Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить збільшити розмір аліментів, який утримується з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], та встановити його в сумі 600 грн.00коп. щомісячно; дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] виготовити проїзний документ для виїзду дитини за межі України та дозволити [PERSON] тимчасові поїздки за кордон з дитиною [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу другого з батьків. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду від 27 червня 2013 року шлюб між нею і відповідачем розірвано та стягнуто аліменти на її користь на утримання спільної дитини [PERSON] в розмірі 490 грн. щомісячно, починаючи з 10 січня 2013 року і до досягнення нею повноліття. Однак, всупереч даному рішенню та всупереч правам та обов»язкам, передбаченим Сімейним Кодексом України, відповідач ухиляється від вихованням дитини та взагалі не сплачує аліменти на її утримання. Також, відповідач не підтримує ніяких стосунків з дитиною, не здійснює її виховання, не турбується про дитину, не проявляє батьківського піклування та турботи, ніяких стосунків з дитиною не підтримує з народження по теперішній час. Тому, [PERSON] вважає, що оскільки з моменту винесення рішення суду у неї змінився матеріальний стан, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку збільшився та відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік», з 1 січня по 30 листопада 2015 року складає - 1 032 грн., а з 30 листопада по 31 грудня 2015 року 1167 грн.00коп., а тому вважає, що відповідач повинен сплачувати половину з такого, тобто 600 грн. щоміся. Крім цього, вона з метою належного забезпечення доньки коштами на проживання була змушена виїхати на роботу до Російської Федерації. Однак, відповідач безпідставно відмовляється надати згоду на виїзд їх дитини разом з нею за межі України, що шкодить інтересам дитини, не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує її право на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими обовязками, а тому просить позов задовольнити. У судове засіданні ані позивач [PERSON] ані її представник [PERSON] не з»явилися, одна останній подав суду заяву, у якій просить розглянути справу без участі позивача, при цьому позовні вимоги підтримує повністю та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі до червня-липня 2013 року, від якого у них народилася одна дитина, а саме донька [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, дитину [PERSON] залишено при матері та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки Албіни, [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 490 грн.00коп. щомісячно, починаючи з 10 січня 2013 року і до досягнення нею повноліття. Крім цього встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 серпня 2014 року розмір аліментів стягнутих за вищевказаним рішенням було збільшено до 515 грн.00коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, як убачається із зазначеного рішення суду при збільшенні розміру аліментів, Перечинським районним судом було врахувано всі зазначені у ч.1 ст.182 СК України обставини. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Однак, по даній справі позивачем на виконання зазначених норм ЦПК України не надано суду жодних доказів, які б підтвердили зміну її чи його матеріального стану, погіршення її здоров'я, після ухвалення 05 серпня 2014 року рішення Перечинським районним судом Закарпатської області, та могли б послужити підставою для збільшення розміру аліментів, а тому у цій частині у позові слід відмовити. Що стосується позовної вимоги щодо надання дозволу без згоди батька виготовити проїзний документ для виїзду дитини за межі України та на тимчасові поїздки позивачки за кордон з дитиною [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу другого з батьків, то суд приходить до наступного. Так, згідно Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Відповідно до ст.33 Конституції України гарантується право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну. Із вказаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст.1 спеціального законодавчого акту Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України». Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Як встановлено у судовому засіданні рішенням Перечинського районного суду від 27 червня 2013 року дитину [PERSON], [INFO], залишено проживати при матері, тобто при позивачці. Також встановлено, що позивачка має намір виїжджати за межі України разом з дитиною для її відпочинку та оздоровлення без згоди і супроводу батька, однак на даний час може виготовити проїзний документ для виїзду дитини за межі України та не має нотаріально посвідченої згоди батька дитини [PERSON] на її виїзд за кордон. Відповідно до ст.4 ч.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, за наявності заперечень одного з батьків паспорт/проїзний документ дитини може бути оформлено на підставі рішення суду (п.18). Відповідно до п. 1 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обовязків батьків відносно дитини. Отже, враховуючи вищевикладене та те, що бажання позивачки отримати дозвіл на виготовлення проїзного документа та виїзд за кордон неповнолітньої дитини узгоджується з її правами та обов'язками, що передбачені Сімейним кодексом України, а також те, що оскільки відповідач відмовляється надати таку згоду добровільно, що фактично перешкоджає проживанню дитини із матірю, розєднує їх, а отже порушує права як дитини, так і матері, суд приходить до висновку, що позов в цій частині в межах надання дозволу є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial