Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивачка в травні 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], про усунення перешкод в користуванні житлом -квартирою №34 в будинку №13-А по вул. Тіниста в місті Одесі шляхом вселення, та виселення третіх осіб які безпідставно вселилися та проживають в ньому без надання іншого житла та стягнення судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником ? частини квартири [ADDRESS], право власності на яку визнано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року. Рішення суду набрало законної сили, та на підставі рішення суду нею було проведено державну реєстрацію речових прав на право власності на ? частини кватири, що також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.Однак, користуватися належною їй частиною квартири вона не може, так як в квартирі мешкають невідомі їй люди, яких туди заселив відповідач [PERSON], без належних для того правових підстав, оскільки за відповідачем не зареєстровано ніякого права власності на квартиру. Також ці невідомі люди в квартиру її не впускають, на що позивачка неодноразово викликала наряд поліції та писала відповідні заяви для встановлення хто є ці люди. Незаконними діями відповідача їй заподіяно збитки у вигляді заборгованості по комунальним послугам якими користуються невідомі люди які мешкають в квартирі, яких заселив в квартиру відповідач, та продовжує наростати заборгованість так як самовільно звільнити квартиру останні відмовляються. Для вирішення цієї проблеми, що виникла внаслідок незаконних дій відповідача, позивачкою витрачався і продовжує витрачатись додатковий час, сили, здоровя. Посилаючись на вищевказані обставини, а також на приписи\~ст.41 Конституції України, ст.ст.23,\~317,\~319,\~386,\~391,\~1167,\~1190 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України),\~позивач просить суд з урахуванням уточнення прохальної частини позовних вимог: Зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні нею права користування квартирою №34 в будинку №13-А по вул. Тіниста в місті Одесі, шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS], та виселення [PERSON] та всіх третіх осіб які проживають в [INFO], як таких що безпідставно вселилися та проживають в квартирі, без надання іншого житлового приміщення та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. У судове засіданні не зявилась позивачка, та її представник\~[PERSON], надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності в якій зазначили, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують. В судове засідання не зявився відповідач, хоча був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій просить перенести судове засідання по сімейним обставинам, однак належних доказів в підтвердження про поважність причини неявки суду не надав. Суд враховуючи вищевикладене, та розумні строки розгляду справи, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши письмові докази та інші матеріали справи й оцінивши зібрані докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що\~позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Між сторонами виникли цивільні правовідносини, що регулюються положеннями книги\~третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України. Судом встановлено, що\~рішенням Апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року визнано право власності в порядку спадкування на ? частини квартири [ADDRESS] за [PERSON]. На підставі рішення апеляційного суду позивачка зареєструвала речове право на право власності на ? частини кватири, що також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.(а.с.5-10). За цією ж адресою позивач зареєстрована згідно чинного законодавства(а.с.12). Однак, користуватися належною їй частиною квартири позивачка не може, так як в квартирі мешкають невідомі люди, яких в квартиру заселив відповідач [PERSON], без належних для того правових підстав, оскільки за відповідачем не зареєстровано ніякого права власності на квартиру. Ці обставини та факти підтверджуються копією листа Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області від 06.05.2017р. №36/1-5651жо на заяву [PERSON] , в якому повідомляється що її звернення щодо зясування осіб, які безпідставно мешкають в спірній квартирі розглянуто та проведеною перевіркою встановлено що в квартирі мешкають родина Козаченко за домовленістю з [PERSON] та з [PERSON] проведена профілактична бесіда. Також з іншої відповіді Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зазначається, що раніше встановити хто мешкав в квартирі не надавалось можливим, проте з квітня 2014р. там мешкає [PERSON] з своєю родиною, якої запропонував мешкати [PERSON] (а.с.14). про неодноразові звернення позивача до правоохоронних органів також свідчать і талони-повідомлення від 13.07.2015р. та від 01.04.2017р,(а.с.18,19). Крім того позивач при цьому посилається на те,що незаконними діями відповідача, який перешкоджає їй у вільному доступі до квартири, та користуванню квартирою, заподіяно збитки у вигляді заборгованості по комунальним послугам якими користуються невідомі люди які мешкають в квартирі, і яких заселив в квартиру відповідач, що також підтверджується письмовими доказами наданими позивачкою. У\~Конституції України\~закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті\~13,\~41 Конституції України). Відповідно до\~статті 13 Конституції України\~власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обовязки, а й орієнтовно вказує на його зобовязання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей. Право користування власністю\~це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у\~главі 24 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК), зокрема із правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). За результатами оцінки наявних у справі письмових доказів, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] незаконним чином перешкоджає позивачці у доступі до квартири та користуванні квартирою №34 в будинку №13-А по вул. Тіниста в місті Одесі, заселивши в квартиру сторонніх людей які користуються квартирою та споживають комунальні послуги, у звязку з чим виникла заборгованість. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями\~ст. 124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною першою\~статті 3 ЦПК\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.4 ЦПК\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси, зокрема фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1\~ст. 16 ЦК\~установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до п.п.3, 4 ч.2\~ст.16 ЦК\~способами захисту цивільних прав є, зокрема: - припинення дії, яка порушує право; - відновлення становища, яке існувало до порушення. Покладення обовязку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні субєктивного права. Зокрема, застосовується у справах за позовами про усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном (ст. 391 ЦК). Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таке право забезпечується власнику за допомогою негаторного позову, коли власник може захистити свої права, пред'явивши позов про усунення перешкод, що заважають йому користуватися майном. Як розяснив ВССУ у постанові Пленуму від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті\~57, 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому обєкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобовязати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Суд вбачає, що відповідачем незаконно чиняться перешкоди у здійсненні позивачем права користування квартирою, тому суд задовольняє вимоги позивача про усунення таких перешкод шляхом зобовязання відповідача не чинити перешкоди у здійсненні позивачкою права користування квартирою №34 в будинку №13-А по вул. Тіниста в місті Одесі. Таким чином, з огляду на те, що відповідач незаконно користуються спірним приміщенням та чинить позивачці перешкоди у користуванні ним, суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача про звільнення спірного приміщення від відповідача та інших осіб які мешкають в квартирі. Отже, у суду є достатні підстави для задоволення заявленої позивачкою вимоги про виселення відповідача [PERSON] та всіх третіх осіб із спірного приміщення як таких що безпідставно вселилися та проживають в квартирі, без надання іншого житлового приміщення. З урахуванням встановлених у справі обставин, обґрунтованою та доведеною суд вважає також і заявлену позивачкою вимогу про її вселення у спірне приміщення, яка у зв'язку з цим підлягає задоволенню. Згідно з ч.ч.1, 3ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вищенаведеного та з урахуванням того, що позов [PERSON] задоволено судом у повному обсязі, судом стягується з відповідача на користь позивачки [PERSON] судові витрати у розмірі\~640\~грн. 00 коп.

Outcome: approved