Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2011 року по справі № 2-531/11 розірвано шлюб між нею та відповідачем, неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю. 12 грудня 2019 року позивач вийшла заміж, після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Батько не допомагає дитині, аліментів не сплачує, у зв`язку з цим позивачка вимушена звернутись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, та остаточно уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10 січня 2020 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання на 20 березня 2020 року о 10-30 год. Відповідач [PERSON] 20 лютого 2020 року надав відзив на позовну заяву, в якому не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь утримання доньки у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аргументує це тим, що з моменту розлучення з [PERSON] вона завжди отримувала підтримку і матеріальне забезпечення на дитину, він забирав дитину до себе, виховував її, в тому числі і в той період, коли позивачка привозить дитину до нього і зникає, зокрема у 2001 році дитина проживала з ним на протязі семи місяців, оскільки позивач поїхала у невідомому напрямку і не поверталась довгий час, зазначає, що мати дитини не займається її вихованням на належному рівні. На даний момент йому відомо, що позивачка перебуває на території Польщі, і де знаходиться його дитина йому не відомо. Зазначив, що має нову сім`ю, де народилось двоє дітей, які також знаходяться на його утриманні, окрім цього на його утриманні знаходиться непрацездатний батько [PERSON] , [INFO] , який часто хворіє і постійно проходить лікування, яке він оплачує, зокрема за цей рік він витратив близько 20 000 грн. Донька зареєстрована разом з відповідачем, хоча фактично і не проживає. Представником позивача 25 лютого 2020 року надано відповідь на відзив, в якому зазначається, що відповідач після розлучення з [PERSON] виставив її за двері, допомоги їй не надавав, в зв`язку з чим остання змушена була винаймати квартиру. Не погодився з тим, що відповідач сам несе витрати на лікування батька, в той же час має ще двох рідних братів, які мають теж піклуватись про свого батька, наявність дітей у відповідача не звільняє його від обов`язку утримувати на належному рівні свою першу дитину. Відповідач приховує свій дійсний майновий стан та всіляко ухиляється від виконання батьківського обов`язку. Ухвалою від 03 березня 2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Романенка Є.О. Не погоджуючись з наданими представником позивача запереченнями 11 березня 2020 року відповідач надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, де зазначив, що ніколи не виганяв свою дитину та дружину з квартири, більше того протягом двох років після розірвання шлюбу позивачка з дітьми (інша дитина від другого чоловіка) проживали в квартирі його матері та користувалась пенсійною картою його матері. Після того, як [PERSON] покинула житло, його матір`ю було виявлено борг за комунальну плату у розмірі 20 000 грн. Зазначає, що його мати постійно висилала кошти на утримання онуки. З приводу утримання батька, відповідач вказує, що лише він має змогу його утримувати, оскільки у одного брата на утриманні є троє рідних дітей та донька дружини від першого шлюбу, а інший брат не є рідною дитиною батька, тому у нього не виникає обов`язку на його утримання. Оскільки позивач залишила країну, то взагалі не відомо, хто буде отримувати аліменти і виховувати дитину. З приводу збільшення позовних вимог, 17 березня 2020 року у відзиві на уточнену позовну заяву відповідач зазначив, що не заперечує проти часткового задоволення позову, та з урахуванням обставин наявності у нього інших утриманців, просить призначити стягнення аліментів у розмірі 1200 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 20 березня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 22 травня 2020 року об 11 год. 00 хв. для надання можливості позивачу ознайомитися та скористуватися правом подання відповіді на відзив на уточнену позовну заяву. В судовому засіданні відповідач підтримав свої пояснення, викладені у відзиві, зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів, але з урахуванням того, що має інших утриманців і на даний час є безробітним. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, від її представника надійшло клопотання, в якому уточнені позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити без його присутності. Заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2011 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а також вирішено неповнолітню [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з матір`ю (а.с.7). Згідно довідки про склад сім`ї дитина сторін зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.44), однак згідно копії акту «ЖБ Кооператив-99» зафіксовано факт не проживання дитини разом з батьком (а.с.65). За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, тобто має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав. В той же час суд враховує те, що на утриманні відповідача є двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 28,29). Також суд враховує ту обставину, що батько відповідача [PERSON] є пенсіонером, має незадовільний стан здоров`я та його лікування потребує матеріальних витрат, що потребує понесення витрат відповідача нарівні з іншими дітьми [PERSON] (а.с.38, 39,40). У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. В той же час доказів підтвердження наявності у відповідача достатнього доходу для сплати аліментів у розмірі не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суду не надано, а тому в цій частині заявлений позов задоволенню не підлягає, та наявні підстави для визначення мінімального гарантованого розміру аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів на утримання дитини, в той же час стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушує прав та інтересів відповідача, та інших осіб. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 16 січня 2020 року. У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача та обставин його ухилення від сплати, а тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів з 10 січня 2020 року задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із частковим задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial