Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивачка в особі представника [PERSON] 22.12.2018 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] та уточнивши вимоги заявою від 20.05.2019 року просить: - визнати недостовірною, такою, що ганьбить честь і гідність [PERSON] інформацію, викладену [PERSON] на її сторінці у соціальній мережі «Facebook»: «В принципе, что можно ожидать от людей, которые злоупотребляют психотропными веществами и алкоголем? А в других аудиозаписях об этом рассказывает и подтверждает родная мать [PERSON] - [PERSON] , чей голос трудно не узнать. Или они откажутся от родной матери и бабушки? А может на нее тоже подадут в суд и в розыск? На ком же тогда дом держаться будет? Обладая такой больной фантазией, что они еще придумают. Надеюсь они все собой гордятся!». - зобов`язати [PERSON] , видалити записи телефонних розмов за участю [PERSON] зі своєї сторінки у соціальній мережі «Facebook» та коментар до них: «В принципе, что можно ожидать от людей, которые злоупотребляют психотропными веществами и алкоголем? А в других аудиозаписях об этом рассказывает и подтверждает родная мать [PERSON] - [PERSON] , чей голос трудно не узнать. Или они откажутся от родной матери и бабушки? А может на нее тоже подадут в суд и в розыск? На ком же тогда дом держаться будет? Обладая такой больной фантазией, что они еще придумают. Надеюсь они все собой гордятся!», спростувавши поширену нею негативну, недостовірну інформацію, шляхом публічного вибачення у соціальній мережі «Facebook» та направленням відповідного листа до органів опіки та піклування, яке відбулося у Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. - зобов`язати [PERSON] та [PERSON] припинити розповсюджувати записи телефонних розмов за участю [PERSON] - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральну школу у розмірі 587 333 грн. та судові витрати у розмірі 8810 грн., 704,80 грн., 704,80 грн., 352,40 грн., 768,40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2018 році [PERSON] та [PERSON] були незаконно публічно розповсюджені записи телефонних розмов між позивачкою та [PERSON] , які були незаконно, без її відома і згоди, зроблені та збережені [PERSON] . Вказує, що записи були розповсюджені у судовому засіданні у справі 522/16047/18, у соціальній мережі «Facebook» та на засіданні органу опіки та піклування ПРА ОМР. Позивач вказує, що було порушено право на таємницю телефонних розмов, порушено честь та гідность, шляхом поширення негативної, недостовірної інформації. [PERSON] вказує, що у зв`язку з постійними переживаннями у неї погіршився загальний стан здоров`я та вона була змушена звертатися до лікарів. Справа надійшла до провадження судді Шкамерди К.С. та ухвалою від 26.12.2018 року позовна заява була залишена без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 17.01.2019 року провадження у справі відкрите. Ухвалою суду від 17.01.2019 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою суду від 08.04.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. До суду 06.08.2019 року надійшов відзив [PERSON] , згідно якого заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву відзначено, що [PERSON] на засіданні орган опіки та піклування на запитання пов`язанні з поїздками в Болгарію для лікування від алкоголізму відповів «так». Відповідачка вказує, що позивачка знала, що всі розмови записуються автоматично на телефоні її матері. Позивач вказує «поширена недостовірна інформація», але позивач сам визнає, що відбулися телефоні розмови, то як може бути розмова недостовірною?! Перекручення розмови можливо встановити експертним дослідженням. Відповідачу не зрозуміло чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди, а на стан здоров`я позивач жаліється ще з 2017 року. До суду 04.09.2019 року надійшов відзив [PERSON] , відповідно до якого заперечувала проти позову з тих підстав що і [PERSON] . До суду 27.09.2019 року надійшла відповідь на відзив відповідно до якої представник [PERSON] вказує, що відповідач емоційно тисне на суд, виславляючи себе жертвою. Перекручує факти та надає недопустимі докази, а саме транскрібацію. Позивач не погоджується з тим, що розповсюджена інформація є оціночним судженням та спростуванню не підлягає та наполягає на тому, що розповсюджена негативна, недостовірна інформація. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2019 року, головуючим визначено суддю Бондаря В.Я. Ухвалою суду від 18.10.2019 року справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я. та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням судового засідання на 25.11.2019 року. Ухвалою суду від 25.11.2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді, провадження у справі зупинено. Ухвалою судді Донцова Д.Ю. від 28.11.2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Бондаря В.Я. Ухвалою суду від 04.12.2019 року провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду на 24.02.2020 року. У підготовчому засіданні 24.02.2020 року [PERSON] повторно заявила відвід судді. Ухвалою суду від 24.02.2020 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід. У підготовчому засіданні 24.02.2020 року сторони вказали, що потрібен час порадитися щодо мирової угоди. Розгляд справи було відкладено на 18.03.2020 року з метою надання часу для врегулювання спору мирним шляхом. У підготовче засідання 18.03.2020 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи відкладено на 15.04.2020 року. У підготовчому засіданні 15.04.2020 року було задоволено клопотання представника відповідачів [PERSON] про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначене на 07.05.2020 року. У підготовчому засіданні 07.05.2020 року розгляд справи було відкладено на 07.07.2020 року з метою належного повідомлення відповідачів про час, дату та місце судового розгляду. У підготовчому засіданні 07.07.2020 року було прийнято до провадження заяву про зміну предмету позові від 20.05.2019 року, задоволено клопотання про допит свідків від 17.05.2019 року, приєднано до справи відзиви відповідачів, відповідь на відзив з відповідними додатками. Також було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 29.07.2020 року. У судовому засіданні 29.07.2020 року було допитано свідка [PERSON] , у зв`язку з закінченням робочого часу розгляд справи відкладено на 01.09.2020 року. Ухвалою суду від 29.07.2020 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Бондаря В.Я. Ухвалою суду від 29.07.2020 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Бондаря В.Я. У судовому засіданні 01.09.2020 року було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , розгляд справи відкладено на 08.09.2020 року. У судовому засіданні 08.09.2020 року розгляд справи було відкладено на 20.10.2020 року. Ухвалою суду від 20.10.2020 року було повернуто заяву представника позивача про забезпечення позову. У зв`язку з проведенням повної дезінфекції та санітарної обробки приміщення Приморського районного суду м.Одеси судове засідання не відбулося, наступне засідання призначене на 10.11.2020 року. У судовому засіданні 10.11.2020 року відповідачі не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, неявку відповідачів та їх представників визнано неповажною, клопотання про відкладення залишені без задоволення. Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» розмістила аудіозапис з коментарем: «В принципе, что можно ожидать от людей, которые злоупотребляют психотропными веществами и алкоголем? А в других аудиозаписях об этом рассказывает и подтверждает родная мать [PERSON] - [PERSON] , чей голос трудно не узнать. Или они откажутся от родной матери и бабушки? А может на нее тоже подадут в суд и в розыск? На ком же тогда дом держаться будет? Обладая такой больной фантазией, что они еще придумают. Надеюсь они все собой гордятся!». Відповідачі вказують, що поширена інформація є правдивою, а значить не заперечують її поширення. Втім суд не приймає до уваги експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет (т.1 а.с.15-19) представлений до суду без додатків на яких міститься публікації досліджуваної інформації. Додатки до експертного висновку до суду не надавали. Транскібація, переклад аудіо в друкований текст (т.1 а.с.198-200) не приймаються судом до уваги, адже не зрозуміло, що за аудіо розшифровано, документи не підписані особою, що здійснила переклад. З показань свідків також встановлено, що аудіозапис розмови з вищевказаним коментарем був розміщений [PERSON] та її сторінці у соціальній мережі «Facebook». Для [PERSON] розповсюдження такої інформації стало потрясінням. Згідно виписки з лікувально-діагностичного центру Меделіт [PERSON] проходила лікування в умовах денного стаціонару з діагнозом дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ стадії. Неускладнений церебральний гіпертонічний криз, бронхіальна обструкція, ожиріння 3 ступеня. Синдром Піквіка. Обструкція глотки та гортані. Хронічний пієлонефрит. Розповсюджений остеохондроз хребта. Спондилез (т.1 а.с.20-24). Згідно висновку експертів №12/19 за результатами проведеної комісійної психологічної експертизи від 19.04.2019 року Бюро психологічних досліджень, у [PERSON] є зміни в емоційному стану, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванні її як особистості і виникли внаслідок порушення її права на таємницю телефонних розмов та поширення недостовірної, негативної інформації про неї та членів її сім`ї, шляхом розповсюдження окремої частини аудіозапису телефонної розмови в соціальній мережі «Фейсбук», у супровіді наступного коментаря «В принципе, что можно ожидать от людей, которые злоупотребляют психотропными веществами и алкоголем? А в других аудиозаписях об этом рассказывает и подтверждает родная мать [PERSON] - [PERSON] , чей голос трудно не узнать. Или они откажутся от родной