Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просила позбавити [PERSON], батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], який народився [INFO] року в місті Козятині, Вінницької області. Зобов'язати орган опіки і піклування Козятинської районної державної адміністрації надати до суду висновок щодо розв'язування спору. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі - [PERSON]. Від спільного проживання в шлюбі у них [INFO] року народився син -[PERSON]. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 26 липня 2016 року шлюб між ними розірваний. Малолітній син залишився проживати разом з нею. Спільне подружнє життя вони припинили відразу ж після народження сина. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився та взагалі не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні. На сьогоднішній день дитині майже три роки, він не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив. Також в спілкуванні з нею ніколи про нього не питав та не цікавився. Вона проживає з сином та своїми батьками в приватному будинку. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною і батьками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нотаріально посвідченою заявою від 04 травня 2016 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Барською І.О. з номером в реєстрі 699, [PERSON] відмовився від виховання та утримання їхнього малолітнього сина. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить задоволити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'яввся, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. До суду надана нотаріально завірена заява відповідача про те, що він погоджується на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], та просить справу розглядати у його відсутність. Третя особа - представник органу опіки та піклування Козятинської районної державної адміністрації, в судовому засіданні не заперечує поти задоволення позову, вважає, що оскільки батько дав згоду на позбавлення його батьківських прав, тому в інтересах дітей позбавити батьківських прав відповідача. Суд, вислухавши позивача, думку органу опіки та піклування , дослідивши нрадані докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити . Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі, який вони розірвали 26.07.2016 року, що підтверджується копією рішення Козятинського міскраонного суду Вінницької області (а.с.3) Від спільного проживання у них 30.11.2013 року народився син [PERSON], батьком якого згідно із свідоцтва про народження є відповідач - [PERSON] (а.с.2) Відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків, протягом тривалого часу він ніякої участі у вихованні сина не приймає, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний розвиток, не цікавиться її життям, навчанням, підготовкою до самостійного життя. Матеріально сина не підтримує. Із довідки наданої директором Кашперовецького загальноосвітнього навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів «Школа-дитячий садок» від 22.11.2016 року №183 вбачається, що батько вихованця дошкільного відділення [PERSON] [PERSON] не відвідує дошкільне відділення, не відвідує батьківських зборів і не приймає участі в житті групи. Як вбачається із заяви [PERSON] посвідченої приватним нтаріусом Козятинського нотаріального округу Вінницької області Барською І.О., 24.05.2016 року, він відмовляється від виховання та утримання сина [PERSON], [INFO]. ( а.с. 6 ). Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В Постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача, є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо дитини.

Outcome: approved