Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] у січні 2019 р. Звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74,5 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м. обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , та [PERSON] ; відступивши від принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя з урахуванням інтересфв двох малолітніх дітей, збільшити її частку в спільному майні подружжя і визначити її в розмірі 2/3 часток, а частку відповідача в спільному майні подружжя зменшити та визначити її в розмірі 1/3 частини. Поділити спільне майно подружжя, а саме: визнати за нею право власності на 2/3 частин вказаної квартири, визнати за відповідачем право власності на 1/3 частку квартири. В обґрунтування позову вказує, що шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований 21 січня 2006 року, від шлюбу мають двох спільних дітей: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Також вона має дитину від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , який з моменту укладання шлюбу перебував на їх спілному з відповідачем утриманні. В період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, а саме 18.11.2011 р. Між [PERSON] , та Миколаївським регіональним управлінням Державної фінансової установи «Держаний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву « було укладено кредитний договір № 347, за умовами якого [PERSON] , , діючи в інтересах своєї сім1ї дркжини [PERSON] , та доньки тропанець поліни, одержав кредит на будівництво житла загальною площею 75,62 кв.м. згідно з проектом за адресою м.Миколаїв, мкрн. Північний, коп.27 у сумі 334 294 грн строком повернення 96 квраталів з дати укладення договру. [INFO] у зв`язку з народження дитини - сина [PERSON] була укладена додаткова угода на отримання певних пільг при сплаті вказаного кредиту. 08.10.2012 року відповідач на підставі рішення виконкому ММР № 1023 від 28.09.2012 року одержав на своє ім`я свідоцтво про право власності на нерухоме майно - новозбудовану трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 21.11.2012 року приватним нотаріусом ММНО Машковою С.М. було заеєстровано обтяження іпотекою спірної квратири строком до 31.12.2035 року з розміром основного зобов`язання 329 534 грн. Станом на 20 липня 2018 року заборгованість за кредитним договром № 347 від 18.11.2011 року погашена повністю за рахунок спільних коштів подружжя тропанець , того ж дня приваним нотаріусом зареєстровано припинення іпотеки на вказану квратиру. На теперішній час квартирою користується вона та троє її дітей , відповідач у спірній квартирі не проживає близько трьох років , за її інформацією відповілач виїхав за межі України та не має еаміру повертатися , аліментів на утримання дітей відповідач не сплачує , участі у їх виховання не приймає. Вказує, що згідно з ст.60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, ч.1 ст.61 СК України вказана квартира є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, оскільки придбана хоча і за договром, укладеним відповідачем, проте цей договір укладено в інтересах сім`ї і за спільні кошти подружжя. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи інтереси спільних двох малолітніх дітей , позивачка вважає, що рішенням суду її частка повинна бути збільшена при вирішенні питання про поділ спільного подружжя відповідно до ч.3 ст.70 СК України і становити 2/3 , а частка відповідача - 1/3. Відповідно до цих часток підлягає поділу і спільне майно подружжя. У червні 2019 р. представником відповідача адвокатом Михайловим Г.В. надано відзив на позов, в якому він частково визнає позовні вимоги та просить поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, спірну квартиру по 1/2 частині за кожним. