Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] у листопаді 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову, [PERSON], у своєму позові зазначила, що відповідач в справі, будучи батьком її двох малолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], а також сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання останніх. На підставі викладеного, вона просить суд стягувати щомісячно з відповідача в справі на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ відповідача в справі але не менше як 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, заздалегідь надавши суду заяву у якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглядати справу у її відсутність в порядку заочного розгляду та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про виклик його до суду на 16 грудня 2015 року, 21 січня 2016 року, 22 січня 2016 року, 15 лютого 2016 року, 04 березня 2016 року та 18 березня 2016 року. Зі згоди позивачки в справі, яка в своїй заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оскільки справа розглядається за відсутності сторін, то у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали цієї цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 травня 2011 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 152. Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач в справі - [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей відповідно від 29.07.2011 року, актовий запис № 869 та від 09.08.2013 року, актовий запис № 983, які видані Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Діти проживають разом з позивачкою в справі за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні, що підтверджується актом від 16.11.2015 року, засвідченого підписами сусідів та затвердженого ОСББ «АМІНЕ». Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Стаття 180 Сімейного кодексу України покладає на батьків обов'язок з утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. При цьому в ч.2 вказаної статті визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що відповідач з сім'єю не мешкає, угоди про добровільну сплату аліментів на утримання малолітніх дітей між сторонами досягнуто не було. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч.2 вказаної статті зазначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому ч. 3 ст. 183 СК України передбачено якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти будуть стягуватись за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів та визначаючи його в частці від заробітку (доходу) відповідача в справі в розмірі 1/3, суд враховує всі вище перелічені обставини. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що відповідач, в силу ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України, зобов`язаний щомісячно сплачувати на користь позивачки на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2015 року та до досягнення дітьми повноліття. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки у справі, яка на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в справі в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved