Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 10 червня 2006 року в Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 326. На обґрунтування позову зазначила, що вона та відповідач з 10 червня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З січня 2020 року вони з відповідачем припинили сімейно-шлюбні відносини, оскільки протягом останнього часу між ними склалися напружені стосунки і вони перестали розуміти один одного, відповідач залишив їх спільне місце проживання та пішов проживати до іншої жінки, фактично створивши нову сім`ю. На протязі останнього року вони разом не проживають, мають окремі бюджети. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, її збереження та примирення між нею та відповідачем неможливе, а шлюб необхідно розірвати. Діти після розірвання шлюбу залишаться проживати разом з нею, для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей вона подала до суду заяву про видачу судового наказу. Між нею та відповідачем немає спору про розподіл майна подружжя. Позивачка в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач також в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу, йому зрозумілі наслідки визнання ним позову. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін та відповідно до ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалити рішення у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин та перевіривши наявність для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 червня 2006 року в Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 326, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 11). Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 12, 13). Як зазначено у позові, з січня 2020 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, разом не проживають, мають окремі бюджети, і позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, який згідно ч.2 ст. 112 СК України ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду справи повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Частиною 1 статті 142 ЦПК передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved