Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивачка [PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість за позикою в сумі 174 505, 72 гривень та сплачений нею судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог покладається на те, що 01.02.2014 року відповідач [PERSON] позичив у неї 7 040 (сім тисяч сорок) доларів США строком до 31.12.2015 року, про що написав розписку у присутності свідків. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується його підписом на розписці від 01.02.2014 року. Однак, на даний час, відповідач коштів не повернув, а тому вона змушена була звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості за договором позики в розмірі 174 505, 72 гривень. Також надала суду для огляду оригінал розписки укладений між нею та відповідачем [PERSON], згідно якої підтверджуються обставини на які вона посилається. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив суду, що кошти відповідач, котрий являється колишнім зятем позивачки, брав на сімейний бізнес, а тому його клієнт готовий повернути половину коштів від суми позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що факт позики грошей її чоловіком їй не відомо, а про це вона дізналась від матері - позивачки [PERSON]. Крім того, додала, що в період, коли датована розписка, вона з відповідачем уже не проживала одною сім'єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знає відповідача [PERSON], оскільки працював в нічному клубі, власником якого був останній. Додав, що зарплату йому інколи виплачувала дружина [PERSON] - [PERSON]. Факт позики грошей йому не відомий. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, відповідачку, покази свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, у судовому засіданні встановлено, що 01.02.2014 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] позичив у [PERSON] 7 040 (сім тисяч сорок) доларів США. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи суду стало відомо, що факт передачі грошей [PERSON] - [PERSON] оформлено розпискою від 01 лютого 2014 року, власноручно написаною відповідачем, яка складена у присутності [PERSON] та [PERSON]. Отже, договір позики є реальним договором, який вважається укладеним лише з моменту передання грошей (речей) позикодавцем позичальнику. У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У вищезгаданій розписці також зазначено, що відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути позивачу [PERSON] кошти в сумі 7 040 (сім тисяч сорок) доларів США до 31 грудня 2015 року, однак у встановлений термін відповідач коштів не повернув. Відповідно до ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Однак, допитана в судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] жодної згоди на взяття позики у неї не просив. Крім того, в період, коли датована розписка, вона з відповідачем уже не проживала одною сім'єю. Крім того, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.10.2014 року в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] не проживали разом та не вели спільного господарства з червня 2013 року і саме тому суд з критикою ставиться до пояснень представника відповідача, що гроші брались на ведення спільного бізнесу, оскільки сама ж розписка датована 01.02.2014 року. Таким чином, гроші були отримані відповідачем [PERSON] особисто після фактичного припинення сімейних відносин. Відповідно до ч.3 т. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, у судовому засіданні беззаперечно встановлено той факт, що відповідач по справі, [PERSON] дійсно позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 7 040 (сім тисяч сорок) доларів США уже після того, як [PERSON] та [PERSON] перестали проживати однією сім'єю і зобов'язувався їх повернути до 31 грудня 2015 року, однак у встановлений строк не повернув коштів, внаслідок чого у нього наявна заборгованість перед позивачкою в сумі 174 505, 72 гривень. Окрім цього, позивачкою до матеріалів справи додано торговий патент серії [NUMBER], книгу обліку розрахункових операцій, копії яких наявні в матеріалах справи з яких вбачається, що фізичною особою-підприємцем є саме відповідач [PERSON], а тому суд вкотре не бере до уваги пояснення представника відповідача [PERSON] про те, що гроші [PERSON] позичив на сімейний бізнес, оскільки з вищенаведених документів не вбачається, що такі використані саме на вкладення та ведення бізнесу. Також суд не бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] в тій частині, що гроші брались на спільний сімейний бізнес, оскільки такі являються батьками відповідача, а тому суд критично ставиться до їх показів та не може брати до уваги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вище наведеного, врахувавши те, що відповідач [PERSON] дійсно отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 7 040 (сім тисяч сорок) доларів США в період, коли подружжя вже не проживало разом, що підтверджується рішенням Стрийського міськрайонного суду львівської області від 06.10.2014 року, що підтверджує той факт, що кошти брались не для сімейного бізнесу, а також враховуючи, що на момент отримання коштів не було письмової згоди відповідачки [PERSON] і всі долучені до матеріалів справи документи свідчать, що власником бізнесу був саме [PERSON], а відтак суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі та з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 174 505 (сто сімдесят чотири тисячі п'ятсот п'ять) гривень 72 копійки. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, підтверджені ним документально. Тому суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] судовий збір, який та сплатила при подачі позову до суду, а саме 1745 (одна тисяча сімсот сорок п'ять ) гривень 05 копійок.

Outcome: approved