Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист прав споживача, визнання договору частково недійсним та зобов`язань припиненими, стягнення суми завдатку і свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 вересня 2019 року між нею і ФОП [PERSON] був укладений договір за №СА 00206, за яким остання зобов`язалася виготовити і передати їй у власність ПВХ конструкції, загальною площею 8,108 кв.м., вартістю 18466 грн.. Вона, як замовник, сплатила виконавцеві аванс у розмірі 18000 грн.. З приводу виконання замовлення вона неодноразово намагалася зв`язатися з виконавцем по телефону, однак відповіді не отримала. 13 січня 2020 року з інформації, розміщеної на сайті Міністерства юстиції України, їй стало відомо, що 17 грудня 2019 року був здійснений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] .. Завдаток їй не повернуто, замовлення не виконано. А тому просить, визнати недійсним договір з індивідуальним номером замовлення СА 00206 від 12.09.2019 року укладений між нею та ФОП [PERSON] у частині положень четвертого речення пункту 4.2, визнати припиненими зобов`язання за даним договором, стягнути з відповідача на її користь 18000 грн. на повернення сплаченого нею завдатку. Позивачка [PERSON] в письмовій заяві позов підтримала у повному обсязі, просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, в судове засідання не з`явилася. Одночасно також була повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що 12 вересня 2019 року між [PERSON] і ФОП [PERSON] був укладений договір індивідуальний номер замовлення СА 00206, за яким остання зобов`язалася виготовити і передати замовнику у власність ПВХ конструкції, загальною площею 8,108 кв.м., вартістю 18466 грн. (а.с.11). Позивачка сплатила ФОП [PERSON] аванс у розмірі 18000 грн.. З приводу виконання замовлення вона неодноразово намагалася зв`язатися з виконавцем по телефону, однак відповіді не отримала. 17 грудня 2019 року був здійснений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] .. У силу цієї обставини виконання зобов`язань за згаданим вище договором стало неможливим. Сплачені позивачкою виконавцеві кошти, є завдатком у розумінні ст. 570 ЦК України, оскільки вони були видані у рахунок належних з неї за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 571 ЦК України у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Зобов`язання за договором відповідачкою не виконані. А тому, завдаток, сплачений позивачкою, у сумі 18000 грн. підлягає поверненню. Суд вважає, що визначена в четвертому реченні пункту 4.2 договору умова про те, що при внесенні замовником завдатку і подальшим невиконанням п. 3.1 або п. 3.1.1. даного договору завдаток замовнику не повертається, суперечить вимогам закону, зокрема, нормам пункту 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України щодо справедливості, добросовісності та розумності, як фундаментальних засад цивільного судочинства, та положенням пункту 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якими умова про надання можливості продавцю (виконавцю) не повертати кошти на оплату здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від виконавця у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою. Якщо ж положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним (ч. 5 ст. 18 цього ж Закону). А тому, враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2522 грн. 40 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved