Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

Позивачка зазначає, що працювала у відповідача. При звільненні з роботи їй не була виплачена заробітна плата. Це зумовило позивачку звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Ця заява була задоволена судом. Пізніше згідно до судового наказу грошові кошти були виплачені. Зважаючи на затримку у розрахунку позивачка звернулася до суду з позовом, згідно до якого просить суд стягнути з відповідача: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини заробітку. Позивачка не зявилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. Представник позивачки не зявилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача не зявилася в судове засідання. Просить справу розглядати без їх участі. Подала суду відзив. Зазначає, що невиплата заробітної плати була викликана обєктивними причинами: зупинкою виробництва, заборгованість інших підприємств перед відповідачем. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних матеріалів. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка працювала у відповідача, та була звільнена з роботи 19.04. 2017 року наказом №1165-ВК від 18.04.2017 року Частиною 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. При цьому суми коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зазначаються без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника. В день звільнення позивачці належало до виплати 18 033 грн. 61 коп. Розрахунок з нею в день звільнення відповідач не провів, а тому позивачка вимушена була звертатися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. На виконання судового наказу гроші були перераховані підприємством тільки 22 грудня 2017 року. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Спору стосовно належних до виплати сум не було, а тому відповідач зобовязаний виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач вважає, що відсутня його вина, оскільки виплата не була проведена вчасно через відсутність коштів, наявності заборгованості контрагентів перед відповідачем. Проте суд вважає, що посилання відповідача є безпідставними. Відповідно до ст. 9 Цивільного Кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідальність за невиплату з вини власника належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України регулюється ст.117 Кодексу Законів про працю України і саме положеннями цієї норми закону необхідно керуватися при вирішенні спору. Відсутність коштів у відповідача для розрахунку не є підставою для звільнення його від відповідальності за затримку виплати розрахункових при звільненні працівника. Отже, вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності грошей на розрахунковому рахунку. У суду немає підстав сумніватися у правильності проведених позивачкою розрахунків. Кількість робочих днів в період з 20 квітня 2017 року по 21 грудня 2017 року 169 робочих дні, в тому числі: ●квітень 7, ●травень 20, ●червень 20, ●липень 21, ●серпень 22, ●вересень 21, ●жовтень 19, ●листопад 22, ●грудень 15. Розрахунок втрати частини доходів: ●індекс інфляції квітня 2017 р. 100,9% ●індекс інфляції травня 2017 р. 101,3% ●індекс інфляції червня 2017 р. - 101,6% ●індекс інфляції липня 2017 р. 100,2% ●індекс інфляції серпня 2017 року 99,9 % ●індекс інфляції вересня 2017 року 102,0 % ●індекс інфляції жовтня 2017 року 101,2 % ●індекс інфляції листопада 2017 року 100,9 % Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 2 вищевказаного Закону компенсація громадянам втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти, зокрема, і заробітну плату. Згідно п. 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З позивачкою був проведений розрахунок 22 грудня 2017 року. Приріст індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації за вказаний період з 01 травня 2017 по 01 грудня 017 року складає: 101,3 х 1.016 х 1,002 х 0,999 х 1,02x 1,012x 1.009 = 107.3020 Індекс для нарахування компенсації 107,3020 - 100 = 7,3020 Сума компенсації становить 18083,61 грн. х 7,3020 : 100 = 1320 грн. 47 коп. Разом до стягнення: 32442 грн. 93 коп. + 1320 грн. 47 коп. = 33763 грн. 40 коп. Таким чином позовні, вимоги підлягають до задоволення. Суд зважає на положення статті 233 КЗпП України, яка визначає строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Такий термін звернення до суду за захистом порушеного права для даного виду правовідносин визначений строком в три місяці. У рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, початок перебігу якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини). Згідно до наявних матеріалів справи позивачка не пропустила строки звернення до суду. Зважаючи на наведене суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами ЦПК України, та враховуючи положення Закону України Про судовий збір судові витрати складають 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved