Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що вона має з відповідачем спільну дитину дочку [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Зазначила, що дочка навчається в навчальному закладі на денній формі навчання. Посилаючись на те, що вона є безробітною, а у звязку з навчанням потрібно нести витрати, позивачка просить стягнути з відповідача, який не надає їй матеріальної допомоги, аліменти на утримання дочки до досягнення нею двадцятитрирічного віку. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги заяви та просила задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений, не прибув в судове засідання без поважних причин, про причини свого неприбуття суд не повідомив та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії І-БК № 250486 від 01 лютого 1995 року (а.с. 5). Згідно із довідкою Київського інституту музики ім. Р.М. Глієра від 28.08.2015 року № 2010 [PERSON] дійсно є студенткою І-го курсу факультету музичного мистецтва Київського інституту музики ім. Р.М. Глієра; термін закінчення навчального закладу 30 червня 2019 року (а.с. 8). Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, із змісту наведеної норми сімейного законодавства вбачається, що нею встановлено дві умови за існування яких батьки зобовязані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а саме: -якщо у звязку з навчанням повнолітні дочка, син потребують матеріальної допомоги; -якщо, батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, наведені положення закону чітко і безальтернативно вказують на те, що батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу, а потреба дитини в такій допомозі виникла та існує саме виключно у звязку з їх навчанням. Згідно із частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з цим, до позовної заяви не додано та під час розгляду справи суду не надано будь-яких фактичних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували ту обставину, що повнолітня дочка сторін потребує матеріальної допомоги саме у звязку з навчанням. Так, позивачем в судовому засіданні зазначено про те, її дочка проживає у гуртожитку в місті Києві, однак, жодних доказів цієї обставини та здійснення у звязку з цим матеріальних затрат позивачем не надано, як і здійснення грошових витрат на інші будь-які матеріальні потреби у звязку з навчанням дочки. Головуючим в судовому засіданні, серед інших також було додатково розяснено позивачу передбачене частиною першою статті 27 ЦПК України її право надавати суду докази на підтвердження своїх вимог. Проте, клопотань або заяв про долучення до матеріалів справи будь-яких доказів і/або інших повязаних із цим клопотань позивач в судовому засіданні не заявила. Також, як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату. Однак, суд не приймає до уваги вказані обставини, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи заявлено не було. Тобто, передбачена частиною першою статті 199 СК України умова про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому слід зробити висновок, що обовязку відповідача утримувати свою дочку до досягнення двадцяти трьох років, при існуючих обставинах немає. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено що дочка сторін у звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, а відповідач може її надавати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed