Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння та різні погляди на життя між ними втрачено почуття любові й поваги один до одного, внаслідок чого відносини переросли у неприязні, що негативно впливає на дитину. Подальше збереження родини, з урахуванням їх з відповідачем взаємних відносин, вона вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про проведення судового розгляду без її участі та просить задовольнити заяву в повному обсязі, послалась на те що майнового спору між ними не має, після розлучення дитина буде мешкати з нею, прізвище після розлучення просила залишити [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив і з заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався, що дозволило суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19 серпня 2006 року [PERSON] з [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області актовий запис № 319. Після реєстрації шлюбу [PERSON] взяла прізвище - [PERSON] Шлюб перший. Від шлюбу у них є неповнолітня дитина: донька [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою та перебувае на її утриманні. Батьком дитини є відповідач. З жовтня 2014 року припинили будь-які сімейні відносини. Втратили відчуття любові та поваги один до одного. Спору про розподіл майна подружжя, між ними на даний період часу не має. Після розірвання шлюбу дитина залишиться мешкати разом з позивачкою. Питання про стягнення аліментів на утримання дитини буде вирішуватись в окремому порядку. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved