Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 11.01.1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 28.02.2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею. Зі свого боку прикладає всі зусилля для забезпечення дитини, але це не дозволяє їй в повному обсязі забезпечити потреби доньки на її повноцінне харчування, купівлю необхідного одягу та взуття, ліків у разі хвороби, а також сплати за денне навчання у медичному коледжі. Відповідач не вважає за потрібне утримувати доньку, на її неодноразові прохання та вимоги про сплату аліментів не реагує. В звязку з цим, під час розгляду справи уточнивши та збільшивши позовні вимоги, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки та на її утримання в звязку з навчанням в розмірі ? частини з усіх видів доходів, починаючи з 01.01.2017 року. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання на неодноразові виклики не зявився, про причини неявки не повідомив. З урахуванням зазначеного та думки позивачки, судом відповідно до положень ст.ст.169,224 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.01.1997 року по 28.02.2005 року. Від шлюбу мають дитину доньку [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постано-вою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обовязки матері, батька утримувати дитину та їх виконання визначені та врегульовані нормами глави 15 СК України. Так, відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 Сімейного кодексу України (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивачки до суду з позовом) способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання щодо заявлених позивачкою вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд враховує, що під час розгляду справи відповідачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для звільнення його від сплати аліментів, або впливали б на зменшення їх розміру, в порівняні з розміром аліментів, заявлених до стягнення позивачкою. З огляду на це, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В частині стягнення вказаного виду аліментів з 01.01.2017 року, тобто за минулий час, суд враховує, що ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, вказана норма передбачає можливість присудження аліментів за минулий час лише за умови доведеності позивачем в сукупності, як факту вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, так і факту неможливості одержання таких у зв'язку з ухиленням від їх сплати. Крім того, ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України передбачає право, а не обов'язок суду призначити аліменти за минулий час. На підтвердження заявлених вимог про стягнення з відповідача аліментів за минулий час позивачкою було заявлено клопотання про виклик та допит свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON]А, під час допиту в суді зазначив, що в його присутності позивачки неодноразово здійснювала телефонні розмови з відповідачем з приводу надання останнім матеріальної допомоги на утримання дитини, на що він відповідав відмовою. Разом з тим, вказаний свідок зазначив, що такі розмови мали місце в квітні-травні 2017 року, тобто безпосередньо перед зверненням позивачки до суду з позовом. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що відповідач протягом всього часу після розірвання шлюбу з позивачкою належної матеріальної допомоги на утримання доньки не надав, неодноразові звернення до нього з цього приводу залишав без реагування. Аналізуючи показання вказаних свідків суд враховує, що останніми не наведено будь-якої конкретної інформації про те де, коли та у якій спосіб позивачкою вживались заходи для одержання аліментів з відповідача; які самі пропозиції з приводу порядку утримання дитини відповідачем пропонувались останньому позивачкою та щодо ігнорування відповідачем цих пропозицій, причин цього. Крім того, суд враховує, що свідок [PERSON] є матірю позивачки, а свідок [PERSON] донькою та особою на користь якої заявлено вимоги про стягнення аліментів. А тому, з урахуванням певної зацікавленості вказаних свідків у наслідках розгляду справи та враховуючи, що їх показання носять поверховий характер, не є конкретизованими та обєктивно іншими матеріалами справи не підтверджуються, суд також не визнає їх належним доказом, що свідчить про наявність передбачених ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час. А тому, в задоволенні позову [PERSON] в частині присудження аліментів на утримання неповнолітньої дитини починаючи з 01.01.2017 року слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю цих вимог належними доказами. При цьому, суд враховує, що позовна заява була подана позивачкою 17.05.2017 року, а 08.06.2017 року донька сторін [PERSON] досягла повноліття. В звязку з цим, періодом стягнення аліментів на утримання останньої слід визначити період з 17.05.2017 року (дня предявлення позову) по 08.06.2017 року. Згідно наданої позивачки довідки №242 від 17.05.2017 року вбачається, що донька сторін [PERSON] є студентом Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» мед сестринського відділення 2-го курсу денної форми навчання. Зарахована на контракт 01.09.2015 року, період навчання з 01.09.2015 року по 01.07.2019 року. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд вважає, що в звязку з навчанням донька сторін потребує матеріальної допомоги, оскільки крім витрат на забезпечення першочергових потреб, позивачка несе також витрати на оплату навчання доньки, проїзд до місця навчання, придбання необхідних для навчання посібників та інші витрати, повязані з навчанням. Також суд враховує той факт, що [PERSON] навчається на денній формі навчання та не має змоги поєднувати навчання з роботою та самостійно повною мірою забезпечувати себе матеріально. При визначені розміру аліментів, суд враховує, що під час розгляду справи відповідачем не представлено суду доказів, які б спростовували обґрунтованість заявленого позивачкою розміру аліментів та доказів, які б свідчили про відсутність в нього можливості надавати матеріальну допомогу. В звязку з цим, суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задовольнити, стягнувши з відповіда-ча на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 09.06.2017 року (наступного дня після досягнення повноліття) та до закінчення [PERSON] навчання, але не більш ніж до досягнення останньою 23 років. Відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення алімен-тів за період з 17 травня 2017 року про 08 червня 2017 року.

Outcome: partial