Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2011р. по 31.12.2012р. в сумі 6490 грн.22 коп. В обгрунтування позову покликається на те, що працювала у відповідача з 28.09.2011р. на посаді інженера, на підставі наказу від 05.11.2013р. звільнена з роботи з 19.11.2013р. за угодою сторін. Однак, за час роботи заробітна плата виплачувалась не у повному обсязі, у зв»язку із чим виникла заборгованість. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07.04.2014р., яке набрало законної сили, встановлено, що її оклад становив 1500 грн., однак згідно виданої відповідачем довідки заробіток позивача у спірний період виплачувався у меншому розмірі, невиплачена сума зарплати становить 6 490 грн. 22 коп., які просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що заробітна плата позивачці виплачувалась у повному обсязі, її посадовий оклад ніколи не становив 1500 грн., вважає, що штатний розпис, яким встановлено такий оклад інженера, підроблений. Рішення суду, яким встановлено обставини щодо розміру посадового окладу позивачки приймалось у відсутності представника відповідача, а на час перегляду рішення в апеляційній інстанції відповідачу не було відомо про підробку штатного розпису. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, з»ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Право працівника на оплату праці гарантоване як ст.94 КЗпП, так і ст.21 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно, в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працювала на посаді інженера з 28.09.2011р., згідно наказу №11 від 28.09.2011 р. На підставі наказу №12 від 05.11.2013р. позивачка звільнена з роботи за угодою сторін з 19 листопада 2013р. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07.04.2014р. позов [PERSON] до ТзОВ «Львівавтокомплектація» задоволено частково та стягнуто в її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2013р. по 19.11.2013р. При цьому, вказаним рішенням встановлено, що посадовий оклад позивачки при прийнятті на роботу становив 1500 грн., а подальше зменшення посадового окладу відбулось із порушенням вимог ст.103 КЗпП та ст.29 Закону України «Про оплату праці», у зв»язку із чим з відповідача стягнуто різницю між посадовим окладом в розмірі 1500 грн. та нарахованою позивачці заробітною платою за період з січня 2013р. по 19.11.2013р. Зазначене рішення в цій частині залишено без змін рішення апеляційного суд Львівської області від 23.06.2014р., відтак, набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із довідки про доходи позивачки №60 від 13.06.2014р. вбачається, що з 01.11.2011р. по 31.12.2012р. заробітна плата нарахована їй, виходячи із розміру посадового окладу меншого ніж 1500 грн. Так, за вказаний період, при розмірі посадового окладу 1500 грн., заробітна плата позивачки мала б становити 21 000 грн. (1500 х 14), однак, така виплачена їй у розмірі 14509 грн. 78 грн. Відтак, із відповідача в користь позивачки підлягає стягненню невиплачена заробітна плата, що становить різницю між посадовим окладом в розмірі 1500 грн. та нарахованою позивачці заробітною платою за період 01.11.2011р. по 31.12.2012р та складає 6 490 грн. 22 коп. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 статті 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає справу лише на підставі поданих сторонами доказів. Суд вважає безпідставним та необґрунтованим покликання представника відповідача на те, що посадовий оклад інженера не становив 1500 грн., оскільки всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України відповідачем не надано суду жодних доказів в підтвердження таких обставин. Крім того, зазначене твердження спростовується рішенням суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України стягненню з відповідача в користь держави підлягає судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 94, 115 КЗпП, ст.21 Закону України «Про оплату праці» та

Outcome: approved