Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила виділити їй в натурі 636/1000 (шістсот тридцять шість тисячних) часток на нежитлову будівлю, картоплесховище та навіс металевий, що розташована за адресою: с.Раково, вул. Шевченка, будинок 24А Перечинського району Закарпатської області, а саме частину навісу літ. «З» площею 58,8 кв.м., будівлю картоплесховища літ. «Г» загальною площею 157,5 кв.м. та приміщення І-1, 1-1 будівлі картоплесховища літ. «В» загальною площею 553,9 кв.м., визнавши за нею право власності на дане майно та припинивши право спільної часткової власності на нього. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно Договору дарування, посвідченого 20 квітня 2016 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за № 517, вона набула право власності на 416/1000 часток нежитлової будівлі картоплесховище та навіс металевий, що розташовано за адресою: с. Раково, вул. Шевченка, 24А Перечинського району (надалі Картоплесховище). Право власності на зазначену частку зареєстровано на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29401612 від 25 квітня 2016 року. Крім того, відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого 26 квітня 2016 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за № 563, вона стала власником ще 220/1000 часток Картоплесховища. Право власності на зазначену частку зареєстровано на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29477996 від 29 квітня 2016 року. Отже, на сьогоднішній день вона є власником в загальному 636/1000 часток Картоплесховища. Інша частина зазначеної будівлі належить колишнім пайовикам ТзОВ «Туря» на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 серпня 2004 року серія САА № 910486, зокрема: [PERSON] має у власності 49/1000 часток майна; [PERSON] 31/1000 часток майна; [PERSON] 40/1000 часток майна; [PERSON] 10/1000 часток майна; [PERSON] 30/1000 часток майна; [PERSON] 52/1000 частки майна; [PERSON] 13/1000 часток майна; [PERSON] 16/1000 часток майна; [PERSON] 36/1000 часток майна; [PERSON] 34/1000 часток майна; [PERSON] 53/1000 часток майна. Всього зазначені одинадцять осіб мають у власності 364/1000 часток Картоплесховища. Між нею та іншими співвласниками Картоплесховища не було досягнуто згоди щодо порядку користування, утримання та збереження цього майна. Відтак, вирішивши виділити в натурі свою частку, вона звернулася до нотаріуса з метою укладення договору про виділ у натурі частки з Картоплесховища. Однак, оскільки інші співвласники нерухомого майна не бажають добровільно укласти угоду, то надати всі необхідні документи нотаріусу для посвідчення договору не виявилось можливим, а тому постановою приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] від 21 липня 2016 року їй було відмовлено у посвідченні Договору про виділ в натурі частки з нерухомого майна, а саме будівлі, картоплесховища та навісу металевого, що розташовані за адресою: с. Раково, вул. Шевченка, буд. 24А Перечинського району Закарпатської області, з тих підстав, що не надано документів, необхідних для встановлення особи інших співвласників зазначеного вище нерухомого майна. Як випливає з Висновку щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна в натурі № 53 від 11 травня 2016 року, складеного атестованим інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], оскільки частина навісу літ. «З» площею 58,8 кв.м., будівля картоплесховища літ. «Г» загальною площею 157,5 кв.м. та приміщення І-1, 1-1 будівлі картоплесховища літ «В» загальною площею 553,9 кв.м. (при умові поділу приміщень перегородками запропонований поділ вказано в технічному паспорті, а також при умові влаштування сходинок в підвал), мають свої окремі входи, можуть використовуватись незалежно, то за технічними показниками частина обєкта може бути виділена в натурі. Таким чином, виділ їй в натурі майна площею 770,2 кв.м. (157,5 + 553,9 + 58,8), який технічно можливо зробити, складе частку 636/1000 від загальної площі будівель картоплесховища та навісу (685,8 + 157,5 + 367,2 = 1210,5 кв.м.), тобто рівно таку частку, яка наразі їй належить на праві спільної часткової власності. А тому права інших співвласників порушені не будуть. В ході судового розгляду позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] неодноразово змінювали свої позовні вимоги, в результаті чого остаточно просять: 1) виділити [PERSON] в натурі 780/1000 (сімсот вісімдесят тисячних) часток на нежитлову будівлю - картоплесховище та навіс металевий, що розташована за адресою: с.Раково, вул. Шевченка, буд. 24А Перечинського району Закарпатської області, а саме частину навісу літ «З» площею 100,8 кв.м., будівлю картоплесховища літ. «Г» загальною площею 157,5 кв.м. та будівлю картоплесховища літ. «В» загальною площею 685,8 кв.м., визнавши за нею право власності на дане майно та припинивши право спільної часткової власності на нього; 2) припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,3 га, призначену для особистого селянського господарства, кадастровий номер 2123285503:02:001:0005, яка розміщена за адресою: с. Раково, вул. Шевченка, 24А Перечинського району, таких осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; 3) визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 780/1000 часток зазначеної земельної ділянки; 4) виділити [PERSON] в натурі 780/1000 часток земельної ділянки загальною площею 0,3000 га, призначеної для особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: с.Раково, вул. Шевченка, 24А Перечинського району Закарпатської області, відповідно до матеріалів польових геодезичних робіт і плану земельної ділянки (Збірного кадастрового плану), та визнати за позивачкою право власності на виділену ділянку площею 0,2340 га. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак останній подав заяву про розгляд справи без їх присутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання повторно не зявилася, хоча про час і місце такого повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У судовому засіданні встановлено, що згідно Договору дарування, посвідченого 20 квітня 2016 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за № 517, позивачка [PERSON] набула право власності на 416/1000 часток нежитлової будівлі картоплесховище та навіс металевий, що розташовано за адресою: с. Раково, вул. Шевченка, 24А Перечинського району (надалі Картоплесховище). Право власності на зазначену частку зареєстровано на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29401612 від 25 квітня 2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58444348 від 29 квітня 2016 року. Відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого 26 квітня 2016 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за №563, позивачка стала власником ще 220/1000 часток Картоплесховища. Право власності на зазначену частку зареєстровано на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29477996 від 29 квітня 2016 року, що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58444348 від 29 квітня 2016 року. Таким чином, на момент звернення до суду з позовом [PERSON] була власником в загальному 636/1000 часток Картоплесховища, а інша частина зазначеної будівлі належала колишнім пайовикам ТзОВ «Туря» на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 910486від 05 серпня 2004 року, зокрема: [PERSON] мала у власності 49/1000 часток майна; [PERSON] 31/1000 часток майна; [PERSON] 40/1000 часток майна; [PERSON] 10/1000 часток майна; [PERSON] 30/1000 часток майна; [PERSON] 52/1000 частки майна; [PERSON] 13/1000 часток майна; [PERSON] 16/1000 часток майна; [PERSON] 36/1000 часток майна; [PERSON] 34/1000 часток майна; [PERSON] 53/1000 часток майна. Разом з цим, відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за № 1836, позивачка [PERSON] придбала у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в загальній кількості 144/1000 частки у праві власності на картоплесховище та навіс металічний, що знаходяться за адресою: с. Раково, вул. Шевченка, будинок 24А Перечинського району Закарпатської області. Право власності на придбану частку даного майна зареєстроване 13 жовтня 2016 року, номер запису про право власності: 16976116, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 70876562 від 19 жовтня 2016 року. Таким чином, позивачка [PERSON] на даний час є власником 780/1000 часток Картоплесховища, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вже не є співвласниками цього нерухомого майна. Згідно витягу, наданого Відділом Держгеокадастру у [PERSON] районі Закарпатської області на адвокатський запит адвоката [PERSON], власниками земельної ділянки площею 0,3 га, кадастровий номер 2123285503:02:001:0005, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, значаться [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також встановлено, що відповідно до напису на [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4822903 від 22 вересня 2004 року на 6,6 частин Картоплесховища [PERSON] державною нотаріальною конторою 09 лютого 2010 року видано свідоцтво за №97 про право на спадщину належних [PERSON] - [PERSON]. Крім того, 26 березня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі за № 77, на 45/2000 часток, належних [PERSON]. Виходячи з доданих до матеріалів справи документів, цю частку майна успадкувала [PERSON]. Крім того, 28 березня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 65/2000 часток, належних [PERSON] (за реєстр. № 78), а 28 березня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 143/2000 часток на майно [PERSON] (за реєстр. № 79). Виходячи з доданих до матеріалів справи документів, 65/2000 часток майна успадкувала [PERSON] за [PERSON]; 65/2000 часток майна успадкував [PERSON] за [PERSON] і з належною йому часткою згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно 78/2000 його частка складала 143/2000 (65/2000 + 78/2000), яка після смерті була успадкована [PERSON]. Пізніше остання продала свої частки позивачці [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу від 26 квітня 2016 року. Крім того, 28 березня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі за № 80, на 15/1000 частин, належних [PERSON]. Згідно даного свідоцтва власником частки майна стала [PERSON], яка пізніше продала її позивачці [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу від 26 квітня 2016 року. Крім того, 13 квітня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі за № 105, на 157/2000 часток на імя [PERSON]. Виходячи з доданих до матеріалів справи документів, цю частку майна [PERSON] успадкувала від [PERSON], якому 112/1000 часток належало на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а 45/1000 ним було успадковано за [PERSON]. Крім того, з рішення Перечинського районного суду від 27 жовтня 2015 року у цивільній справі № 304/935/15-ц за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Туря», третя особа Туря-Пасіцька сільська рада про визнання права власності на частку в нерухомому майні, вбачається, що: - відповідно до Договору купівлі-продажу майнового паю (частки) від 20 травня 2015 року [PERSON] придбала у [PERSON] пай (частку) в розмірі 7,6 % нерухомого майна; - відповідно до Договору купівлі-продажу майнового паю (частки) від 20 травня 2015 року [PERSON] придбала у [PERSON] пай (частку) в розмірі 1,5 % нерухомого майна; - відповідно до Договору купівлі-продажу майнового паю (частки) від 30 травня 2015 року [PERSON] придбала у [PERSON] пай (частку) в розмірі 2,0 % нерухомого майна; - відповідно до Договору купівлі-продажу майнового паю (частки) від 29 травня 2015 року [PERSON] придбала у [PERSON] пай (частку) в розмірі 9,2 % нерухомого майна; - відповідно до Договору купівлі-продажу майнового паю (частки) від 25 травня 2015 року [PERSON] придбала у [PERSON] пай (частку) в розмірі 5,0 % нерухомого майна; - відповідно до Договору купівлі-продажу майнового паю (частки) від 20 травня 2015 року [PERSON] придбала у [PERSON] пай (частку) в розмірі 4,1 % нерухомого майна; - відповідно до Договору купівлі-продажу майнового паю (частки) від 25 травня 2015 року [PERSON] придбала у [PERSON] пай (частку) в розмірі 1,4 % нерухомого майна; - відповідно до Договору купівлі-продажу майнового паю (частки) від 25 травня 2015 року [PERSON] придбала у [PERSON] пай (частку) в розмірі 1,6 % нерухомого майна. Відтак, з врахуванням частки в розмірі 26/1000, належної [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, успадкованої за [PERSON] частки 66/1000 та придбаної частки в розмірі 324/1000 майна, за Гульо [PERSON] районним судом визнано право власності на 41,6 % Картоплесховища. Зрештою, ця частка майна 20 квітня 2016 року була подарована позивачці. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вже не є власниками Картоплесховища. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. А згідно ч. 4 ст. 364 цього Кодексу договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З метою укладення Договору про виділ в натурі частки з нерухомого майна, а саме будівлі, картоплесховища та навісу металевого, що розташовані за адресою: с.Раково, вул. Шевченка, буд. 24А Перечинського району Закарпатської області, позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], яка своєю постановою від 21 липня 2016 року відмовила у посвідченні вказаного договору, оскільки не надано документів, необхідних для встановлення особи інших співвласників зазначеного вище нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, наведені норми закону в імперативній формі передбачають автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. Згідно ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно положень пунктів «а» та «д» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; застосування інших, передбачених законом, способів. За правилами пунктів 1 та 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та припинення правовідношення. Разом з цим, поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України. Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі поділу або об'єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. У Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об'єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об'єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок. Таким чином, виділ у натурі частки земельної ділянки із обєкта права спільної часткової власності передбачає фактично поділ такої земельної ділянки та дві частини: на виділену частину та на ту, що залишилась на праві спільної часткової власності. При цьому, формуються нові земельні наділи, яким присвоюється окремі кадастрові номери. Відповідно до п. 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові №6-12цс13 від 03 квітня 2013 року, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Як вбачається з висновку щодо технічної можливості поділу (виділу) обєкта нерухомого майна в натурі № 53 від 19 жовтня 2016 року, складеного атестованим інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], оскільки частина навісу літ. «З» площею 100,8 кв.м., будівля картоплесховища літ. «Г» загальною площею 157,5 кв.м. та будівля картоплесховища літ. «В» загальною площею 685,8 кв.м. мають свої окремі входи, можуть використовуватись незалежно, то за технічними показниками частина обєкта може бути виділена в натурі. Отже, враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що змінений позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Також з відповідачів підлягають стягненню сплачені позивачкою судові витрати, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved