Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] у жовтні 2016 р. р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона з 1986 р. зареєстрована та до теперішнього часу проживає в квартирі [ADDRESS], яку в свій час отримав її батько [PERSON], відповідно до ордеру на сім'ю з трьох осіб, а саме: її - позивачку, батька - [PERSON] та мати - [PERSON] Далі позивачка зазначає, що у 1979 р. її батьки [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, у зв'язку з чим у 1989 р. рішенням органу місцевого самоврядування був розділений особовий рахунок по вказаній вище квартирі, з виділенням у користування [PERSON] житлової кімнати 10,3 кв.м. та [PERSON] житлової кімнати 17,0 кв.м. та відповідно були зареєстровані різні особові рахунки на батьків позивачки. Проте, в подальшому, у зв'язку з зміною місця проживання матері позивачки, Розпорядженням Ленінградської РДА від 06.11.1998 р. були внесені зміни в договір найму житлового приміщення з його переукладенням з позивачкою [PERSON], а саме: на кімнату житловою площею 17,0 кв.м. Далі позивачка зазначає, що у 2007 р. вона та її неповнолітня дочка [PERSON] [INFO] приватизували 62/100 в рівних частинах спірної квартири, тобто фактично кімнату, яка була їй виділена у користування житловою площею 17,0 кв.м., при цьому, її батько [PERSON] в свій час не скористався своїм правом на приватизацію виділеної йому у користування частини спірної квартир, а саме: кімнати житловою площею 10,3 кв.м. Позивачка зазначає, що її батько [PERSON][INFO] помер, та оскільки позивачка продовжує проживати у спірній квартирі, повністю її утримує з власні кошти, що підтверджується відповідними квитанціями, при цьому, остання перебуває на квартирному обліку з поліпшення житлових умов, вважає, що набула законне право користування частиною квартири, право користування якою було закріплено за її померлим батьком [PERSON], а саме: кімнатою житловою площею 10,3 кв.м., у зв'язку з чим просила суд визнати за нею право користування 38/100 частин квартири [ADDRESS]. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, які про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника та дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно Постанови Пленуму Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» - вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися у житло, суд повинен з'ясовувати, зокрема: чи була згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, тривалість часу їх проживання, тощо. Встановлено, що батьками позивачки [PERSON], [INFO] були [PERSON] та [PERSON], які 19.07.1979 р. розірвали свій шлюб (а.с. 14, 29). Встановлено, що відповідно до Витягу з рішення виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів № 537 від 06.10.1989 р. був розділений особовий рахунок по квартирі [ADDRESS], з виділенням у користування [PERSON] житлової кімнати 10,3 кв.м. та [PERSON] житлової кімнати 17,0 кв.м. та відповідно були зареєстровані різні особові рахунки на вказаних осіб (а.с. 60). Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Розпорядження Ленінградської РДА м. Києва № 1746 від 06.11.1998 р. були внесені зміни в договір найму житлового приміщення, а саме: по квартирі [ADDRESS], з його переукладенням з позивачкою [PERSON], а саме: на кімнату житловою площею 17,0 кв.м, у зв'язку з зміною місця проживання матері останньої [PERSON] (а.с. 19). Встановлено, що у 2007 р. позивачка [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] [INFO] приватизували 62/100 в рівних частинах спірної квартири [ADDRESS] (а.с. 15). Встановлено, що батько позивачки [PERSON] [INFO] помер (а.с. 28), який за життя не скористався своїм правом на приватизацію частини спірної квартири, яка йому була виділена у користування відповідно до рішення органу місцевого самоврядування про розподіл особових рахунків, у зв'язку з чим позивачка, в тому числі з метою поліпшення своїх та своєї неповнолітньої дочки житлових умов, перебуваючи на відповідному квартирному обліку, звернулась до суду за захистом своїх житлових прав в порядку ст.ст. 15, 16 ЦК України. В судовому засіданні, також встановлено, що позивачка [PERSON] з 1986 р. зареєстрована та постійно проживає у спірній квартирі [ADDRESS] (а.с. 18), при цьому, відповідно до наданих в судовому засіданні квитанцій про сплату комунальних послуг, саме позивачка здійснює утримання всієї спірної квартири. Таким чином, оскільки достеменно встановлено, що протягом тривалого часу, а саме: з 1986 р. позивачка [PERSON] проживає в спірній квартирі, утримує вказане житло, за вказаною адресою зареєстрована та є єдиною спадкоємницею після смерті свого батька [PERSON], суд дійшов до висновку про можливість визнання за [PERSON] право користування на 38/100 частин квартири [ADDRESS]. З урахуванням вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка та її представник відповідно до ст. 60 ЦПК України, довели в судовому засіданні позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає задоволенню На підставі ст.ст. 9, ЖК України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» ст. 651 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

Outcome: approved