Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 23.03.2016 в Дулібській сільській раді Стрийського району Львівської області, актовий запис № 2. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що причиною розпаду їх сімї послужило те, що в неї з відповідачем різні характери, різні погляди на життя, через що в них постійно виникали сварки та непорозуміння, що призвело до того, що вона втратила до відповідача почуття поваги та любові. Вони припинили підтримувати відносини, спільного господарства не ведуть, з листопада 2016 року проживають окремо. Переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, буде суперечити їх інтересам та моральним засадам суспільства. Вважає, що примирення між ними неможливе, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду повторно не зявився, про причину неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 23.03.2016, який був зареєстрований у Дулібській сільській раді Стрийського району Львівської області, актовий запис № 2 /а.с. 4/. У шлюбі в подружжя народився син [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. Сімя фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як сторони з листопада 2016 року разом не проживають, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Розлад у сімї є стійким і тривалим. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають. Неявка відповідача в судове засідання свідчить про його байдуже ставлення до сімї та шлюбу. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що розлад у сімї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам позивачки та малолітньої дитини, оскільки її повноцінний розвиток і виховання у сімї, де відсутнє взаєморозуміння та існують постійні конфлікти, є неможливим, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved