Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання заповіту недійсним мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її тітка [PERSON], [INFO], яка являлась рідною сестрою її батька [PERSON], який проживає в [ADDRESS]. Після смерті тітки залишилась спадщина: однокімнатна квартира [ADDRESS]. Зазначає, що в червні 2010року [PERSON] приїхала до неї проживати із м. Києва в Республіку Білорусь і з цього часу [PERSON] проживала у свого брата [PERSON], оскільки їй було дозволено проживати за адресою: [ADDRESS]. Посилається на те, що 14.12.2010 року [PERSON] було видано вид на проживання, як іноземній громадянці строком до 28.12.2012 року. 30.09.2010 року [PERSON] видала довіреність на її ім'я на володіння, користування та розпорядження своєю однокімнатною квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], з метою її продажу. Зазначає, що приїхавши в м. Київ, вона не знайшла ніяких документів на дану квартиру та звернулась із заявою до БТІ, де їй видали довідку про те, що квартира дійсно належить [PERSON], але для продажу квартири необхідно зробити дублікати документів. Звертає увагу суду на те, що після смерті тітки, в 6-ти місячний строк вона звернулася в 14-ту Київську державну нотаріальну контору для прийняття спадщини, де була повідомлена про те, що відкрита спадкова справа за заповітом, яким [PERSON] заповіла все своє майно відповідачці по справі. Ознайомившись із заповітом в нотаріальній конторі побачила, що підпис на заповіті зовсім не схожий на підпис [PERSON], а тому виникли сумніви відносно його законності. Вважає, що заповіт від 04.06.2010 року є незаконним і повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки вчинений на користь відповідачки підписаний не спадкодавцем [PERSON], а іншою особою та вважає, що волевиявлення заповідачки не було вільним, не відповідало її волі. В послідуючому позивачка уточнила позовні вимоги, пославшись на те, що [PERSON] ніколи не мала фізичної вади рук та слабкого зору, оскільки з цього приводу не стояла на медичному обліку та не лікувалася в лікарні. [PERSON] хворіла на ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонію та енцефалопатією. Зазначила, що той факт, що спадкодавець [PERSON] мала добрий зір і не хворіла на вади рук підтверджується двома довіреностями від 30.09.2010 року виданими [PERSON] на ім'я [PERSON], де вказано: «Доверенность полностью прочитана и подписана гр. [PERSON]», тобто ці 2-ві довіреності [PERSON] повністю прочитала і підписала самостійно. Ці довіреності складені пізніше на 3 місяці, чим заповіт. Довідка про стан здоров'я свідчить про те, що [PERSON] не мала слабкого зору та фізичних вад рук. Крім того, при отриманні візи на проживання в Білорусії, спадкодавець [PERSON] проходила 05.11.2010 року лікарсько-консультативну комісію і у неї не виявлено ніяких захворювань зору та рук. Вважає, що заповіт від 04.06.2010 року складений начеб-то [PERSON] на користь [PERSON] являється недійсним, оскільки складений із порушенням вимог, щодо його форми та посвідчення. Зазначає, що оскільки заповідач [PERSON] не мала фізичних вад, які б перешкоджали їй особисто прочитати та підписати заповіт, у відповідності до ст.ст. 1257, 1248 ЦК України спірний заповіт повинен бути визнаний недійсним, оскільки волевиявлення заповідачки не було вільним та не відповідало її волі. Представник позивачки в судовому засіданні уточнені вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обгрунтувавши запереченнями просить суд позов задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечуючи проти позову вказує на те, що [PERSON] не надала доказів, що вона є спадкоємцем за законом чи заповітом щодо майна померлої [PERSON] в Україні, та що нею подана вчасно заява до нотаріальної контори. Зазначає, що 27 червня 2010 року заповідач [PERSON] зникла з квартири. [PERSON] звернулась до Подільського РУ ГУ МВС України в місті Києві з метою її розшуку. З метою розшуку [PERSON] 24.07.10 року відповідачка поїхала до Білорусі, до її батьківської хати, так як знала, що вона там народилась, де її і знайшла і остання повідомила її, що в неї родичі забрали паспорт і буде краще, якщо відповідачка поїде до України і не буде з ними сперечатися на території Білорусії. Посилається на те, що з серпня 2010 року відповідачка [PERSON] почала поштовим переказом перераховувати в Білорусію пенсію [PERSON], що складала орієнтовно 854 грн. та додатково власні кошти в сумі 200 гривень. [INFO] [PERSON] померла, але родичі не повідомили [PERSON] про дату смерті [PERSON], із-за чого вона не приїхала до неї на поховання, та дізналась про смерть [PERSON] лише в кінці березня 2011 року. При зверненні [PERSON] до Чотирнадцятої Київської нотаріальної контори, її повідомили, що спадкова справа щодо померлої вже заведена. У відповідності зі ст.ст. 1269, 1270 ЦК України [PERSON] - спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори. Вважає, що заповіт від 04 червня 2010 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідає вимогам чинного законодавства України на час посвідчення заповіту. Зазначає, що відповідно до медичних довідок наданих до суду вбачається, що [PERSON] не могла самостійно прочитати та підписати заповіт. [PERSON] була малорухома та потребувала стороннього догляду, який здійснювала відповідачка протягом тривалого часу, готувала їй їжу, сплачувала комунальні платежі за квартиру. На підставі вищевикладеного просить в позові відмовити повністю. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявленим позовом не погодився, мотивуючи тим, що заповіт, посвідчений ним повністю відповідає волі заповідача, а волевиявлення спадкодавця було вільним. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» обов'язком нотаріуса, є перевірити чи усвідомлює особа у момент підписання правочину, в тому числі, заповіту значення своїх дій та (або) чи може особа керувати ними. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Зазначає, що в даному випадку у нотаріуса були відсутні сумніви щодо дієздатності заповідача, тому довідка про те, що [PERSON] не страждає на психічний розлад нотаріусу не надавалася. Крім того посилається на те, що відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону. В зв'язку з цим ним було витребувано паспорт та ідентифікаційний номер заповідача [PERSON] Звертає увагу суду на те, що [PERSON] у зв'язку з поганим зором та вадою рук не мала можливості власноручно підписати заповіт. При цьому, як вбачається з тексту заповіту [PERSON] від 04.06.2010 року у відповідності з пунктом 157 абз. 4 Інструкції заповіт було підписано [PERSON] та підпис [PERSON] було засвідчено свідками: [PERSON] та [PERSON] у присутності нотаріуса. На підставі вищевикладеного, просить залишити без задоволення позовну заяву позивачки. Представник третьої особи - Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, до суду надали пояснення по справі згідно яких зазначають, що враховуючи те, що оспорюваний заповіт від 04.06.2010 року на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], а відповідно до Закону України «Про нотаріат», приватні нотаріуси в своїй діяльності не підпорядковуються Головним управлінням юстиції в областях, містах Києва та Севастополі, не перебувають в судах та інших державних органах. Просять розглянути справу за відсутності представника Головного управління юстиції у м. Києві за наявними доказами, що містяться в матеріалах справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника третьої особи - Головного управління юстиції у м. Києві відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідачки, відповідачку, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідно до Свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Домановическим селвиконкомом Солігорського району Мінської області, [PERSON] померла [INFO], причина смерті старість, місце смерті Мінська область Солігорський район село Ананчици (т.1 а.с. 8). Відповідно до Рішення Солігорського району Мінської області Республіки Бєларусь від 01 червня 2011 року (справа №2-2175/2011р.) встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець с. Ананчици Солігорського району Мінської області є рідним братом [PERSON], померлої [INFO] (т.1 а.с. 9). Згідно Довідки № 55/13480 від 29.11.2011 року виданої Подільським РУГУ МВС України в місті Києві, [PERSON], [INFO], дійсно зверталась до Подільського РУГУ МВС України в м. Києві з приводу розшуку своєї підопічної - [PERSON], [INFO], яка 27.06.2010 року пішла з дому та до теперішнього часу місцезнаходження не встановлено. З метою розшуку безвісно відсутньої громадянки [PERSON], відділом карного розшуку Подільського РУГУ МВС України в м. Києві 08.07.2010 року заведена оперативно-розшукова справа категорії «РОЗШУК». 03.08.2010 року розшук громадянки [PERSON] припинено в зв'язку з встановлення місця знаходження (т.1 а.с. 54). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON], 29 серпня 1927 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 29 червня 2010 року перебувала в Республіці Білорусь за адресою: [ADDRESS] де і померла [INFO]. Стаття 1220 ЦК України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно. Відповідно до листа Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 11 квітня 2011 року вих. № 884/02-14 на ім'я [PERSON], до майна померлої [INFO] гр. [PERSON] заведена спадкова справа № 168/2011 (т.1 а.с. 59). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно зі ст. 1244 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Зі змісту статті 1247 ЦК України вбачається, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно положень ст. 1253 ЦК України, свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Судом встановлено, що аналогічні вимоги щодо форми та посвідчення заповіту у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, містяться і у пунктах 156-158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 р. за № 283/8882 (із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції № 40/5 від 24.05.2004 р. та № 33/5 від 07.04.2005 р.). Як вбачається з наданого суду Листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 07.10.2010 року №40646 (И-2010), згідно з даними Бюро квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 26.01.1998 року відділом приватизації держжитлофонду Шевченківської держадміністрації наказ №20371 від 26.01.1998 року (т. 1 а.с. 10). Згідно Листа Подільського РУГУ МВС України від 08.07.2010 року №5686 вих., Подільським РУГУ МВС України в м. Києві розшукується безвісно зникла громадянка [PERSON], [INFO], уродженка Білорусії, зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з чим звертались до БТІ та просили не проводити будь-яких дій пов'язаних з відчуженням квартири [ADDRESS] та видачі будь-яких документів (т.1. а.с. 55). Відповідно до Заповіту від 04 червня 2010 року, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу о 15 годині 30 хвилин, вбачається, що [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), яка народилась в селі Ананчиці Старобінського району Мінської області, Білорусь, 29 серпня 1927 року, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], діючи добровільно і перебуваючи в здоровому глузді та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] на випадок свої смерті зробила таке розпорядження: належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] [INFO]. В зв'язку з тим, що заповідач із-за фізичної вади рук власноручно розписатись не могла, текст заповіту підписано власноручно гр. [PERSON] (т.1 а.с. 35). Згідно ст. 56 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу чи іншій посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії. Посвідчення заповіту через представника, а також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Судом встановлено, що із посвідчувального напису нотаріуса зробленого на Заповіті від 04.06.2010 року вбачається, що заповіт посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] за її дорученням в її та нотаріуса присутності, текст заповіту, до його підписання, уголос зачитаний свідками, [PERSON], що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], що зареєстрована та проживає: [ADDRESS]. У зв'язку з фізичною вадою рук, [PERSON], за її дорученням, в її та нотаріуса присутності текст заповіту підписано [PERSON]. Особи заповідача та свідків встановлені, дієздатність їх перевірено. Особу [PERSON], яка підписала заповіт, у нотаріуса присутності, встановлено, справжність її підпису та дієздатність перевірено. Відповідно до Довідки Поліклініки № 2 Подільського району м. Києва від 22.10.2012 року №1127, [PERSON], [INFO], яка мешкала за адресою: [ADDRESS], спостерігалась в поліклініці № 2 з 1996 року з приводу: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз СН ІІ А. Церебральний атеросклероз, хронічна недостатність мозкового кровообігу ІІІ ст. За станом здоров'я потребувала постійного стороннього догляду та надання соціальних послуг. Малорухома. 19.05.2010 року - зареєстровано виклик дільничного терапевта додому. 31.05.2010 року - видача довідки про стан здоров'я для пред'явлення в нотаріальну контору (т.1 а.с. 206). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а процедура підписання оскаржуваного заповіту та вимоги щодо його оформлення були дотримані. Дані обставини повністю збігаються з поясненнями відповідачки, третьої особи, свідків та наявними в матеріалах справи доказами. Суд оцінюючи покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнає їх достовірними, оскільки вони не тільки не суперечать, але й повністю співпадають з матеріалами справи. Що стосується показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] то суд відноситься до них критично, так як вони не конкретизовані та спростовуються іншими доказами наявними в справі. Крім того, твердження позивачки, про те, що [PERSON] була здорова, не мала слабкого зору, та фізичних вад рук, так як самостійно підписала дві довіреності від 30.09.2010 року реєстраційні номери №1-700 та №1-702 на розпорядження квартирою на ім'я позивачки (т. 1 а.с. 16, 17) спростовується висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3104/3105/13-32, складеного провідним судовим експертом відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 26.06.2013 року, яким встановлено, що рукописний запис «[PERSON]» і підпис від імені [PERSON] у рядку «Подпись:» у довіреності від 30.09.2010 року, складеній від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 1-702), та рукописний запис «[PERSON]» і підпис від імені [PERSON] у рядку «Подпись:» у довіреності від 30.09.2010 року, складеній від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №1-700), виконані не [PERSON], а іншою особою з деяким наслідуванням почерку [PERSON] (т. 2 а.с. 30-39). Посилання позивачки як на докази того, що [PERSON] була здорова та не мала фізичних вад на довідку ВВС Солігорського райвиконкому від 27.09.2011 року №782, вид на проживання, акт від 06.12.2011 року (т.1 а.с. 12, 13, 86) суд не приймає до уваги, так як дані довідки надані до суду засвідчують інші обставини, які не є предметом даного спору, а саме те, що [PERSON] протягом певного часу перебувала на території республіки Білорусь та проживала за адресою: [ADDRESS]. Також суд не приймає до уваги посилання позивачки на довідку Київської міської станції швидкої медичної допомоги від 28.12.2011 року № 8562, довідку Київської міської клінічно офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» від 10.01.2012 року № 04 (т.1. ас. 89,90), як на доказ того, що [PERSON] не мала слабкого зору, так як дані довідки засвідчують лише той факт, що [PERSON] до даних медичних установ не зверталась та в них на обліку не перебувала. Довідка № 213 від 30.09.2011 року видана Солігорською центральною лікарнею, Довідка № 6/н від 09.12.2011 року видана лікарем [PERSON], довідка № 816/14 від 12.12.2011 року видана Драчівською амбулаторією (т.1 а.с. 70, 87, 88) та інш., надані позивачкою як докази того, що [PERSON] не мала фізичних вад, та залучені до матеріалів справи, не приймаються судом до уваги, так як на запит суду не було надано первинної документації, на підставі якої було видано дані медичні довідки. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Крім того, згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на спадкування після померлої [PERSON] пред'явленням позову про визнання заповіту недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. За загальними правилами, встановленими ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦПК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України). В зв'язку з цим, враховуючи обраний позивачкою спосіб захисту права та правові наслідки нікчемності і недійсності правочину, суд приходить до висновку, що форма оспорюваного заповіту відповідає вимогам ст.1247 ЦК України. У заповіті зазначено час та місце його складання, текст прочитаний уголос, підписаний іншою особою в присутності заповідача при двох свідках. Заповідачу роз'яснено зміст статей ЦК України щодо недійсності правочинів, зміст статей 1241,1254, 1307 ЦК України. У заповіті вказано, що він відповідає дійсним намірам [PERSON] складено з її слів приватним нотаріусом за допомогою комп'ютерної техніки, зачитано вголос свідками - [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з поганим зором [PERSON] Даний правочин в зв'язку з фізичною вадою рук, заповідача, у його присутності підписано [PERSON], що відповідає ч.4 ст.207 ЦК України. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення її позовних вимог, як це передбачено ст. 60 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 10, 11, 15, 16, 207, 1247, 1248, 1253, 1257, 1269, 1270, 1298 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»,

Outcome: dismissed