Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що 05.11.2016 року померла її тітка [PERSON], у звязку з чим відкрилась спадщина за заповітом від 04.06.2014 року, за яким усе майно, що належало їй на праві власності заповідано їй. На час смерті [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка розташована за адресою смт. Чорноморське Лиманського (колишнього Комінтернівського) району Одеської області СК «Гвардійське, вул. Друга лінія, №114 площею 0,051га. На вказаній земельній ділянці розташований садовий будинок, однак у видачі свідоцтва про право власності за заповітом на вказаний будинок приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] їй було відмовлено, за відсутності документів, які підтверджують право власності та факту державної реєстрації. В подальшому уточнила свої вимоги та визначила відповідачем по справі брата померлої [PERSON]. Вважала своє право порушеним, та просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом садовий будинок загальною площею 38.5 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м. розташований за вказаною адресою. [PERSON] заявлено клопотання про витребування доказів, яке було задоволено 05.12.2017 року та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 05 листопада 2016 року. Позивачка у призначене судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач по справі [PERSON] в призначене судове засідання не зявився, будучи повідомленим своєчасно і належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність не заперечував проти задоволення позову. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з такого. Судовим розглядом справи встановлено, що 07 листопада 2016 року у місті Сміла Черкаської області у віці 80 років померла [PERSON] (а.с. 8). За життя [PERSON] склала два заповіти, якими заповідала все своє майно та земельні ділянки за адресою смт. Чорноморське Лиманського (колишнього Комінтернівського) району Одеської області СК «Гвардійське», вул. Одинадцята лінія, № 223 та розташована за адресою смт. Чорноморське Лиманського (колишнього Комінтернівського) району Одеської області СК «Гвардійське, вул. Друга лінія, №114 площею 0,051га.- [PERSON] (а.с. 9,10, 15). На земельній ділянці № 114 розташований садовий (дачний) будинок, 1991 року забудови (а.с.18-22). 15 травня 2017 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розташовану за адресою смт. Чорноморське Лиманського (колишнього Комінтернівського) району Одеської області СК «Гвардійське, вул. Друга лінія, №114 площею 0,051га.спадкова справа № 20/2016, зареєстровано в реєстрі № 811, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (а.с.127). Задовольняючи позов суд виходив з того, що земельна ділянка та садовий будинок є складною річчю, в розумінні ст. 188 ЦК України у звязку з чим правочин вчинений щодо складної речі поширюється на всі складові частини, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 188 ЦК України якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку), відповідно до ст. 374 ЦК України є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно ч. 4 вказаної статті права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. За нормами ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд приймає до уваги те, що садовий будинок побудовано у 1991 році та лист Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Щодо оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх до експлуатації» 3 12/3 -126 від 23.03.1999 року. Пунктом 9 перехідних положень ЦПК України в редакції 15.12.2017 року визначено, що справи в судах першої інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Ці дані встановлюються, згідно п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, показаннями свідків. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: approved