Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача з вимогою про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 08 серпня 1998 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою, та знаходяться на її утриманні. Шлюбні відносини припинені в червні 2018 року, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружні стосунки. Це викликає між ними постійні спори та скандали, тому позивачка вважає, що сім`ю зберегти неможливо. Позовна заява надійшла до суду 15.04.2019 року, ухвалою суду від 24.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 19 червня 2019 року сторонам по справі надано термін для примирення строком на 4 місяці, провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення. 18 жовтня 2019 року ухвалою суду поновлено розгляд справи, призначено підготовче судове засідання. 31 жовтня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 31 жовтня 2019 року. Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Пояснила, що сторони не ведуть спільне господарство з червня 2018 року, збереження сім`ї є недоцільним, спору з поділу майна подружжя в даний час не мають. Відповідач в судовому засіданні вимоги про розірвання шлюбу не визнав, пояснив, що бажає зберігати сім`ю з позивачкою за ради дітей. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), уклали шлюб 08 серпня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально-Міської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 08.08.1998 року, актовий запис №303 (а.с. 5). Від шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтва про народження (а.с. 6,7). Із позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Позивач зазначає, що сім`я з відповідачкою не склалася, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Фактично сім`я припинила своє існування. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3,4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, враховуючи обопільну згоду сторін на розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть. Згідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved