Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на майно спільної сумісної власності подружжя, зазначивши в позові, що у неї з [PERSON] склались фактичні сімейні відносини як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 1996 року, вони разом проживали, народивши двох дітей: сина - [PERSON] [INFO] та доньку - [PERSON] [INFO]. У 2007 році вони за спільні кошти придбали за договором купівлі-продажу на ім'я [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], в якому всі разом проживали і вели спільне господарство. Право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку та земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0791 га за тією ж адресою було оформлене в 2013 році на [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, не залишивши жодних розпоряджень щодо нерухомого майна. Позивачка вважає, що зазначений житловий будинок та земельні ділянки є спільним майном, і вона має право на спадкування її частки, але оскільки шлюб із [PERSON] офіційно не був укладений, і за наявності інших законних спадкоємців - його матері (відповідачки по справі), її законні майнові права можуть бути порушені в частині втрати права власності на спільне майно подружжя. За вказаних обставин позивачка змушена звертатись до суду з даним позовом і просить встановити факт проживання однією сім'єю із [PERSON], визнати нерухоме майно спільною сімейною власністю подружжя та визнати за нею право власності на частку у спільному майні подружжя. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви: позивачка - про підтримку позовних вимог в повному обсязі та проханням розглянути справу без її участі; відповідачка - про визнання позову та проханням розглянути справі за її відсутності. Суд, вивчивши докази, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до наступного. Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. У відповідності до вимог ст.ст. 234, 256, 258 ЦПК України, роз'яснень у п.п.1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає справи про встановлення факту за наявності певних умов: згідно з законом факт породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №232. Витрати по його похованню взяла на себе [PERSON], яка до цього проживала з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу, з грудня 1996 року в одному будинку. Під час проживання однією сім'єю вони народили двох дітей: сина - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.11.1998 року) та доньку - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.01.2002 року). В обох свідоцтвах про народження дітей виданих Новопокровською селищною радою Чугуївського району Харківської області, їх батьком вказаний - [PERSON]. На протязі усіх цих років, вони мешкали в одному будинку, вели спільне господарство, спільно проводили ремонт, вчиняли різного роду покупки. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу підтверджується довідкою вуличного комітету №130 від 14.07.2014 року складеною на підставі свідчень, сусідів по [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов до висновку, що заявниця та покійний [PERSON] проживали однією сім'єю як дружина та чоловік більш як сімнадцять років, по день смерті останнього, тобто по [INFO] і її звернення до суду викликане необхідністю установлення факту, що має юридичне значення, так як від нього залежить виникнення її майнових прав. Разом з тим вирішуючи питання щодо визнання права власності на спільне майно подружжя, суд виходить з того, що, відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. При вирішенні вказаного спору суд виходить із того, що на вказані правовідносини поширюються правила права власності подружжя. Оскільки судом встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1996 року по 2014 рік, тому на вказані правовідносини поширюються норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України щодо режиму спільного майна подружжя. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав і обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно зі ст.74 СК України якщо чоловік та жінка проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу між собою, або не перебувають в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити із того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбане спірне майно. Судом також встановлено, що з 1996 року по 2014 рік сторони проживали в незареєстрованому шлюбі. Жоден із них не перебував у іншому зареєстрованому шлюбі. В цей період вони на ім'я [PERSON] придбали житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим 11.10.2007 року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №2436, і 07.11.2007 року зареєстрованого в КП «Чугуївське МБТІ» за №1362. Також на ім'я померлого реєстраційною службою Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області 06.12.2013 року було видано свідоцтво серії САК №583361 про право власності на земельну ділянку, площею 0,10га, кадастровий №6312000000:38:001:0041 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та свідоцтво серії САК № 583360 про право власності на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0791га, кадастровий № 6312000000:38:001:0042, розташовану за тією ж адресою. В судовому засіданні встановлено, що вищезазначене майно було придбане сторонами під час їх фактичного проживання сім'єю, отже відповідно до вимог чинного Сімейного кодексу України, є спільною сумісною власністю, що відповідає вимогам ст.74 СК України. Режим спільності майна подружжя означає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, завжди вважатиметься спільним, подружжя має спільні права, щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Майно належить подружжю без визначення часток кожного з них у праві власності доти, поки не буде доведене протилежне. Стаття 62 СК України вказує, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось в своїй вартості в результаті спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого із подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Втім визнання спільної сумісної власності на річ, яка належала одному із подружжя, не означає, що у разі спору частки дружини і чоловіка мають бути рівними. У даному випадку суд повинен виходити не тільки з матеріальних вкладень одного з подружжя чи обох, але й з особистої праці подружжя, у результаті якої значно зросла вартість спірного майна. Якщо ж дошлюбне майно визнається судом спільним (включається до складу спільного майна), то частка на це майно визначається відповідно до статей 63, 70 СК, тобто визнається рівною. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання чи реєстрації шлюбу. Відповідно до роз'яснень у п.23 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності суд дійшов до висновку, що позов є доведеним та обґрунтованим, базується на чинному законодавстві, підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved