Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що з 1992 року перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON], 1948 року народження, та разом з його батьками: [PERSON], [PERSON], бабусею [PERSON], проживала в будинку [ADDRESS] і вела з ними спільне господарство. Після смерті [PERSON] у 1995 році, її дочка - [PERSON], фактично вступила у володіння будинком та земельною ділянкою, які розташовані по [ADDRESS]. У 1998 році помер [PERSON], після чого їй довелося виїхати від батьків померлого чоловіка, але вона продовжувала спілкуватися з ними та підтримувати їх. Смерть єдиного сина викликала у [PERSON] тяжку хворобу. У 1999 році у неї стався інсульт та почалися психічні розлади. За нею доглядав її чоловік - [PERSON], але у 2005 році він сам тяжко захворів та звернувся до неї з проханням доглядати за ними та проживати з ними однією сім'єю за адресою: [ADDRESS] і вести спільне господарство. Вона погодилася на пропозицію [PERSON] та у 2005 році переїхала до батьків свого померлого чоловіка. У березні 2007 року [PERSON] помер від онкозахворювання, і вона залишилася проживати разом з [PERSON], доглядала за нею. В квітні 2007 року вона зареєструвала своє місце проживання разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. До смерті [PERSON] вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. [PERSON] постійно потребувала сторонньої допомоги. У зв'язку з її тяжкими психічними розладами вона звернулася до психоневрологічного диспансеру, і [PERSON] поставили на облік та призначили лікування. Внаслідок психічного захворювання, у 2007 році, за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] була визнана недієздатною. В цьому ж році її було призначено опікуном [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Вона поховала [PERSON] та отримала свідоцтво про її смерть. Після її смерті відкрилася спадщина на 41/100 частину житлового будинку по [ADDRESS] і на будівельні матеріали, вироби і конструкції, з яких у 1992 році самочинно побудований житловий будинок по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці по [ADDRESS]. Інших спадкоємців, окрім неї, у [PERSON] немає. Враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців першої, другої та третьої черги, позивач , у відповідності до ст.. 1264 ЦК України, вважає, що має право на спадкування за законом у четвертій черзі, як така, що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У зв'язку з відкриттям спадщини, після спливу 6-тимісячного терміну вона звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], але приватним нотаріусом Вовк І.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що нею не надані документи, підтверджуючі факт її проживання з померлою [PERSON] однією сім'єю та було рекомендовано звернутися до суду для встановлення такого факту. Встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно потрібно їй для оформлення документів на 41/100 частину житлового будинку по [ADDRESS] і на будівельні матеріалі, вироби і конструкції, з яких у 1992 році самочинно побудований житловий будинок по [ADDRESS] з метою подальшого здійснення управління нерухомим майном на законних підставах. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Представник Запорізької міської ради проти позову не заперечує. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню , виходячи з наступних підстав . Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні ; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану, факту народження ; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, тощо. Також у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року, якщо спадкодавцем було вчинено самочинне будівництво ( ч. 1 ст. 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Судом встановлено: з 1992 року позивачка перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON], 1948 року народження, і разом з його батьками: [PERSON], [PERSON] та його бабусею- [PERSON], проживала в будинку [ADDRESS], вела з ними спільне господарство. [PERSON] належало право власності на 41/100 частину будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Її дочка - [PERSON], фактично вступила у володіння будинком та земельною ділянкою, які розташовані по [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], якого позивач поховала. Рішенням Ленінського суду від 21.11.2012 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на законом на 41/100 частини будинку [ADDRESS] після смерті матері -[PERSON] Рішенням Ленінського суду від 23.04.2014 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на законом після смерті матері -[PERSON] на будівельні матеріали, вироби та конструкції, з яких [PERSON] самочинно побудувала будинок [ADDRESS] . У 1999 році у [PERSON] стався інсульт та почалися психічні розлади. За нею доглядав її чоловік - [PERSON], але у 2005 році він сам тяжко захворів та звернувся до позивачки з проханням доглядати за ними та проживати однією сім'єю за адресою: [ADDRESS] і вести спільне господарство. З 01.08.2006 року позивачка фактично почала мешкати в будинку [ADDRESS] , про що свідчить запис квартального в книзі реєстрації. 26.12.2006 року [PERSON] склав на позивачку заповіт . [INFO] [PERSON] помер. 05.04.2007 року позивачка офіційно зареєструвалась в будинку [ADDRESS] разом з [PERSON], про що свідчить штамп про реєстрацію в паспорті позивача та відповідний запис в домовій книзі. До смерті [PERSON] позивачка проживали однією сім'єю з [PERSON], вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Внаслідок психічного захворювання та на підставі рішення Ленінського суду від 20.08.2007 року [PERSON] була визнана недієздатною. Рішенням Ленінського суду м. Запоріжжя від 23.09.2007 року позивачку було призначено опікуном [PERSON]. З 2005 по [INFO] позивач доглядала [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 41/100 частину житлового будинку по [ADDRESS] та на будівельні матеріали, вироби і конструкції, з яких у 1992 році самочинно побудований житловий будинок по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці по [ADDRESS]. Інших спадкоємців, окрім позивача, у [PERSON] немає, про що свідчать матеріали спадкової справи . Після смерті [PERSON] позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців першої, другої та третьої черги, як така, що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Але приватним нотаріусом Вовк І.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що позивачем не були надані документи, підтверджуючі факт її проживання з померлою [PERSON] однією сім'єю. Допитані в судовому засіданні , свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що позивачку знають з 2008 року, але їм відомо, що [PERSON] мешкала в будинку [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] з 2006 року. Вона доглядала за [PERSON] та [PERSON], вела з ними сумісне господарство, доглядала за будинком, городом. [PERSON] вважала [PERSON] своєю невісткою. Після смерті сина- [PERSON], у [PERSON] почалися психічні розлади, і [PERSON] стала її опікуном. Саме [PERSON] поховала [PERSON] та [PERSON] , інших спадкоємців у них не було. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю . Встановлення даного факту має для позивачки юридичне значення, оскільки дозволяє їй прийняти спадщину після смерті спадкодавців, а саме 41/100 частину будинку [ADDRESS] та будівельні матеріали, вироби та конструкції, з яких [PERSON] самочинно побудувала будинок [ADDRESS]

Outcome: approved