Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 09.08.2016 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики, за яким останньою було отримано кошти в сумі, еквівалентній 400 доларам США. Посилаючись на те, що в обумовлений строк відповідачки позику не повернула, позивачка просила стягнути з останньої заборгованість в сумі 19102 грн. 13 коп., з яких: 10592 грн. - сума позики, 553 грн. - три відсотки річних, 1922 грн. 89 коп. - інфляційні витрати, 6034 грн. 24 коп. - пеня. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. В зв`язку з цим, а також враховуючи думку позивачки, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ч.1 ст.280 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.08.2016 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачкою було передано відповідачці кошти в сумі 400 доларів США. На підтвердження укладання договору та передачі коштів, відповідачкою було складено письмову розписку від 29.08.2016 року, копія якої долучена до позовної заяви та оригінал якої надано позивачкою під час розгляду справи та оглянуто судом. Згідно розписки відповідачка зобов`язалась повернути отримані в позику кошти в строк до серпня 2017 року. Крім того, 06.08.2017 року відповідачкою було складено розписки, згідно якої вона зобов`язалась повернути борг в сумі 400 доларів США до 01.01.2017 року. Як зазначила позивачка та не спростовано відповідачкою, у вказаний строк на станом на теперішній час остання свої зобов`язання не виконала та отримані в позику кошти не повернула, що підтверджується також наявністю у позивачки оригіналів боргових документів (розписок). З урахуванням зазначеного, розглядаючи справу у відповідності до ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність належними доказами та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 10592 грн., що визначена за офіційним курсом НБУ станом на день звернення до суду з позовом (26,48 грн. за 1 долар США). Також з відповідачки слід стягнути на користь позивачки пеню та три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. В своєму позові позивачка просила стягнути три відсотки річних в сумі 553 грн. та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 6034 грн. 24 коп., розрахувавши їх за період з 09.08.2017 року по 06.05.2019 року. Поряд з цим, суд враховує, що після первісно складеної розписки від 29.08.2016 року, згідно якої відповідачка зобов`язувалась повернути позику в строк до серпня 2017 року, відповідачкою 06.08.2017 року було складено нову розписку про повернення отриманих в позику коштів в строк до 01.01.2018 року. Прийнявши вказану розписку та не заявляючи вимог про повернення позики, позивачки погодила новий строк виконання зобов`язань. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що розрахунок пені та трьох відсотків річних повинен проводитись за період з 02.01.2018 року по 06.05.2019 року, що становить 490 днів. Таким чином, з відповідачки підлягають стягненню три відсотки річних за цей період в сумі 290 грн. 77 коп. (10592 : 100% х 3% : 365 днів у році х 490 днів прострочки), пеня в сумі 4866 грн. 81 коп. (за період з 02.01.2018 року по 25.01.2018 року - 10592 : 100% х 29 : 365 х 24 = 143,07; за наступні періоди - згідно розрахунку, наведеного позивачкою в позовній заяві). Всього з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню суму боргу з договором позики в розмірі 10592 грн., три відсотки річних в сумі 290 грн. 77 коп., пеня в сумі 4866 грн. 81 коп., на підставі ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., а всього - 16517 грн. 98 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial