприємства (в даному випадку Арцизької районної ради Одеської області), оскільки саме засновник КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» затверджує статут підприємства, Установчу угоду, наділяє КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» майном та надає фінансову допомогу у виданні газети та радіопередач, приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію КП «Редакція газети «Арцизькі вісті». У зв'язку з зазначеним суд також не приймає до уваги твердження третьої особи [PERSON], що скорочення штату та чисельності працівників відбулося у зв'язку із браком коштів на утримання працівників. Щодо твердження позивачки [PERSON] та її представника про те, що попередження про майбутнє вивільнення та наступне звільнення відбулося з порушенням встановлених законодавством строків, то суд вважає їх безпідставними, оскільки судовим розглядом спору, що виник між сторонами, таких порушень встановлено не було, та такі твердження спростовані матеріалами справи, зокрема попередженням від 06.01.2016 року, яке позивачкою отримане 09.01.2016 року та наказом про звільнення від 09.03.2016 року, тобто звільнення [PERSON] відбулося через два місяці з дня її попередження про це. Суд також вважає необґрунтованими твердження позивачки та її представника про те, що її звільнення відбулося з порушенням порядку, встановленого при вивільненні працівників у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці, оскільки судом не встановлено, що у відповідача - КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація, перепрофілювання, зміна власника, перетворення тощо. Такий висновок суду підтверджується також довідкою Арцизької районної ради Одеської області № 02-12/23 від 24.02.2016 року, згідно якої Арцизька районна рада Одеської області є засновником КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» та станом на 24.02.2016 року жодного рішення про реформування КП «Редакція газети «Арцизькі вісті», районна рада не приймала (а.с. 70). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Таким чином, виходячи з обставин, на які відповідач посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено перед судом їх переконливості та обґрунтованості, не подано жодних достатніх доказів на підтвердження заперечень, натомість доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, а отже зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Виходячи із досліджених доказів та встановлених судом обставин, суд вважає, що при звільненні [PERSON] адміністрацією КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» не були дотримані вимоги щодо забезпечення її працевлаштування. Усі зазначені обставини справи свідчать про незаконність та необґрунтованість скорочення штату та чисельності працівників КП «Редакція газети «Арцизькі вісті» та подальшого звільнення позивачки, у зв'язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Крім того, положеннями розд. ІІІ Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу (такий правовий висновок зробив Верховний суд України у постанові № 6-87цс11 від 23 січня 2012 року). Суд, виходячи з правил, передбачених Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100, розрахунків, які надані позивачкою та перевірені судом і не був оспорений відповідачем, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 11 856,36 гривень. У зв'язку з задоволенням позову [PERSON] з відповідача на її користь підлягають стягненню документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 гривень. Крім того, суд зазначає, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України наявне рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненої [PERSON], підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved