Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 13.03.2017р. з позовною заявою, в якій просила розірвати укладений між сторонами шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції в Черкаській області 07 листопада 2014 року, актовий запис № 1920. В обґрунтування позову зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з чим на даний момент сторони не ведуть спільного господарства і проживають окремо понад одинадцять місяців. В судове засіданні сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та задовольнити її вимоги. Також позивачка зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище та судові витрати відшкодувати за рахунок відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Судовий виклик направлявся відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, однак адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 07.11.2014р. між сторонами укладений та зареєстрований шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб /а.с.3/. Від шлюбу сторони дітей не мають. На теперішній час сім'я фактично розпалася, оскільки понад одинадцять місяців сторони проживають окремо, а тому шлюб між ними носить формальний характер. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам позивача. На момент розгляду справи перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України (вагітність дружини, наявність дітей віком до одного року), судом не встановлені. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. В добровільному порядку відповідач відмовляється від розірвання шлюбу, а тому позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір, який виник зі шлюбних відносини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, це не відповідатиме інтересам позивачки і не матиме результату з огляду на те, що сторони проживають порізно та не підтримують ніяких звязків вже понад одинадцять місяців. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки перебування його у шлюбі з відповідачкою не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи клопотання позивачки, суд вважає за необхідне його задовольнити та відновити дошлюбне прізвище позивачки «Небилиця». Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640грн в якості відшкодування понесених нею судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved