Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 15 вересня 2012 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції зроблено актовий запис №1397. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого постійно виникають сварки та непорозуміння, що спричинило те, що вони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного, перестали вести спільне господарство та між ними припинились шлюбні відносини, з серпня 2015 року проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, на примирення не згідна. Відповідач не бажає зявлятись в органи державної реєстрації актів цивільного стану для розірвання шлюбу. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву, згідно із якою просить суд розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Сторони вступили у зареєстрований 15 вересня 2012 року шлюб, про що зроблено актовий запис №1397 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від шлюбу сторін дітей немає. Спільне життя у сторін не склалося. Внаслідок різних характерів та поглядів на життя між сторонами постійно виникають непорозуміння та сварки, що спричинило те, що вони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного, перестали вести спільне господарство, між ними припинились подружні стосунки, з серпня 2015 року проживають окремо, спору про спільне майно між ними немає. Позивачка категорично заперечує проти примирення, мотивуючи своє рішення тим, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд вважає що сімя сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved