Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі 3000 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з листопада 2020 року відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дітей, є особою працездатного віку, здійснює підприємницьку діяльність, має у власності автомобіль, а її мінімальна заробітна плата не дозволяє забезпечити належний рівень життя дітей, так як орендує квартиру. Оскільки мирно врегулювати з відповідачем питання щодо забезпечення дітей їй не вдалося, просить суд її позов задоволити, винести рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в поданій суду заяві позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зазначив ,що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, заперечив твердження позивачки, про те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та має у власності автомобіль . Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією перекладеного з арабської на українську мову ,свідоцтва про народження від 09.04.2015 та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією перекладеного з арабської на українську мову, свідоцтва про народження від 15.01.2013 Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своїх синів до досягнення ним повноліття. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства». Так, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України та стаття 180 СК України). Відповідно до положень частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з приписами частини 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім цього, суд враховує норми статей 8, 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» (26 квітня 2001 року № 2402-III), які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилось двоє дітей : [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Відповідач, як батько дітей, зобов`язаний їх утримувати, однак, на даний час, добровільно цей обов`язок не виконує. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини, створення для неї такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, покладено на обох батьків, а не на одного з них, і саме обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, зважаючи на те, що діти сторін проживають разом з матір`ю [PERSON] - [PERSON] , а відповідач [PERSON] , є їх батьком і на нього покладено однаковий з [PERSON] , обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дітей, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Надаючи оцінку аргументам позивачки суд зауважує, що докази, які б свідчили про матеріальний стан відповідача і давали б суду підстави дійти висновку про спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеній позивачем сумі суду не надано. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, зважаючи на встановлений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, беручи до уваги приписи статті 13 ЦПК України, з урахуванням матеріального становища позивача та відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача слід стягувати на утримання дітей аліменти у розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку чи відповідача права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом. Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідача передати їй оригінали свідоцтва про народження дітей та стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні таких, зокрема, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження розміру таких витрат. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 908 грн. На підставі статей 150, 180-182, 184 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial