Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, укладений 01 вересня 2006 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1206 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що протягом шлюбного життя у них постійно виникали сварки та суперечки з різних приводів, у зв`язку з чим, спільне проживання з відповідачем стало неможливим. На даний час [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, шлюбно-сімейні відносини повністю припинені через різні погляди на життя. Спільне господарство не ведеться, почуття любові та поваги остаточно втрачені. Подальше сімейне життя та збереження шлюбу неможливе. Шлюб на цей існує лише формально. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання, не цікавиться їх життям та здоров`ям , не приймає участі у їх виконанні. Всі батьківські обов`язки та витрати щодо утримання , лікування та виховання дітей позивачка здійснює самостійно, оскільки відповідач ухиляється від покладених на нього обов`язків. У зв`язку з цим позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 3000 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини щомісяця, з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач у встановлений строк надав відзив на позовну заяву, в якому просив частково відмовити у задоволенні позовних вимог та призначити мінімальний гарантований розмірі сплати аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування зазначив, що аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень на кожну дитину щомісяця (6000 гривень на місяць) вважає занадто великими і такими, що не відповідають діючому законодавству. Відповідач офіційно працює оператором верстату з програмним керуванням у ТОВ «Бренд Руміо», з посадовим місячним окладом в розмірі 6000 гривень (без врахування податків), тому сплачувати такі кошти не змозі. Він виконує свої обов`язки як батько дітей, допомагає обом дітям, надаючи кошти та двічі на тиждень спілкується з дітьми. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 01.09.2006 міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1206(свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) Від шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не створили міцної сім`ї, внаслідок відсутності взаєморозуміння, конфліктів, припинили шлюбні відносини, господарства не ведуть. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і тоді суд відповідно ст. 112 СК України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. При встановлені таких обставин, при яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Причини розірвання шлюбу об`єктивні, подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Як встановлено матеріалами справи, діти мешкають разом з позивачкою, та повністю знаходяться на її утримані, відповідач регулярної необхідної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 183 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ч. 1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ст. 182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до положень передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць на одну особу становить з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Судом вірогідно встановлено, що відповідач має задовільний стан здоров`я, офіційно працює, отримує заробітну плату, інших зобов`язань фінансового характеру за виконавчими листами не несе та в змозі сплачувати аліменти, про що він сам зазначає у відзиву на позов, але у меншому розмірі, ніж просить позивачка. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вивчивши відзив, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 840,80 грн. сплачені нею за вимогу про розірвання шлюбу. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подачу до суду позову про стягнення аліментів, суд, згідно ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог). Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial