Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась до Ружинського районного суду Житомирської області з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є вона та відповідач. [PERSON] з кінця 2017 року і до даного часу, свідомо, не піклується про фізичний та духовний розвиток свого сина [PERSON] , не надає коштів для утримання сина, тобто на придбання йому харчування, одягу, ліків, повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання малолітньої дитини, ніяких відносин із ним не підтримує, вихованням не займається, не телефонує, не цікавиться здоров`ям, матеріально не забезпечує. Також позивачка просить збільшити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання неповнолітньої дитини з 1500 грн., щомісячно, на 4000,00 грн. Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 09.07.2020 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 12.01.2021 закрито підготовче судове засідання по цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові, в подальшому в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує, щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відзив на позов до суду не надав. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги визнала, та не заперечувала, щодо їх задоволення, в подальшому в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність, при винесені судового рішення повністю підтримує висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 2017 року. Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 19.02.2019 року шлюб між ними розірвано(а.с.8). Відповідач є батьком малолітнього, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03.10.2017 року Виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.6). Відповідно до Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 22.05.2018 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку(а.с.9-10). Згідно висновку Органу опіки та піклування Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] від 03.06.2020 року №02-24/874 зазначено, що [PERSON] не належно виконує свої батьківські обов`язки щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не дбає про фізичний, розумовий розвиток сина, взагалі не бере участі у його вихованні, а тому доцільно його позбавити батьківських прав відносно дитини(а.с.11). Свідки [PERSON] , [PERSON] які є батьками позивачки, суду пояснили, що відповідач дійсно з 2017 року не піклується про фізичний та духовний розвиток свого сина [PERSON] , не надає коштів для утримання сина, не сплачує аліментів, згідно рішення суду на його утримання, повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання малолітньої дитини, ніяких відносин із ним не підтримує, вихованням не займається, матеріально не забезпечує. Взагалі місце знаходження його їм не відомо. Повністю утриманням та вихованням малолітнього сина займається позивачка, та при можливості вони надають допомогу. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні малолітньої дитини, не утримує її та не спілкується з нею. Вихованням та утриманням малолітнього сина займається позивач, а тому позовні вимоги в цієї частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 22.05.2018 з відповідача на користь позивача, щомісячно, стягуються аліменти, починаючи з 21.03.2018 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] (а.с.9-10). Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 182, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Положення ст.192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У ч.1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Таким чином, підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може винести рішення. Як на підставу для збільшення розміру стягнутих аліментів, позивач вказала обставини, що на даний час її матеріальне становище та матеріальне становище опікуваної нею дитини змінилось, оскільки за роки, які пройшли з дня винесення рішення про стягнення аліментів, внаслідок інфляції підвищились ціни як на продукти харчування , так і ліки , одяг та взуття. Таким чином на даний час розмір аліментів, визначений судом в 1500,00 грн., щомісячно, не покриває навіть елементарних витрат на харчування. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивача про необхідність стягувати аліменти у збільшеному розмірі не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано жодного доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення. Посилання на зміни в економіці держави, в законодавстві в частині збільшення прожиткового мінімуму на дитину само по собі не може свідчити про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів та не є підставою для зміни розміру аліментів. Оскільки, позивачем не доведено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінились сімейний та матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивача, відповідача чи їх дитини, і що є підставою для збільшення розміру аліментів, суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зміни розміру аліментів. При цьому, суд зауважує, що стягнення аліментів, їх розмір, не повинні погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дітей. Крім того, в позовній заяві підставами для збільшення розміру аліментів позивач зазначає щодо додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про невірне обрання позивачем способу захисту його порушеного права. На підставі ст.ст.150, 164, 166, 167, 180-183 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року

Outcome: approved