Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 13.01.2005 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 36. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] Вказала, що шлюб існує формально, протягом року вона разом з Відповідачем не проживає, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Відповідач та його родичі роблять все, щоб унеможливити її проживання разом з сином у квартирі, яка є спільно нажим майном подружжя. Крім цього, Відповідач не опікується сином, не надає належної матеріальної допомоги, приховує свої доходи, в звязку з чим вона була змушена виїжджати за кордон на заробітки та пересилала зароблені кошти Відповідачу на утримання квартири та оплати комунальних послуг. До цього ж Відповідач неодноразово застосовував до неї фізичну силу, у звязку з чим вона була змушена звернутись до працівників поліції та піти разом з дитиною проживати до своїх батьків. А тому просить шлюб між ними розірвати, місце проживання малолітнього сина визначити за її місцем проживання та стягнути з відповідача судові витрати. 15.04.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області сторонам по справі було надано два місяці для примирення. Провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення. 06.07.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області провадження у справі було відновлено. В судовому засіданні 06.07.2016 року Позивачка [PERSON] вказала, що примирення між нею та Відповідачем не відбулось, позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити. Додатково вказала, що Відповідачем як під час шлюбу, так і під час терміну на примирення, не було вжито жодних кроків для збереження сімї. Відповідач до неї та до сина в с. Гавриляк Відповідач не приїжджав, в квартирі в м. Івано-Франківську, де вони разом проживали, дитину не зареєстрував. Крім того, Відповідач піднімав на неї руку, не рахувався з її інтересами та інтересами дитини. Вони спільно не проживають, шлюбних відносин не підтримують. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, просив в задоволенні позову відмовити. Вказав, що не мав змоги зареєструвати дитину в квартирі в м. Івано-Франківську, бо не мав часу. Ствердив, що вдарив Позивачку, бо вона його спровокувала та після цього з нею не примирився, до неї та до сина в с. Гавриляк не їздив, оскільки був зайнятий доглядом за батьком. В судове засідання 11.07.2016 року Позивачка та Відповідач не зявились, причин неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, оскільки це буде відповідати інтересам позивачки. Заслухавши учасників справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13 січня 2005 року між Позивачкою та Відповідачем у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб (а.з. № 36), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією витягу зі свідоцтва про народження (а.с. 5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе, оскільки протягом терміну, наданого їм судом на примирення, вони не досягли взаємної згоди щодо продовження шлюбних відносин. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а Позивачка зберегти сім'ю не бажає, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що Позивачці після реєстрації шлюбу було присвоєно шлюбне прізвище «Козак», однак згідно свідоцтва про зміну імені вона змінила своє прізвище на дошлюбне «Голоднюк» (а.с. 38), суд, вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище «Голоднюк». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально - побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Враховуючи те, що Позивачка просила місцем проживання дитини, яка проживає разом з нею в с. Гавриляк Тлумацького району Івано-Франківської області окремо від Відповідача, визначити її місце проживання, а Відповідач не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері [PERSON] (Позивачка). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину , піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Визначення місця проживання малолітнього [PERSON] за місцем реєстрації його матері в с. Гавриляк Тлумацького району, не позбавляє відповідача права на побачення з сином, відвідування його за місцем проживання та навчання, надання відповідної матеріальної та моральної підтримки, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (квитанція № 0.0.526183768.1 від 24.03.2016 року, а.с. 1). На підставі вищенаведеного, відповідно до ч.ч. 8,9 ст. 7, ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 150, 160, 171 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 12 Конвенції ООН про права дитини, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року,

Outcome: approved