Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] є її чоловіком, з яким вони перебувають в процесі розірвання шлюбу та на момент подання позову до суду є рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 березня 2020 року про розірвання шлюбу, яке не вступило в законну силу. Більше року тому, відповідач добровільно покинув сім`ю та переїхав проживати до своєї мами за адресою [ADDRESS] , речі свої забрав, повертатися не збирається. При цьому відповідач залишається зареєстрованим в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Ніяких перешкод у проживанні відповідача позивачкою не чинилося, він добровільно поїхав із житла та давно вже в ньому не проживає, повертатися не збирається. Але, при цьому, оскільки він зареєстрований і даній квартирі, то на нього нараховуються комунальні платежу, які він не сплачує, що створює незручності позивачці. Вважає, що відповідач втратив право проживання в квартирі, так як не проживає в ній без поважних причин більше року. Знятись з реєстрації в добровільному порядку він не бажає. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із його відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2020 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 20 травня 2020 року о 13 год. 00 хв. 20 травня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 06 серпня 2020 року 16 год. 30 хв. у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю даних про його належне сповіщення. 06 серпня 2020 року розгляд справи відкладено до 02 листопада 2020 року о 09.15 год., у зв`язку з перебуванням головуючого в нарадчій кімнаті по справі № 591/6043/19, провадження № 2/591/710/20. В дане судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, від позивача та третіх осіб надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Зі згоди позивачки, викладеній в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - 1/8 частина, [PERSON] - 1/8 частина, [PERSON] - 1/8 частина, [PERSON] - 1/8 частина, [PERSON] - 1/8 частина, [PERSON] - 3/8 частина квартири (а.с. 7-8). Згідно довідки Управління «Центру надання адміністративних послуг у м. Суми» від 18 лютого 2020 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований позивачка [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] (а.с. 6). 03 березня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення суду (а.с.13). Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивачка чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] понад один рік без поважних причин підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За чинним житловим законодавством обов`язковою умовою виникнення права користування житлом членами сім`ї його власника є спільне проживання членів сім`ї з власником. Таким чином встановлено, що відповідач понад один рік не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, суду не надано. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved