Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], просить стягнути з відповідача аліменти на утримання його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2013 року й і до досягнення дочки повноліття, посилаючись на те, що відповідач у цій справі перестав надавати допомогу з 11 жовтня 2013 року на утримання дитини, яка знаходиться на утриманні позивачки та потребує витрат на лікування. За таких обставин позивач вимушена звернутись з цим позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Відповідач надав до суду заперечення на позов, в якому просив позов [PERSON] задовольнити частково, стягнути з нього на користь позивача на утримання дочки у розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини, тобто до [INFO], посилаючись на те, що [PERSON] завжди приймав участь в утриманні доньки, навіть після розірвання шлюбу з її матір'ю і робив це за власною ініціативою. Спочатку він переводив щотижня грошові кошти на картковий рахунок «Приватбанку», потім передавав гроші дочці особисто. Вимога позивачки про стягнення з нього аліментів за минулий час - з 11 жовтня 2013 року - не підлягає задоволенню, оскільки він ніколи не ухилявся від матеріального утримання дитини, надавав його добровільно, а позивачка зі свого боку не надала жодного доказу відносно вжитих нею заходів щодо отримання аліментів з відповідача у зв'язку з його нібито ухиленням від їх сплати. Починаючи з 2012 року позивачка неодноразово зверталася до суду з різними позовами до відповідача. В тому числі про розподіл спільного майна подружжя. Судові засідання тривали в 2012, 2013, 2014 та 2015 роках. На протязі зазначеного часу він не пропустив жодного судового засідання. При цьому представники позивачки постійно наголошували, що з приводу стягнення з нього аліментів позивачка до суду не зверталася. Таким чином, [PERSON] вважає недоведеним факт його ухилення від сплати аліментів за минулий період, а тому в зазначеній частині позовних вимог просить позивачці відмовити. Також вважає безпідставною вимогу позивачки стягувати з нього аліменти у максимальному розмірі - ? частини його заробітку (доходу), щомісячно, оскільки згідно довідки ЖБК «Гідробудівельник-1» від 15 червня 2015 року, виданої відповідачу вбачається, що з 01 березня 2015 року він працює в ЖБК «Гідробудівельник-1» в якості сантехніка та отримує заробітну платню щомісячно в розмірі 1700,0 гривень. З 2012 року, після потрапляння в дорожньо-транспортну пригоду, в якій він отримав черепно-мозкову травму, він страждає на постійні головні болі, вимушений щоденно використовувати болезаспокійливі препарати. В той же час допомагає своїй одинокій матері, [PERSON], 1942 року народження, яка є пенсіонером, хворіє на вікові хвороби (підвищений тиск, серцева недостатність тощо) та також потребує не тільки уваги з його боку, а й матеріальної допомоги на придбання життєво важливих ліків. Що стосується стану здоров'я дитини, то [PERSON] на теперішній час веде активний спосіб життя, займається танцями, відвідує спортивні заклади, розвивається згідно свого віку, у зв'язку з чим немає жодних застережень та обмежень збоку лікарів. Представлені позивачкою консультативні висновки спеціалістів носять лише рекомендаційний характер, відзначають певні зміни в межах вікової норми, а тому доказами хвороби дитини не являються. Тому, у разі задоволення позову у повному обсязі та визначення максимального розміру аліментів, суд повністю позбавить відповідача можливості забезпечувати свою матір та себе необхідними ліками, вирішувати елементарні побутові проблеми своєї сім'ї. У наступному судовому засіданні відповідачем надано до суду заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутністю та задовольнити частково позов [PERSON], а саме: стягнути з нього на користь позивача на утримання дочки у розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини, тобто до [INFO], зазначивши, що згідно розписки від 29 грудня 2011 року, позивачка [PERSON] має перед ним боргове зобов'язання, згідно якого повинна повертати борг щомісяця в розмірі 1000 гривень. Термін остаточного розрахунку - 01 січня 2016 року. З позивачкою вони домовилися, що крім тих аліментів які він сплачував добровільно, гроші за борговим зобов'язанням від його імені також будуть зараховуватися в якості аліментів на дитину. Таким чином, починаючи з 29 грудня 2011 року і по теперішній час позивачка всі гроші за договором позики використовувала в якості аліментів від нього на утримання дочки. Позивачкою надано до суду письмові пояснення, в яких вона зазначила, що відповідач надав до суду розписку, в якій написано, що позивачка нібито повинна повернути відповідачу грошову суму у розмірі 40000,0 гривень, які позивачка нібито взяла у відповідача для оформлення документів на право власності на домоволодіння, яке належать її матері, [PERSON], розташоване за адресою: [ADDRESS], взяті ним за договором позики у третьої особи і самостійно виплачені. Вищевказана розписка ніякого відношення не має до справи про стягнення аліментів на дитину. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. У судовому засіданні встановлено, що з 16 жовтня 1998 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, яка потім змінила прізвище на «[PERSON]». Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 22 березня 2013 року Апеляційний суд Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2012 року залишив без змін. Відповідно до свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER], виданого 29 жовтня 2014 року, актовий запис № 629 зроблений 10 листопада 1999 року, [INFO] народилась [PERSON], батьком якої зазначений відповідач по справі [PERSON]. Згідно із договору Вищого навчального комунального закладу «Одеського педагогічного училища» від 18 серпня 2014 року, вбачається, що [PERSON] навчається у Вищому навчальному комунальному закладі «Одеського педагогічного училища» на денній формі навчання з 2014 року по 2018 рік, загальна вартість освітньої послуги становить 16808,0 грн., а також згідно довідки Вищого навчального комунального закладу «Одеського педагогічного училища» від 16 вересня 2014 року за №222, вбачається, що [PERSON] на розрахунковий рахунок ВНКЗ «Одеського педагогічного училища» дійсно було переведено кошти за навчання студентки Ш-12 [PERSON] у сумі: 28 серпня 2014 року - 526,0 грн., 19 вересня 2014 року - 3676,0 грн. Відповідно до наданої до суду довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12 травня 2015 року, [PERSON] по картковому рахунку за період з 01 липня 2012 року по 12 травня 2015 року отримала 5443,50 грн. Відповідно до листа УДППЗ «Укрпошта» від 21 жовтня 2015 року за №12/346-7ОК, [PERSON] на ім'я [PERSON] переказ №3/0295 від 25 липня 2015 року на суму 400,0 грн. із Одеси-80, виплачений 27 липня 2015 року адресату; переказ №2/0094 від 11 серпня 2015 року на суму 400,0 грн., із Одеса-78, був повернутий на зворотну адресу по закінченню терміну зберігання, виплачений 12 жовтня 2015 року відправнику; переказ №9/0038 від 07 вересня 2015 року на суму 400,0 грн., із Одеса-85, був повернутий на зворотну адресу по закінченню терміну зберігання, виплачений 12 жовтня 2015 року відправнику. Згідно наданих висновків стану здоров'я дитини [PERSON], вбачається, що немає жодних застережень та обмежень збоку лікарів, а представлені консультативні висновки спеціалістів носять лише рекомендаційний характер, відзначають певні зміни в межах вікової норми, а тому доказами хвороби дитини не являються. Відповідно до довідки ЖБК «Гідробудівельник-1» від 15 червня 2015 року за №24, вбачається, що з 01 березня 2015 року [PERSON] працює в ЖБК «Гідробудівельник-1» на посаді сантехніка, посадовий оклад становить 1700,0 грн. та отримує заробітну платню щомісячно, а саме: за березень до сплати - 1608,80 грн., за квітень до сплати 1458,83 грн., за травень до сплати 1458,83 грн. Довідки з місця роботи про розмір заробітної плати позивачки [PERSON] до суду не надавалося. Згідно із медичної картки амбулаторного хворого комунальної установи «Поліклініка № 10» міста Одеси, [PERSON] з 2012 року після потрапляння в ДТП, в якій він отримав черепно-мозкову травму, страждає на постійні головні болі, вимушений щоденно використовувати болезаспокійливі препарати. Відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сім'ї та реєстрації) від 25 червня 2015 року за №1306, вбачається, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] (домовласник) та [PERSON] (чоловік). Мати відповідача (свідоцтво про народження позивача серії [NUMBER] від 17 вересня 1964 року, запис № 2523), [PERSON], 1942 року народження, є пенсіонером (пенсійне посвідчення серії [NUMBER]), за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2013 року розірвано шлюб між нею та її чоловіком, за довідкою (виписка із будинкової книги про склад сім'ї та реєстрації) від 19 червня 2015 року за № 23 проживає одна. Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач достатньої матеріальної допомоги не надає. Все це спричинило виникнення між сторонами спору, за вирішенням якого позивачка звернулась до суду. При постановленні рішення судом врахований стан здоров'я і матеріальне становище дитини, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, встановленні інші особи, які перебувають на утриманні відповідача. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. Суд має врахувати не тільки реальний дохід відповідача чи його відсутність, а й його можливості щодо отримання такого. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При визначенні розміру аліментів суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на 2016 рік, встановлений на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років в розмірі: з 1 січня - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривень, з 1 грудня - 1637 гривень згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». З огляду на такі положення закону про державний бюджет, беручи до уваги положення ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів на одну дитини (який на момент ухвалення рішення дорівнює 1455,0 гривням), суд має вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково та стягнути аліменти на дитину в розмірі ? частці від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на відповідний період законом, щомісячно, до досягнення повноліття дочки [PERSON], тобто до [INFO]. Згідно п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, який стягується з боржника, не повинен перевищувати п'ятдесяти відсотків заробітної плати цієї особи. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо пояснень позивачки про необхідність додаткових витрат на дитину, суд виходить з того, що згідно ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позовних вимог щодо необхідності стягнення додаткових витрат на дитину в розумінні ст. 185 СК України позивачем не заявлялося. Щодо заперечень відповідача про наявність боргових зобов'язань, то суд виходить з того, що в боргові зобов'язання не стосуються обов'язку батьків утримувати дитину, а в самій розписці не вказано, що означені кошти підуть в рахунок обов'язку батька утримувати дитину. Щодо наявності у відповідача коштовної мисливської зброї, участі у полюваннях, на що витрачаються значні кошти (надані до суду відповідні фото), то до суду не надано жодних доказів належності цієї зброї саме відповідачу, часу її купівлі та вартості. Щодо присудження аліментів за минулий час. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Допитані в судовому засіданні свідки свідчили про таке. Свідок [PERSON], [INFO], яка є дочкою відповідача, допитувалася за ініціативою позивачки в присутності представника Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Свідчила про те, що з 16 жовтня 1998 року до 11 листопада 2011 року батько - [PERSON] мешкав разом з сім'єю. За весь цей час папа приносив по 50 грн. в місяць і все. За час проживання батько жодного разу не зустрів з сім'єю Новий рік, а коли пішов з сім'ї, то наступний Новий рік зустрів з ними. За час проживання він не цікавився дочкою, не піклувався про неї, не купував ліків і т. ін. Один раз дав дочці 20 грн. і сказав щоб вона 10 грн. дала решти. Батько відкрив картку, потім іноді і так давав гроші дочці приблизно пару місяців (100-150 грн.). Дочка знає, що батько щось (гроші) присилав на картку на ім'я мами, але гроші на картку почали приходити після того, як мама подала до суду. Щодо розписки дочка чула про неї, але змісту її не знає. Батько проживав від них в хвилинах 10, особливо не спілкувалися. Він інколи приходив, раз тиждень і мамі давав 50 грн. З 03 вересня 2012 року дочка з батьком припинили спілкуватися і бачитись. Після того, як батько пішов, вони на початку бачились кожного тижня, потім все рідше, а потім переписувалися в контакті (цікавився життям дочки). Одного разу дочка прийшла додому і побачила як батько виніс телевізор. Дочка не була свідком розмов батьків з приводу аліментів. Батько перераховував на картку по 100 грн., потім запитав дочку, чому вона не знімає цих коштів. Дочка спочатку сказала: а що вона може купити на 100 грн., а потім сказала, що копить на фотоапарат, а батько сказав - копи далі. Батько працював і працює у таксі, на своїй машині їздить. Батько повинен забезпечувати її, а раніше на це вона не звертала увагу. Свідок [PERSON], яка є сусідкою та кумою позивачки, свідчила про те, що знає про те, що відповідач якусь картку відкрив, посилав позивачці гроші, потім в 2013 році закрив картку, і на цьому допомога закінчилася. Навчання дочки оплачувала мати. Ніяких грошей відповідач ніколи їй ([PERSON]) не передавав. Суд критично оцінює показання свідків, оскільки з їхніх свідчень неможливо достовірно встановити ані час, з якого позивачка робила спроби отримати аліменти, ані фактів вжиття нею певних заходів щодо отримання аліментів з відповідача, а також доказів його ухиленням від сплати аліментів. Згідно рішення Апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, встановлено, що «позивачем не було надано доказів того, що є рішення суду за яким відповідач зобов'язаний сплачувати на її користь кошти_на утримання дитини (аліменти) розмір яких, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування спільної доньки [PERSON],_а також не надала доказів того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї». Таким чином, суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано суду достатніх доказів відносно вжитих нею заходів щодо отримання аліментів з відповідача та доказів його ухиленням від їх сплати. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, в якій зазначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Посилання відповідача на те, що позивачка фактично відмовлялася від отримання аліментів, які надсилалися їй відповідачем поштовим переказом, не має визначального значення, оскільки ці перекази направлялися під час слухання цієї справи, тобто після дня пред'явлення позову до суду. За таких обставин суд має призначити виплату аліментів від дня пред'явлення позову, а саме з 02 червня 2015 року. Суд роз'яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial