Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивачка звернула до суду із позовом про визнання дійним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру. В поданій заяві позивачка зазначила, що 06 квітня 1998 року у м. Попасна між позивачкою та відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу житлового будинку, який розташований за адресою: Луганська обл. м.Попасна вул. Мєндєлєєва б.42, який належала відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві часткової сумісної власності. Згідно укладеного договору відповідачі продали , а позивачка купила у них зазначений житловий будинок , передавши їм на той час суму 2000 (дві тисячі) грн. Даний договір був складений та зареєстрований універсальною товарною біржею «Содєйствіє», яка на той час знаходилась в м.Попасна. Після цього, на підставі зазначеного договору, 09 квітня 1998 року, Попаснянським БТІ, за позивачкою було зареєстровано право власності на будинок, який розташована за адресою: Луганська обл. м.Попасна вул..Мєндєлєєва б.42. Позивачка з цього часу проживає в цьому будинку, зареєстрована в ньому, користується ним по теперішній час. До цього ж за час проживання у будинку поозивачкю було зроблено переобладнання, збільшена загальна площа будинку до 45,8 кв.м та житлова до 29,2 кв.м, на території домоволодіння були побудовані літня кухня, два сараї, два тамбури, гараж, душ . Після чого, у 2004 році всі вищезазначені переобладнання та побудови, зроблені позивачкою, були прийняти в експлуатацію відповідною комісією, створеною виконавчим комітетом Попаснянської міської ради. Однак, у 2016 році, позивачка мала намір продати зазначену квартиру і при зверненні до нотаріуса, позивачці стало відомо, що вищезазначений договір купівлі-продажу, який був складений та зареєстрований універсальною товарною біржею «Содєйствіє», не був засвідчений нотаріально, хоча це було обов»язково, згідно діючого законодавства на час укладання договору, а саме ст..227 Цивільного Кодексу УРСР 1963року. Також, у своїх уточненнях до позовної заяви, позивачка зазначає, що при укладанні зазначеного договору універсальною товарною біржею «Содєйствіє» було вилучено правовстановлюючий документ, без якого неможливо нотаріальне укладання договору купівлі-продажу на теперішні час і також позивачка зазначає, що підчас перебування позову у провадженні, суду, відповідачка [PERSON] була повідомлена про розгляд цієї справи належним чином, надіслала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, до суду на з»являється, на контакт із позивачкою не погоджується, а відповідач [PERSON]В.(який являється рідним братом [PERSON]В.) , місце проживання якого було встановлено судом в м.Сєвєродонецьку надав суду заперечення, в якому зазначив, що взагалі не являється належним відповідачем, також не являється до суду , на контакт із позивачкою не погоджується. Зазначене може свідчити про ухилення відповідачів [PERSON] та [PERSON] від укладання нотаріальної угоди на зазначений житловий будинок. Попаснянська міська рада Луганської області в даному провадженні не являється стороною договору і була залучена до участі у справі в якості співвідповідача за клопотанням представника позивачки на предмет з»ясування питання прийняття в експлуатацію переобладнаннь житлового будинку позивачки. За таких обставин, позивачка звернулась до суду із дійсним позовом, та просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: Луганська область, м. Попасна, вул.Мєндєлєєва б.42, який був укладений 06 квітня 1998 року на універсальній товарній біржі «Содєйствіє» між нею [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] та визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок загальною площею 45,8 кв.м ( у тому числі житловою 29,2 кв.м), із господарськими будівлями до нього ( прибудова А-1-1, тамбур а-2-1, літня кухня-Н, погріб-Д, сараї-М.К, вбиральня-У, гараж-Л, душ-О, споруди-4-9). До початку судового розгляду позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, за участю свого представника, у поданій заяві підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити. У судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити.. Відповідачка [PERSON] у судове засіданні не з»явилась, була належним чином повідомлена про день та час судового розгляду надала суду заяву про те, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог, просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з»явився, була належним чином повідомлена про день та час судового розгляду надав суду заперечення про те, що не вважає себе належним відповідачем, стверджує, що позивачка не зверталась до нього із пропозицією щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеного будинку та вважає,що позивачка пропустила строк звернення до суду із такими вимогами, при цьому , просив суд розглядати справу без його участі. Представник співвідповідача Попаснянської міської ради [PERSON] у судове засіданні не з»явився, Попаснянська міська рада була належним чином повідомлена про день та час судового розгляду, також надала суду заяву про те, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог, просили суд розглядати справу без участі представника. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, зазначає наступне. Предметом даного позову являються договірні правовідносини та захист права власності позивачки, яке виникло у неї на підставі угоди (договору) купівлі-продажу житла, який був укладений нею із відповідачкою у 1998 році та не був посвідчений нотаріально. Для визначення правової норми, \~що підлягає застосуванню до цих правовідносин, суд враховую положення ст.5 Цивільного Кодексу України 2004 року, яка встановлює, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності, а також положення прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України 2004 року, згідно яких Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. А так, для вирішення дійсних позовних вимог необхідно застосовувати правові норми Української РСР 1963 року, положення Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995р «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978р «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними», а також положення пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (щодо визначення моменту виникнення права власності у позивачки) Зокрема, ст.47 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Ст. 227 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року встановлено, що Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. При цьому ч.2 ст.47 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року зазначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Також, п.2 Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995р «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», визначено, що захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: г) про визнання недійсними угод про відчуження майна та дійсними - у випадках, передбачених ч.2 ст.47 ЦК. А так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка дійсно купила житло, розташоване за адресою: Луганська область, м.Попасна вул..Мєндєлєєва б.42 у відповідачів, передавши їм гроші у сумі 2000 грн. на підставі договору купівлі- продажу , який був складений та засвідчений універсальною товарною біржею «Содєйствіє» 06 квітня 1998 року, що підтверджується копією договору купівлі продажу (біржовий контракт) на а.с.5, укладеного між [PERSON], [PERSON] , (продавцями) та [PERSON] (покупцем). На підставі зазначеного договору купівлі-продажу за позивачкою зареєстровано право власності на зазначений житловий будинок, що підтверджено реєстраційним посвідченням, виданим Попаснянським БТІ виконавчого комітету Попаснянської міської ради народних депутатів 09 квітня 1998 року та внесеним в реєстраційну книгу за відповідним номером , що відповідає вимогам ст.227 ч.2 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року, згідно якої договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. До цього ж на ім.»я позивачки було виготовлено технічні документи технічний паспорт на житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, м.Попасна вул..Мєндєлєєва б.42, що перебуває у приватній власності [PERSON] , що вбачається з копії, доданою позивачкою до позовної заяви на а.с.6-8. При цьому у 2006 році Рішенням виконавчого комітету Попаснянської міської ради від 16.05.2006 року № 77 було затверджено акт готовності житлового будинку загальною площею 45,8.кв.м. з господарськими будівлями (літня кухня «Н», сарай «М», тамбур «а2», з відхиленням від проекту сарай «К», гараж «Л»), побудованого [PERSON], розташованого в м.Попасна по вул..Мєндєлєєва 42. Також цим рішенням затверджено самовільно збільшену площу зазначеного будинку при перебудові [PERSON], а саме : житлову площу 5,7 кв.м, загальну площу 13,1 кв.м. При цьому, згідно відомостей зазначених в домовій книжці (а.с.9-11) позивачка [PERSON] зареєстрована в житловому будинку за адресою: Луганська область, м.Попасна вул..Мєндєлєєва - 42 з 2001 року і по теперішні час, проживає в цьому будинку постійно, утримує його , має у розпорядженні всі документи на будинок, у 2016 зробила оцінку житлового будинку, право володіння позивачкою даним житлом ніким не оспорюється. Аналізуючи зазначені документи суд звертає увагу на те, що ні при реєстрації зазначеної квартири, ні при виготовленні технічних документі, ні при реєстрації місця проживання позивачки та інших дій, з боку відповідних органів не було піддано сумнівів щодо правомірності набуття права власності позивакою на певне майно. Тобто, вищезазначене свідчить про те, що позивачка, укладаючи договір купівлі-продажу, позивачка виконала умови , передбачені законодавством щодо прийняття майна та передачі грошей за майно (квартиру), що відповідає положенням ст.224 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року і таким чином у неї виникло право власності на цю квартиру у розумінні ст.128 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року, згідно якої - право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. З фактичних обставин справи судом встановлено, що при укладанні зазначеного договору купівлі-продажу, не було дотримано порядку, передбаченого ст.227 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року щодо нотаріального посвідчення такого договору. Однак, враховуючи що позивачка виконала всі умови зазначеної угоди, а саме: прийняття в оперативне управління майна (житлового будинку за адресою: Луганська обл..м.Попасна, вул.Мєндєлєєв б.42), передачі коштів за купівлю житла , що передбачено договором купівлі-продажу, укладеного між сторонами 06 квітня 1998 року щодо купівлі позивачкою зазначеного житла - суд вважає, що відповідачі ухилилась від нотаріального посвідчення цієї угоди за підстав, що не залежали від позивачки. Суд при цьому не приймає заперечення відповідача [PERSON] з приводу того,що він неналежний відповідач, тому, що з копії договору від 06 квітня 1998 року був складений та зареєстрований універсальною товарною біржею «Содєйствіє», вбачається, що сторони договору це саме позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] При цьому, тому що, сам [PERSON] не заперечує самого факту укладання зазначеного договору, продажу житлового будинку позивачці та отримання від неї коштів, його сестра [PERSON] надала суду заяву про визнання позову і тому саме він та його сестра являється належними відповідачами у даній справі в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованому за адресою: Луганська область, м.Попасна, вул..Мєндєлєєва 24, від 06 квітня 1998 року, укладеного між продавцями [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON] та зареєстрований універсальною товарною біржею «Содєйствіє». При цьому суд відкидає заперечення відповідача [PERSON] про те, що позивачка стверджує неправду про те, що зверталась до нього із пропозиціями щодо укладання нотаріального договору, тому що не відповідає фактичним обставинам у справі. Так, згідно позовної заяви, уточнень до неї позивачка зазначає, що спілкувалась з цього приводу із сестрою [PERSON]В [PERSON], яка мешкає в м.Попасна (через свого представника), тому що не мала інформації про місцезнаходження [PERSON], і саме [PERSON] повідомила представнику позивачки про те, що [PERSON] не буде нічого робити і позивачка має сама вирішувати питання, що виникло з приводу належного оформлення покупки зазначеного домоволодіння, при цьому адресу [PERSON] надати відмовилась. При цьому суд звертає увагу на те, що в своїх запереченнях [PERSON] посилається на положення ст..227 ЦК УРСР (1963р), що дає підстави вважати, що він на час укладання зазначеного договору знав суть цієї правової норми, але не повідомив про це позивачку, при тім що він та його сестра були продавцями вданому договорі, були зацікавлені у продажі будинку і ухилились від нотаріального посвідчення договору, тому що процедура нотаріального оформлення купівлі-продажу майна є більш складнішою та потребує більших фінансових затрат. За таких обставин у суда є підстави вважати, що відповідачі ухились від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, але при цьому виконали всі умови домовленостей між собою. Саме тому, позивачка весь час вважала, що вона має належне право на придбаний у відповідачів житловий будинок, займалась його поліпшенням, утримувала його і її право весь цей час ніким не оспорювалось. Суд також звертає увагу на те, що надаючи суду заперечення, не ставить питання про визнання даного договору недійсним і взагалі не зазначає чи є між сторонами будь-який спір, з чого суд приходить до висновку, що заперечення відповідача [PERSON] не ґрунтується на законі. За викладених підстав також не можна вважати, що позивачкою пропущено строк позовної давності і вона дійсно узнала що її право на відповідне володіння та розпорядження своїм житлом порушено тільки у 2016 році, коли виникло питання щодо розпорядженням житлом., це доведено в рамках даного судового розгляду і тому суд не вбачає пропуску позивачкою строків позовної давності для звернення до суду. А так, на підставі ст.47 ч.2 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: Луганська область, м.Попасна, вул..Мєндєлєєва б.42, який був укладений 06 квітня 1998 року на універсальній товарній біржі «Содєйствіє» між нею та відповідачами [PERSON], [PERSON] При цьому, суд враховує, що відповідно до положень п.2 Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995р «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», визначено, що захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: г) про визнання недійсними угод про відчуження майна та дійсними - у випадках, передбачених ч.2 ст.47 ЦК. Тобто, позивачкою правильно обрано спосіб захисту свої прав в межах данного позову. Також відповідно до положень п.4 Пленуму Верховного Суду № 3 від 28.04.1978р «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» - якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ст..47 ч.2 ЦК за вимого сторони, яка виконала угод - вправі визнати угоду дійсною. Таким чином, суд вважає, що в межах даного позову, з боку позивачки доведено, що між нею та відповідачкою було досягнуто згоди з істотних умов угоди і така угода не містила протизаконних умов, що також є підставою для визнання зазначеної угоди дійсною в розумінні положень положення пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978р «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» (п.4). При цьому щодо визнання права власності на самовільно збудовані господарські будівлі до житлового будинку, який вона придбала у 1998 році суд зазначає, що визнання на зазначені будівлі права власності передбачено ст..331 ЦК України , якою встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. А в межах даного судового розгляду з боку позивачки надані докази про те, що вона дійсно самовільно добудувала житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, м.Попасна, вул..Мєндєлєєва б.42 та побудувала господарські будівлі до нього, всі побудови були прийняті в експлуатацію відповідною комісією, що було затверджено Рішенням виконкому Попаснянської міської ради від 16.05.2006 року № 77 і тому є всі підстави для визнання за позивачкою права власності на збільшену площу зазначеного житлового будинку та господарських будівель до нього . А так, , враховуючи, що в межах цього судового розгляду доведено, що угода між сторонами щодо купівлі-продажужитла , яке розташована за адресою: Луганська область, м.Попасна , вул.Мєндєлєєва - 42 - може бути визнана дійсною, то є підстави для визнання за позивачкою права власності на даний житло, тому що відповідно до положень ст..128 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором і відповідно до положень ст..146 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння . Також, вирішуючи в межах даного позову питання щодо обґрунтованості вимог позивачки щодо визнання за нею права власності, суд також враховує положення пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», п. 5.якого визначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України 2004р). Тому враховуючи зазначені правові норми, суд вважає, права власності на зазначену квартиру у позивачки виникло з дня реєстрації за нею права власності на зазначене житло Попаснянським БТІ виконавчого комітету Попаснянської міської ради народних депутатів з 09 квітня 1998 року. Таким чином, суд вважає, що в межах даного позову, з боку позивачки доведено правомірність набуття нею права власності на певне майно, а саме на житловий будинок із господарськими будівлями, що розташовані за адресою: Луганська область, м.Попасна, вул.Мєндєлєєва 42 на підставі угоди купівлі-продажу, яка була укладена із дотриманням усіх суттєвих умов між сторонами, але не посвідченна нотаріально з причини ухилення від цього відповідачів, та на підставі прийняття в експлуатацію самовільно побудованих будівель, в зв»язку з чим позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. При цьому, при вирішенні даного позову у такий спосіб, для відповідачів ніяких наслідків не настає. На підставі викладеного, ст.ст. 47 ч.2, 128, 146, 227 Української РСР 1963 року, положення Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995р «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978р «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними», положення пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , 331 ЦК України,

Outcome: approved