матери и бабушки? А может на нее тоже подадут в суд и в розыск? На ком же тогда дом держаться будет? Обладая такой больной фантазией, что они еще придумают. Надеюсь они все собой гордятся!». З психологічної точки зору у випадку [PERSON] моральні страждання були завдані їй діями [PERSON] та [PERSON] по 5 категоріях порушення її немайнових прав: 1) використання без дозволу пані [PERSON] її персональних даних (голосу); 20 використання її свідчень (думок та страхів) як доказів проти членів її родини без її згоди; 3) розкриттям таємниці телефонних розмов без її згоди; 4) розповсюдженням недостовірних, негативних відомостей, які ганблять честь та гідність [PERSON] та членів її родини; 5) втручанням в її особисте та сімейне життя (т.1 а.с.115-124). Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно із частиною другою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема: - норм чинного законодавства, - вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Факт запису телефонної розмови не заперечується відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Також [PERSON] визнала, що передала запис розмови між нею та [PERSON] своїй доньці [PERSON] . Таким чином, факт розповсюдження інформації [PERSON] є доведеним. Факт розповсюдження [PERSON] телефонної розмови не підтверджується матеріалами справи. Діє презумпція добропорядності і тягар доведення того, що інформація є достовірною та правдивою покладається на відповідачів. Втім, відповідач [PERSON] не спростувала твердження позивача щодо розповсюдження недостовірної, негативної інформації. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Відповідно до ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Верховний суд у постанові від 27.09.2017 року при розгляді справи №6-1435цс17 вказав, що у даному випадку діє презумпція спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов`язок саме відповідача спростувати таку презумпцію. Позивачка стверджує, що розповсюджена інформація була перекрученою та є недостовірною, а значить її право на таємницю телефонних розмов порушене не було, оскільки перекручена інформація не є дослівною та не може вважатися передачею телефонною розмови в її первісному вигляді. При порушенні права на таємницю телефонних розмов, інформація не може бути недостовірною, оскільки вислови комунікатора та реципієнта передаються в первинному вигляді. Таким чином, суд вважає доведеним факт розповсюдження недостовірної інформації викладеної [PERSON] на її сторінці у соціальній мережі «Facebook»: «В принципе, что можно ожидать от людей, которые злоупотребляют психотропными веществами и алкоголем? А в других аудиозаписях об этом рассказывает и подтверждает родная мать [PERSON] - [PERSON] ». В частині другої половини коментаря, відповідно до якого «…чей голос трудно не узнать. Или они откажутся от родной матери и бабушки? А может на нее тоже подадут в суд и в розыск? На ком же тогда дом держаться будет? Обладая такой больной фантазией, что они еще придумают. Надеюсь они все собой гордятся!», суд відзначає наступне. За приписами статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Друга частина коментаря [PERSON] містить риторичні запитання та є оціночними судженнями, тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до правової позиції викладеної у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як вбачається з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд погоджується з доводами позовної заяви про те, що вище згаданою недостовірною інформацією, поширеною відповідачами шляхом її опублікування на сторінці відповідача у соціальній мережі Фейсбук, позивачу, було заподіяно моральної шкоди, проте не можна погодитися з заявленою позивачкою сумою моральної шкоди 587 333 грн., а тому суд приходить до висновку про те, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути 2000 грн., тобто по 1000 грн. з кожного на відшкодування моральної шкоди, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд не приймає до уваги докази що стосуються внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення та похідні від них (т.1 а.с.169-174, 223), адже вони не стосуються предмету доказування. Вимоги [PERSON] про припинення розповсюдження відповідачами телефонних розмов не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, заявлення вимоги про запобігання порушенню права у майбутньому суперечить принципу захисту судом порушених прав осіб. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд вважає, що вимога про припинення розповсюдження [PERSON] та [PERSON] , записів телефонних розмов, є по суті вимогою про порушення права в майбутньому, та не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право. Вказана правова позиція підтримується Верховним Судом України (постанова від 24.05.2017 року по справі №752/13578/13-ц). За таких обставин, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial