Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] у грудні 2015 р. звернулася до суду з первинними позовними вимогами про визнання за нею право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) в фактично отриманому розмірі 0,09 га, розташованої у СТ «Авіатор» по [ADDRESS]. В подальшому позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги та 18.04.2016 р. остаточно уточнила обсяг своїх позовних вимог та просила суд поновити строк звернення до суду з вказаним позовом, визнати незаконним та скасувати пункт 53, пункт 55 Додатку 1 до рішення Київської міської ради від 12.10.2000 р. № 27-10/1004 «Про приватизацію земельних ділянок садівницького товариства «Авіатор» Ленінградського району»; визнати за позивачкою [PERSON] право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) в фактично отриманому розмірі 0,09 га, розташованої у СТ «Авіатор» по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 112-117). Позивачка [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка [ADDRESS] у садовому товаристві «Авіатор» у Святошинському районі м. Києва. Далі позивачка зазначає, що згідно державного акту на право власності на вказану вище земельну ділянку, а саме: плану меж до нього, межі земельної ділянки та її площа відрізняються від тієї, що нею використовується в натурі фактично. Так, у державному акті площа земельної ділянки зазначена 0,0828 га, в той час як позивачкою фактично використовується 0,09 га, а тому просила суд позов задовольнити. В судовому засідання позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним належним чином (т. 2 а.с. 16), а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив його відхилити. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, третю сообу та дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Встановлено, що позивачка [PERSON] відповідно до протоколу № 71 від 10.08.1995 р. прийнята членом садового товариства «Авіатор» (т. 1 а.с. 25, 41). Судом встановлено, що відповідно до п. 1 Рішення Київської міської ради від 12.10.2000 р., громадянам, членам садівницького товариства «Авіатор» Ленінградського району, передано у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва, відведені відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 11.05.1966 р. № 644 «Про відвод земельних ділянок організаціям і підприємствам під колективні сади» (т. 1 а.с. 6). Відповідно до Додатку № 1 вказаного вище Рішення, позивачі [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка код - [NUMBER] по [ADDRESS], площею 0,0828 га (т. 1 а.с. 7-8). Також, право власності позивачки [PERSON] на вказану вище земельну ділянку підтверджується Державним актом Серії [NUMBER] від 01.12.2003 р., який вона просила виготовити за власноручно написаною заявою від 30.09.2003 р. (т. 1 а.с. 222), де за Планом меж земельних ділянок площа вказаної земельної ділянки становить саме: 0,0828 га (т. 1 а.с. 60). Встановлено, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2014 р. [PERSON] зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,0081 га, яка є частиною земельної ділянки площею 0,0591 га по [ADDRESS] ([NUMBER]) (с/т «Авіатор») у Святошинському районі м. Києва, що належить [PERSON] та привести її у придатний для використання стан. При цьому, у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON] недійсним - відмовлено (т. 1 а.с. 64-65). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2014 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2014 р. залишено без змін (т. 1 а.с. 66-68). Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 12.03.2015 р. касаційна скарга [PERSON] відхилена, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2014 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва 22.10.2014 р. залишено без змін (т. 1 а.с. 79-80). Таким чином, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2014 р. станом на день постановлення даного судового рішення набуло чинності. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також, встановлено, що [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про перегляд рішення суду від 21.08.2014 р. за нововиявленими обставинами, та ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.11.2015 р. заява останньої залишена без задоволення (т. 1 а.с. 82). Згідно ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно п. а ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Встановлено, що позивачка [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що має місце невідповідність фактичних узаконених меж з межами вказаними в Державному акті від 2003 р. на право власності на земельну ділянку [ADDRESS]. Проте, судом встановлено, що позивачка [PERSON] звертаючись 30.09.2003 р. до Київського міського управління земельних ресурсів із заявою про виготовлення Державного акту на право приватної власності, зазначила власноручно площу вказаної вище земельної ділянки саме - 0,0828 га (т. 1 а.с. 91). Таким чином, землевпорядна організація, з урахуванням матеріалів технічного звіту по становленню зовнішніх меж землекористування с/т «Авіатор», виконаного в 1998 р. та звернень громадян, в тому числі позивачки [PERSON] та третьої особи: [PERSON] із зазначенням ними площ земельних ділянок, переданих їм у власність, були проведенні роботи по виготовленню державних актів на право власності. При цьому, в судовому засіданні не встановлено та всупереч ст. 60 ЦПК України позивачкою та її представником не надано жодних доказів в підтвердження невідповідності земельних меж зазначених у правовстановлюючих документах та площею земельної ділянки, яка фактично перебуває у користуванні позивачки [PERSON] Крім того, суд враховує, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2014 р., яке залишено без змін, надано оцінку твердженню [PERSON], що у її користуванні перебувала земельна ділянка саме площею 900 кв.м., посилання якої суд вважав безпідставним. Також, судом було встановлено, що [PERSON] з порушенням вимог ст. 126 ЗК України використовує частину земельної ділянки орієнтовною площею 0,0081 га, яка на підставі Державного акту від 29.09.2010 р. належить [PERSON] (т. 1 а.с. 64-65). Також, суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходить з того, що позивачкою [PERSON] не доведено поважність пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом, оскільки звернення у 2014 р. зі зустрічними позовними вимогами про визнання акту про право власності на земельну ділянку недійсним, не перешкоджало останній звернутися до суду з вимогами про визнання не законним та скасування рішення Київської міської ради. Таким чином, враховуючи всі зібрані докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що позивачка та її представник відповідно до ст. 60 ЦПК України не довели в судовому засіданні позовні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed