Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] у лютому 2014 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 15 січня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Від шлюбу у них [INFO] року народився син - [PERSON]. Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалося через його зловживання спиртними напоями. Внаслідок цього між ними склалися дуже складні відносини, які призвели до фактичного припинення подружнього життя. З липня 2013 року вони проживають окремо. Зазначає, що її неодноразові спроби налагодити стосунки з відповідачем не принесли жодного результату. На даний час їхній шлюб існує формально. Після фактичного припинення сімейних відносин дитина проживає та знаходиться на її утриманні, а відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання сина, однак це відбувається нерегулярно. Зазначає, що вона працює в Чернівецькому міському центрі соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді на посаді фахівця із соціальної роботи. Загальна сума її доходу за період з серпня 2013 року по січень 2014 року становить 12 255 грн. 99 коп. Відповідач [PERSON] офіційно не працює та має нерегулярний дохід. На утриманні у нього немає інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Просила позов задовольнити: розірвати шлюб з відповідачем та стягувати з нього на її користь на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісяця. Також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Не заперечував щодо задоволення позову в частині розірвання шлюбу, разом з тим, не погоджувався із розміром аліментів. При цьому відповідач пояснив, що час від часу він надає позивачці кошти на утримання сина. Вважає, що розмір аліментів, які просить стягувати з нього позивачка, є надто великим, оскільки він у зв'язку із частковою втратою працездатності на даний час ніде не працює. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 15 січня 2006 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 47 (а.с.4). Від шлюбу у сторін [INFO] року народився син - [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження (а.с.7). Спільне життя сторін не склалося. Причиною розпаду сім»ї стали різні погляди на життя та постійні суперечки. З липня 2013 року сторони не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Також, судом було встановлено, що після фактичного припинення подружніх стосунків, малолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, а відповідач належним чином дитині не допомагає (а.с.8). Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка [PERSON] працює в Чернівецькому міському центрі соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді на посаді фахівця із соціальної роботи. Загальна сума її доходу за період з серпня 2013 року по січень 2014 року становить 12 255 грн. 99 коп. (а.с.10). Малолітня дитина сторін, [PERSON] з народження спостерігається в Міській дитячій поліклініці, однак на «Д» обліку не перебуває (а.с.9). Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання сина підлягають стягненню аліменти. Разом з тим, на погляд суду, позивачкою дещо завищено розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на її користь. Як передбачено нормами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень у судовому засіданні відповідача, останній у зв'язку із частковою втратою працездатності на даний час ніде не працює. На утриманні у нього немає інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища сторін і їх малолітньої дитини, відсутності у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, яких би він утримував, а також те, що останній не працює, суд вважає, що на підставі ст.184 СК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання малолітнього сина, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом. Крім того, відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial