Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до КЗ «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 71697,25 гривень, моральної шкоди у розмірі 15000 гривень та судові витрати з надання правничої допомоги у розмірі 8500 гривень.\~ В обґрунтування позову посилалася на те, що 27 травня 2017 року за участю трамвая КТМ5-МЗ вагон № 957, який належить МТТУ під керуванням [PERSON] , та автобуса ПАЗ-32054 д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , сталася ДТП, в результаті чого транспортні засоби було пошкоджено. За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження від 28 липня 2017 року, постановою від 29 квітня 2020 року кримінальне провадження закрито на підставі ст.. 284 ч.1 п. 2, 110 КПК України. Вина [PERSON] підтверджена матеріалами кримінального провадження, адміністративної справи та авто товарознавчим дослідженням. В результаті ДТП вона понесла такі матеріальні витрати: вартість авто товарознавчого дослідження у розмірі 3415 гривень, сума матеріальних збитків, завданих пошкодженням автобусу у розмірі 65566,65 гривень, послуги евакуатора у розмірі 2400 гривень, ксерокопії документів у розмірі 315,60 гривень. Окрім зазначених збитків, просила також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 15000 гривень, яка виразилася у заподіянні страждань та переживань, які вона зазнала у зв`язку з пошкодженням автобусу, а також витрати, пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 8500 гривень. 09 липня 2020 року КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» до суду надано відзив на позовну заяву, в особі представника [PERSON] , в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилалася на те, що обвинувальний вирок відносно [PERSON] судом не виносився, отже, доводи про те, що її вина доводиться матеріалами кримінального провадження, вважає безпідставними. Крім того, позивач, окрім вартості матеріального збитку, визначеного звітом № 168 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, вимагає відшкодування вартості авто товарознавчого дослідження, послуг евакуатора та копіювання документів. Вважає, що ці витрати не є прямими збитками і не можуть підлягати відшкодуванню. Щодо відшкодування моральної шкоди, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт порушення нормальних життєвих зв`язків позивача через неможливість продовження активного громадського життя, порушення його стосунків з оточуючими людьми, звернення до лікувальних чи інших закладів охорони здоров`я, настання інших негативних наслідків. Більш того, сама позивачка не була безпосереднім учасником ДТП; шкода її здоров`ю чи життю внаслідок ДТП завдана не була. 02 вересня 2020 року представником позивачки [PERSON] надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що в адміністративній справі суд по закінченню терміну притягнення до адміністративної відповідальності не мав можливості визнати [PERSON] винною, а кримінальне провадження закрито через відсутність тілесних ушкоджень середньої тяжкості. В судово-автотехнічній експертизі від 22 листопада 2017 року, що мається в матеріалах кримінального провадження, зазначено, що в діях [PERSON] порушення ПДД відсутні, і в ситуації, що склалася, [PERSON] не мав технічну можливість запобігти настанню ДТП, тоді як в діях [PERSON] вбачається невиконання п. 12.3, п.8.7.3 е ПДР України. Не дивлячись на те, що [PERSON] не була учасником ДТП, але вона є власником автобуса ПАЗ 32054, д.н. [NUMBER] , і це не причина відмовляти у позовних вимогах.\~ Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 27 травня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а ухвалою суду від 22 червня 2020 року відкрито провадження по справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09 липня 2020 року за клопотанням представника відповідача витребувано з Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 42017051290000064; та з Орджонікідзевського районного суду справу про адміністративне правопорушення за № 265/250/18. Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року підготовче провадження закрите та справа призначена до розгляду. У судовому засіданні представники позивачки [PERSON] , діючий на підставі довіреності,\~ та адвокат Ангеловський Л.П., діючий на підставі договору про надання правової допомоги, підтримали позовні вимоги та надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Темір І.К., діюча на підставі довіреності, у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги та доводи представників позивачки. Зазначив, що він Правила дорожнього руху не порушував, у ДТП був винен трамвай під керуванням [PERSON] , автобус в результаті ДТП було сильно пошкоджено. Третя особа [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, зазначила, що її вини у скоєному ДТП немає. З постановами слідчого вона ознайомлена, першу оскаржувала, а другу ні, тому як, вважає, що немає сенсу це робити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 травня 2017 року близько 07.00 години в Лівобережному районі міста Маріуполя на регульованому перехресті вул.. Українського Козацтва та пр. Перемоги [PERSON] , керуючи трамваєм КТМ-5, д.н. [NUMBER] , виїхала на перехрестя на червоний сигнал світлофору, не вжила заходів до зменшення швидкості керованого транспортного засобу та скоїла зіткнення із автобусом ПАЗ-32054, д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Постановою Лівобережного відділу поліції ГУ НП в Донецькій області НПУ від 26 грудня 2017 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017051290000064 від 28.07.2017 року за фактом ДТП, що мала місце 27 травня 2017 року в Лівобережному районі міста Маріуполя Донецької області, за участю водіїв Пасько С.В., [PERSON] , внаслідок якої були спричинені легкі тілесні ушкодження пасажирам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - закрите на підставі ст.. 284 ч.1 п.2 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 КК України. Матеріали направлено до УПП в місті Маріуполі з метою вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , за порушення нею вимог п. 12.3 та 8.7.3 е) ПДД (а.с. 9-13). Постановою Орджоінікдзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від\~ 13 лютого 2018 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , за ст.. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 19-21). Постановою Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції в Донецькій області ГУНП від 29 квітня 2020 року кримінальне провадження\~ внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017051290000064 від 28.07.2017 року за фактом ДТП, що мала місце 27 травня 2017 року в Лівобережному районі міста Маріуполя Донецької області, за участю водіїв Пасько С.В., [PERSON] , внаслідок якої були причинені легкі тілесні ушкодження пасажирам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - закрите на підставі ст.. 284 ч.1 п.2 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 КК України (а.с. 14-18). Вказана постанова є діючої та ніким не оскаржувалася. В мотивувальній частині зазначеної постанови вказано, що водій [PERSON] , діючи у порушення вимог п. 12.3 та п.8.7.3 ПДД України, виїхала на перехрестя на червоний сигнал світлофора, який забороняв їй виїзд на перехрестя, та рухаючись по перехрестю, при виявлені автобуса ПАЗ-32054 під керуванням [PERSON] , який відновив рух на зелений сигнал світлофору в напрямку перехрестя, не вжила негайно заходів для зменшення швидкості керованого транспортного засобу, внаслідок чого трамваєм скоїла зіткнення з автобусом. Механізм розвитку вказаної ДТП та провина водія [PERSON] у скоєній події підтверджується, у тому числі висновком судової авто технічної експертизи Донецького НДЕКЦ МВС України № 1/19-426 від 22.11.2017 року, з якого вбачається, що водій [PERSON] не мав технічної можливості попередити зіткнення з трамваєм під керуванням водія [PERSON] , яка виїхала на перехрестя на червоний сигнал світлофору, який забороняв їй рух через перехрестя. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП, що сталася 27 травня 2017 року за участю трамвая КТМ5-МЗ вагон № 957 під керуванням [PERSON] , та автобуса ПАЗ-32054 д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , встановлена вищевказаною постановою Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції в Донецькій області ГУНП від 29 квітня 2020 року. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є відшкодування юридичною особою матеріальної та моральної шкоди, завданої її працівником. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] \~ власником автобуса ПАЗ 32054 д/н [NUMBER] , є\~ позивачка по справі - [PERSON] (а.с. 53). Керуванням транспортного засобу трамвая КТМ5-МЗ вагон № 957, під час ДТП здійснювала [PERSON] . Пасажирський трамвайний вагон КТМ5-МЗ № 957 належить Маріупольському ТТУ, що підтверджується відповідним технічним паспортом (а.с. 103, 104 матеріалів кримінального провадження № 4217051290000064). На момент скоєння ДТП водій [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», про що свідчать журнал про проходження предрейсових інструктажів, журнал про проведення технічних та маршрутних інструктажів, журнал технічних інструктажів водіїв із підписами [PERSON] та акт службового розслідування ДТП, складений КП «МТТУ» (а.с. 106-107, 108-109,\~ 110-111, 115-116 матеріалів кримінального провадження № 4217051290000064). Відповідно до звіту про оцінку вартості збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 26 червня 2017\~ року № 168, виготовленого оцінщиком ТОВ «Експертна компанія Укравтоекспертиза» [PERSON] , вартість матеріальної шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу автобуса ПАЗ 32054, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, складає 65566,65 гривень (а.с. 24-52). Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Однак, згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 грудня 2018 року (справа № 426/16825/16-ц) на підставі аналізу норм статей 1187 та 1172 ЦК України дійшла висновку про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Отже, оскільки [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачу було завдано шкоди, виконувала трудові обов`язки, тому за шкоду, завдану працівником, несе відповідальність роботодавець - КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління». Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Таким чином, матеріальна шкода завдана позивачці складається з матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля у розмірі 65566,65 гривень відповідно до звіту про оцінку шкоди, який у передбаченому процесуальним законом порядку не спростований відповідачем, та понесених нею витрат у зв`яжу із транспортування пошкодженого транспортного засобу у сумі 2400 гривень, що підтверджується чеком №166 від 31 травня 2017 року за послуги евакуатора (а.с. 70). Відповідачем по справі наведений розмір матеріальної шкоди не спростований. При цьому, вимоги щодо відшкодування вартості авто товарознавчого дослідження\~ у розмірі 3400 гривень та ксерокопії документів у розмірі 315,60 гривень, суд вважає за необхідне розглянути при розподілі судових витрат. Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці внаслідок пошкодження\~\~ транспортного засобу, суд виходить із наступного. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд виходячи із уявлень про загальнолюдські цінності, усвідомлює, що пошкодження майна спричинило позивачці певні душевні страждання, які підлягають відшкодуванню. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, характер пошкодження майна, можливість та час, необхідний для відновлення його попереднього стану, виходячи із засад розумності, стягує з відповідача на користь позивачки 3000 гривень, вважаючи таку суму справедливою компенсацією завданої їй моральної шкоди. Таким чином, на підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди, підлягають задоволенню у повному обсязі, а позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, - частковому задоволенню, у розмірі 3000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі часткового задоволення позову -\~ на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належить витрати: на правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведення їх огляду, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З урахуванням наведеного, задовольняючи позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі, а моральної частково,\~ позивачці відлягає відшкодуванню з КЗ «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору за вимоги майнового характеру у розмірі 840,80 гривень та за вимоги немайнового характеру пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 168,16 гривень (а.с. 1, 79а). При цьому, суд вважає, що витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3400 гривень підлягають повному відшкодуванню, оскільки стосуються безпосередньо майнових вимог (а.с. 68,69). Витрати щодо ксерокопії документів відшкодуванню не підлягають, оскільки відповідно до ст.. 133 ЦПК України не відносяться до судових витрат. Окрім того, позивач просив відшкодувати витрати на правничу допомогу у розмірі 8500 гривень. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивачкою та її представниками не надано до суду належного документу про оплату гонорару. Довідка, надана адвокатом про отримання гонорару не є квитанцією, платіжним дорученням\~ чи іншим банківським документом. На підставі викладеного суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 8500 гривень.

Outcome: partial