Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі. В позові посилається на те, що 28 серпня 2012 року нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1227. Зазначає, що у цьому шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що діти проживають разом з нею та зареєстровані за її місцем проживання. Після розірвання шлюбу, за домовленістю між сторонами, діти і надалі проживатимуть з нею. Майновий спір між нами відсутній. Зазначає, що в період з літа 2012 року до осені 2017 року вони, разом із відповідачем, як чоловік та дружина проживали за вище вказаною адресою. На даний час кожен із них проживає окремо. Вказує на те, що причиною звернення до суду стало несумісність характерів, різні погляди на життя. З плином часу сімейні відносини та особисті взаємовідносини погіршилися, зникло взаєморозуміння, любов та взаємоповага, що привело до виникнення неприязних стосунків, частих непорозумінь та конфліктів, між нами склалася напружена атмосфера через постійні психічні та фізичні знущання відповідача над нею. Зазначає, що примирення з відповідачем неможливе. Шлюб суперечить її інтересам, інтересам дітей. Вказує на те, що діти перебувають на її повному матеріальному утриманні і вихованні та проживають разом з нею. Відповідач ухиляється від матеріального утримання дітей та в добровільному порядку не надає жодних коштів на потреби малолітніх спільних дітей. Впродовж двох останніх років відповідач добровільно участі у матеріальному утриманні та вихованні дітей не приймає та злісно ухиляється від цього обов`язку. На її вимоги про надання коштів на матеріальне утримання, виховання та лікування дітей відповідач постійно ігнорує, заявляючи при цьому, що він не має наміру добровільному порядку матеріально утримувати дітей і доля власних дітей його взагалі не цікавить. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1227. Також просить стягнути з відповідача [PERSON] на її, користь, аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] в сумі 2 500,00 грн., щомісяця, дочки - [PERSON] , [INFO] , в сумі 2 500,00 грн., щомісяця, а всього стягнути з відповідача аліменти на мою користь в сумі 5 000,00 грн., на двох дітей, щомісячно, до досягнення кожною із дітей повноліття, з подальшою індексацією аліментів. А також стягнути судові витрати на відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги, викладені в позовній заяві про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] подав заяву про те, що у зв`язку з частковим визнання позову гр. [PERSON] , а саме в частині розірвання шлюбу з позивачкою [PERSON] то просить ухвалити часткове рішення, яким задовольнити позо [PERSON] до [PERSON] в частині розірвання шлюбу. В іншій частині позову, а саме спору про стягнення аліментів то просить справу призначити до судового розгляду. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явиився, проте через канцелярію подав відзив, в якому зазначає, що позовні вимоги визнає частково, не заперечую щодо розірвання шлюбу з позивачкою [PERSON] Стосовно іншої позовної вимоги то він не заперечує той факт, що повинен сплачувати аліменти на утримання дітей, але сума аліментів є занадто великою та необґрунтованою жодними доказами, та просить стягнути в твердій грошові сумі аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте через канцелярію подала відповідь на відзив та заяву про зменшення розміру аліментів, а саме у розмірі 1/2 частки від заробітної плати відповідача (всіх видів доходу), щомісяця, на утримання двох малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] 20.07.20158 року народження, але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення кожною дитиною повноліття, з подальшою індексацією аліментів. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доводи позову суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.3 ст.259 ЦПК України - якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємоповязаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. В частині вимоги про розірвання шлюбу, суд приходить слідуючого висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюбу Серії [NUMBER] виданого 28.08.2012 року, сторони по справі зареєстрували шлюб 28.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1227. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05.02.2014 року, актовий запис № 283, [PERSON] [INFO] , являється донькою сторін по справі. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04.08.2015 року, актовий запис № 1704, [PERSON] [INFO] , являється донькою сторін по справі. Судом встановлено, що згідно довідкою про доходи від 28.02.2019 року № 37 загальна сума доходу [PERSON] за період з 10.10.2018 року по 30.01.2019 року становить 14190 грн. Судом встановлено, що згідно довідки №205 від 04.02.2019 року виданої ПП «Садгора-Сервіс» за адресою [ADDRESS] Чернівці [ADDRESS] Фестивальна, 3/1 зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Шлюбні стосунки між сторонами по справі за їх твердженням припинились у зв`язку з тим, вони втратили одне до одного почуття любові та поваги. Сім`я розпалася, вони проживають окремо. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. В частині вимоги про стягнення аліментів, суд доходить слідуючого висновку. У відповідності до ст. 51, ст. 52 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні. Відповідно до ч.3 ст.11 розділу III Закону України Про охорону дитинства - предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ст. 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України (із змінами в редакції Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року) - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України(із змінами в редакції ЗаконуУкраїни №2475-VIIIвід 03.07.2018року)- розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі, то суд прийшов висновку про доцільність подальшого розгляду справи адже згідно вимог ч.3 ст. 259 ЦПК України, адже якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Розгляд справи про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі продовжити в загальному порядку.

Outcome: approved