Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом в житловому приміщення, яке належить на праві власності. В позові посилається на те, що вона відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 липня 2015 року, набула право власності на 5/6 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами № 4 по завулку [PERSON]. Зазначає, що право власності на зазначених 5/6 частин житлового будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.07.2015 року , номер запису про право власності 10451360 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ,індексний номер витягу 40805068 від 17.07.2015 року. Вказує на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 липня 2015 року, її мати [PERSON] набула право власності на 1/6 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд після смерті чоловіка [PERSON] Зазначає, що право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.07.2015 року , номер запису про право власності 10450786, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.07.2015 р. індексний номер витягу 40803337. Вказує на те, що в житловому будинку, який належить позивачці на праві власності, зареєстрований відповідач [PERSON], який в будинку № 4 по завулку [PERSON] в місті Чернівцях, протягом більше чотирьох років не проживає, що підтверджується актом обстеження житлових умов, складеного ПП «Садгора-Сервіс» 25.10.2018 року. Також факт не проживання відповідача в будинку протягом більше чотирьох років підтверджують сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON], які цей факт засвідчили своїми власними підписами в акті обстеження житлових умов. Вказує на те, що відповідач зареєстрований в будинку, вона оплачує додатково ще і за нього комунальні послуги, незважаючи на те, що він фактично в будинку не проживає і житлом не користується. А також відповідач добровільно не вирішує питання щодо зняття себе з реєстрації в будинку що належить їй на праві власності. Просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом в будинку № 4 по завулку [PERSON] в місті Чернівцях. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачі були повідомлені належним чином про слухання справи, не повідомили суд про причини своєї неявки. Позивачі не заперечували проти заочного вирішення справи. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 липня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON]В позивачка [PERSON], набула право власності на 5/6 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами № 4 по завулку [PERSON] м.Чернівці. Судом встановлено, що відповідно до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.07.2015 року, номер запису про право власності 10451360 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 40805068 від 17.07.2015 року [PERSON] належить право власності на 5/6 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами № 4 по завулку [PERSON] м.Чернівці. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 липня 2015 року [PERSON] набула право власності на 1\\6 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель № 4 по завулку [PERSON] м.Чернівці. Судом встановлено, що відповідно до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.07.2015 року , номер запису про право власності 10450786, [PERSON] належить право власності на 1/6 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами № 4 по завулку [PERSON] м.Чернівці. Судом встановлено, що відповідно до довідки від від 22.10.2018 року, виданої ПП «Садгора-Сервіс» за адресою м.Чернівці, пров. Налепки Яна, 4 зареєстровані [PERSON], [PERSON] Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна мас право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сил про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.150 ЖК України власник житла має право користуватися ним на власний розсуд. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved