Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у її власності знаходиться будинок [ADDRESS] . У квартирі зареєстрований, але не проживає [PERSON] , який є її колишнім чоловіком. Добровільно знятися із реєстрації він відмовляється, у зв`язку з чим позивачка несе додаткові витрати на утримання квартири по сплаті комунальних послуг, тому вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Чапленко А.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що дійсно з квітня 2018 року не проживає у будинку [ADDRESS] , а тимчасово проживає у будинку свого брата, проте не бажає зніматися із реєстрації, оскільки іншого житла не має та допускає ймовірність, що вони помиряться із колишньою дружиною та будуть спільно проживати. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до договору дарування від 16.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Шубою А.Ф., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131025513 від 16.07.2018 року, [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] (а.с.10-11). Згідно довідки виконавчого комітету Карлівської міської ради №68 від 03.01.2019 року та №06-21/1874 від 10.06.2021 року та копії домової книги, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15, 21-22, 27). Актами обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрованими у виконкомі Карлівської міської ради за №778 від 22.08.2018 року, №894 від 01.10.2018 року, №836 від 20.11.2019 року та №837 від 29.11.2019 року, встановлено, що [PERSON] у будинку зареєстрований, але з квітня 2018 року не проживає, а проживає за іншою адресою, його речі у помешканні відсутні (а.с.6-9). Відповідно до рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 16.07.2019 року у справі №531/1353/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 16.08.2018 року (а.с.16). Факт тривалого непроживання відповідача у квартирі також підтверджується поясненнями відповідача, наданими у судовому засіданні. Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~\~будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відтак, за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 Цивільного кодексу України та\~статей 150, 156 у поєднанні зі\~статтею 64 Житлового кодексу України\~слід дійти до висновку що положення статей\~383,\~391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 Цивільного кодексу України, статей\~150,\~156 Житлового кодексу України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2\~ст. 406 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , її колишнього чоловіка, який протягом тривалого часу (з квітня 2018 року) не проживає у квартирі та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивачки як власника нерухомого майна на реалізацію нею права користування належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved