Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі, які без поважних причин за місцем реєстрації не проживають з січня 2019 року, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймають, тому це є перешкодою для реалізації нею (позивачкою) права користування і розпорядження своїм майном. Посилаючись на положення ст.ст. 321, 383, 405 ЦК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та без участі позивачки. Також зазначив, що підтримує позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В частині вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування вказаним будинком, просить провадження закрити за відсутністю предмета спору, оскільки відповідач добровільно знявся з місця реєстрації в даному будинку і зареєстрований в іншому місці. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав суду відомості про те, що він не зареєстрований за адресою, на яку вказує позивачка в своїй позовній заяві. При цьому надав суду довідку виконавчого комітету Ісайківської сільської ради № 73 від 012.03.2020 та копію паспорта громадянина України на його ім`я, з яких вбачається, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ННМ № 254232, виданого Богуславською державною нотаріальною конторою 15.11.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1810; витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №150767275, виданим 22.12.2018 державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори Київської області Полковніковою Т.А.; довідкою № 723 від 10.12.2018 року, виданою виконавчим комітетом Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області. Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку позивачки, що підтверджується довідкою № 567 від 26.12.2019 року, виданою виконавчим комітетом Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області № 1327 від 05.02.2020. Згідно довідки № 567 від 26.12.2019 року, виданої виконавчим комітетом Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області, [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але не проживає. Актами обстеження житлово-побутових умов від 16 січня 2019 року, 10 квітня 2019 року, 14 серпня 2019 року та 26 грудня 2019 року, складеними комісією в складі депутата Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області та сусідів, підтверджується, що відповідач [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] не проживає із січня 2019 року, особисті речі відсутні. Вирішуючи даний спір між сторонами суд керується наступними положеннями чинного законодавства України. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. В даній справі спір виник між позивачкою [PERSON] , як власником будинку та її сином [PERSON] , який зареєстрований в будинку позивачки, але там не проживає більше одного року. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач в судове засідання не з`явився та не довів, що він з поважних причин відсутній у спірному приміщенні, чи йому чинить позивачка перешкоди у користуванні житлом, чи була неправомірна поведінка позивачки. Таких фактів в судовому засіданні не встановлено. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивачки з січня 2019 року, ним не користується, витрати, пов`язані з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, відповідач не сплачує, а тому суд визнає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. З огляду на надані відповідачем [PERSON] докази про зняття з реєстрації в будинку позивачки, провадження по справі в частині вимог про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю предмета спору. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial