Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 15.12.2016р. з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина [PERSON], 28.12.1996р.н., в твердій грошовій сумі у розмірі 800грн. з моменту предявлення позову і до досягнення сином 23 річного віку за умови продовження навчання. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги і зазначила, що аліменти необхідно стягнути на період до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку. Представник позивача адвокат [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 04.11.2016р., підтримала уточнені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав. Зазначив, що на теперішній час зможе сплачувати аліментні платежі в розмірі по 800грн щомісячно, оскільки це є його батьківським обовязком. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Обставини, викладені в позовній заяві обидві сторони визнають, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Зокрема, ухвалюючи рішення суд виходить з того, що сторони мають повнолітнього сина [PERSON], 28.12.1996р.н., який проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. Син навчається У Черкаському державному технологічному університеті на денній формі навчання на контрактній основі, а тому потребує матеріальної допомоги. Період навчання складає до 30.06.2018р. для отримання бакалаврського рівня освіти, після чого можливо буде визначитись з періодом наявчання для отримання магістерського рівня. Відповідач проживає окремо і в добровільному порядку не надає належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання сина, хоча має можливість надавати таку допомогу. У зв'язку з тим, що позивачка не може самостійно забезпечити потреби сина вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами виник спір з правовідносин щодо обовязку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, що регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК). Відповідно до ст.4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст.11 ЦПК цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною четвертою статті 174 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 9 статті 7 СК передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 8 цієї статті СК визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. З огляду на характер спірних відносин, зміст позовних вимог, враховуючи положення ст.ст.182, 191, 199, 200 СК, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в мінімальному розмірі, встановленому ст.4 Закону України «Про судовий збір» на момент предявлення позову до суду, тобто в розмірі 551,20грн. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved