Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивачка в грудні 2018 року звернулася до суду з позовом, в якому просила припинити право відповідача на 1/6 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що її неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , успадкувала за заповітом від батька [PERSON] , померлого [INFO] , 5/6 частин однокімнатної квартири [ADDRESS] . 1/6 частина вказаної квартири належить відповідачу - рідному діду [PERSON] , який набув її в порядку спадкування обов`язкової частки. Оскільки відповідач у спірній квартирі не проживав і не проживає, витрат з її утримання не несе, має на праві власності іншу квартиру, де й проживає, а дитина іншого нерухомого майна, окрім спірної квартири, не має, позивачка вважає, що припинення права відповідача на 1/6 частину спірної квартири з виплатою йому грошової компенсації за рахунок одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю військовослужбовця - [PERSON] не буде порушувати прав та законних інтересів відповідача. У своїх письмових поясненнях від 13.01.2020 представник позивача додатково пояснила, що на виконання приписів ст. 365 ЦК позивачем було внесено грошові кошти на депозитний рахунок суду в розмірі 88211,60 грн., що підтверджено банківською квитанцією № 6281 від 13.01.2020 року (а.с.59, 64-67) Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.12.2018 року у справі було відкрите загальне позовне провадження. (а.с. 23) Відповідач [PERSON] відзиву в порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК, суду не надав. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року суд залучив до участі в справі Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної державної адміністрації в якості третьої особи без самостійних вимог, яка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, оскільки вважала їх такими, що відповідають інтересам малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 56) Представник позивача 14 січня 2020 року подала до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2020 було закрите підготовче провадження та справа була призначена до судового розгляду. (а.с. 92) Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2020 було задоволено клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи, яке надійшло до суду до початку розгляду справи по суті через канцелярію суду. (а.с. 101-102) В судове засідання для розгляду справи по суті відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час судового розгляду попереджався належним чином. (а.с. 97, 108) Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] є однокімнатною квартирою загальною площею 28,6 кв.м., з них житлової 13,6 кв.м., яка розташована на 7-му поверсі дев`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку, що вбачається з технічного паспорту КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.06.2017. (а.с. 13-14) Зазначена квартира належить на праві власності: неповнолітній [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5/6 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та відповідачу [PERSON] в розмірі 1/6 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку, про що зроблено примітку у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 11.10.2018, виданому державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. за р.н. 3-648. (а.с. 9) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 141063083 від 11.10.2018 зазначене право власності на спірну квартиру зареєстроване у реєстрі нерухомого майна 11.10.2018 за номером 28340340. (а.с. 9 зворот) Неповнолітня [PERSON] навчається у середній загальноосвітній школі № 69 в м. Києві, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та спостерігається лікарем-педіатром Бараловою М.О. Комунального некомерційного підприємства «ЦПМСД № 2» Солом`янського району м. Києва на підставі декларації № 0001-788Х-5Е00. (а.с. 11-12) 02.11.2018 позивачка разом з донькою [PERSON] звернулися до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА щодо реєстрації у спірній квартирі, в чому їм було відмовлено в зв`язку з відсутністю згоди співвласника. Відповідач на звернення позивачки щодо надання його згоди на її реєстрацію разом з дитиною у спірній квартирі такої згоди не надав. (а.с. 16-20) Також встановлено, що відповідно до довідки КП КМР «КМБТІ» від 27.12.2019 [PERSON] на праві власності належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 15-ю Київською державною нотаріальною конторою 31.03.1997 за № 5-1047. (а.с. 51) У підготовчому судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги, з розміром компенсації за 1/6 частину спірної квартири в розмірі 88211,57 грн. погодився, але до завершення підготовчого судового засідання відмовився від визнання позовних вимог. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 14999 від 24.02.2021 року дійсна ринкова вартість 1/6 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 28,6 кв.м., з них житлової 13,6 кв.м. на день складання висновку експерта становить 82200,00 грн. (а.с. 110-130) Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Судам варто звернути особливу увагу на те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України, з обов`язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сім`ї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (постанова ВСУ від 16.01.2012 у справі № 6-81цс11). Під час розгляду справи № 6-68цс14 Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Відповідно до абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Згідно з п. 1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 . судам слід враховувати, що оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спірна однокімнатна квартира, розташована на сьомому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, є неподільною річчю, частка відповідача у спільній частковій власності на спірну квартиру є незначною, відповідач у спірній квартирі не проживає та має на праві власності інше житло, у сторін по справі виникають спори щодо права позивача зареєструватися разом з дитиною у спірній квартирі, а тому припинення права власності на 1/6 частину спірної квартири з виплатою компенсації не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї. Згідно з частиною 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до оригіналу квитанції № 6281 від 13.01.2020 відповідачка внесла на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 88211,60 грн., що є більше на 6011,6 грн., ніж визначено відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 14999 від 24.02.2021 (88211,6 грн.-82200,00 грн.=6011,6 грн.). Зазначені обставини свідчать про виконання позивачем вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України (а.с. 59) Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, як, зокрема, розподіл між сторонами судових витрат. (ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, пов`язані із проведенням експертизи. (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України) Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. (ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України) З огляду на наведені норми, а також враховуючи вимоги ст. 137, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, докази понесення судових витрат, надані стороною позивача (а.с. 79-83), відсутність заперечень з боку відповідача щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 48 382,12 грн., з яких: 882,12 грн. судовий збір, 7500,00 грн. вартість проведення судової експертизи та 40000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Суд,

Outcome: approved