Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON], третя особа на стороні позивача служба у справах дітей як орган опіки та піклування Кельменецької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві посилається на те, що 25 грудня 2013 року, на підставі рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області було розірвано шлюб між нею та [PERSON] Зазначає, що від шлюбу в неї з відповідачем народився син - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. Вказує, що змоменту розірвання шлюбу, та й взагалі, навіть і під час їхнього подружнього життя, відповідач [PERSON], завжди залишався осторонь від своїх прямих обов'язків, щодо виховання та матеріального забезпечення сина [PERSON] [INFO] н., про що [PERSON], тому їй прийшлось звертатись до суду про стягнення із останнього аліментів. Рішенням Кельменецького районного суду від 03.03.2014 року у справі № 717/95/14-ц стягнуто з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 516 грн., щомісячно починаючи з 21.01.2014 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Хоча відповідач частково і сплачує аліменти, підставою для звернення до суду з вимогами про позбавлення його батьківських прав стало його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що також визначено в п. 2) ч. 1 ст. 164 СК України. Отже, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Поряд із цим ухиляючись від виконання своїх обов'язків, відповідач свідомо нехтує питанням щодо оздоровлення свого сина, на її вимогу погодити, дозвіл на виїзд за кордон для відпочинку разом із сином, останній нехтує надати такий дозвіл, при цьому реальних мотивів своєї відмови не наводить, що ще раз доводить той факт що останній не піклується про фізичний розвиток дитини при цьому, що у неї є така можливість це зробити. Просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], адреса місця проживання [ADDRESS]. Судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 551 грн.21 коп., та витрат на правову допомогу у розмірі 2500 гри. покласти на відповідача. Позивачка та її представник в судовому засіданні, підтримали позов, надали аналогічні пояснення позовній заяві, просили позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до [PERSON] [INFO] та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей як орган опіки та піклування Кельменецької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, проте від них до початку судового засідання надійшла заява про розгляд даної справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25.12.2013 року (а.с. 8-9). Під час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.11.2012 р. (а.с.12). Як вбачається з ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.11.2012 р. (а.с.12) відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а матір'ю є позивачка - [PERSON]. Рішенням Кельменецького районного суду від 03.03.2014 року у справі № 717/95/14-ц за позовом [PERSON], до [PERSON], про стягнення аліментів, ухвалено рішення згідно з яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 516 грн., щомісячно починаючи з 21.01.2014 року і до досягнення [PERSON] повноліття (а.с.10-11). Судом також встановлено, що дитина зареєстрована разом з позивачкою в . Іванівці Кельменецького району Чернівецької області, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.30). Відповідно до наданих в судовому засіданні пояснень свідком [PERSON] встановлено, що вихованням сина [PERSON], займається позивачка [PERSON] особисто, відповідач ніякої участі у вихованні сина [PERSON], не приймає. Згідно довідки від 26.04.2016 року, № 21 Дошкільного навчального закладу с. Іванівні колишній відповідач [PERSON] з часу перебування сина [PERSON](з 01.09.2015 року по теперішній час) не цікавиться життєдіяльністю дитини в дошкільному навчальному закладі с. Іванівці, жодного разу не забирав дитину з дошкільного закладу та не являвся на батьківські збори, св'ята, не цікавився навчально-виховним процесом дитини. Дитину виховують мати, дідусь і бабуся. Дитина часто хворіє, вимагає санаторного лікування, що на сьогодні забезпечують її рідні (а.с.16). З довідки Іванівської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини від 20.07.2016 року № 18 вбачається, що [PERSON], знаходиться на диспансерному обліку в Іванівській амбулаторії ЗПСМ, з діагнозом рецидивний обструктивний бронхіт. Атопічний дерматит. Дитина потребує періодичного санаторно-курортного лікування та виписку з історії розвитку дитини [PERSON] [INFO] с. Іванівці Кельменецького району Чернівецької області.(а.с.26-27). Як доказ того, що [PERSON], може забезпечити належне виховання дитини підтверджується службовою характеристикою, та довідкою про стан її здоров'я (а.с. 22-25). Відповідно до довідки №656 від 25 липня 2016 року позивачка [PERSON] працює на посаді водія санітарного автомобіля Іванківської амбулаторної загальної практики сімейної медицини з 01 жовтня 2015 року відповідно наказу №16 - ПР від 01.10.2015 р. по даний час. (а.с.28). відповідно до довідки про доходи позивачка працевлаштована та отримує дохід (а.с.29). Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов'язки матері і батька дитини, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав. Згідно п. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою умовою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до положення ст. 19 Сімейного кодексу України, позивачка звернулася до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради стосовно вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача. 27.04.2016 року, позивачка [PERSON] звернулась до служби у справах дітей Кельменецької райдержадміністрації із відповідною заявою на розгляд комісії про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача, батьківських прав, відносно сина [PERSON], за ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. (а.с.17). Службою у справах дітей як органом опіки та піклування Кельменецької райдержадміністрації у відповідності із ст. 19 СК України, 06.06.2016 за № 01-31/1303 було складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON]. (а.с. 18-19) Таким чином, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виконання батьківських обов'язків, свідомого їх нехтування відповідачем [PERSON] щодо виховання свого сина. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, а також висновку органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] З метою отримання правової допомоги позивачем було укладено договір про надання юридичної (правової) допомоги №12-16 від 07.07.2016 року.(а.с.32) Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Крім того, ч.2. ст. 84 ЦПК України визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно розрахунку витрат та акту прийому-передачі наданих послуг від 08.08.2016 р. та квитанції від 08.08.2016 року, витрати на правову допомогу [PERSON] складають - 2500 грн. (а.с. 35-37). Виходячи з наведених норм закону та підтверджуючих документів оплати за надану правову допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 2500 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. За подання позовної заяви позивачем також було сплачено судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією (а.с.2). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів слід стягнути судові витрати на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved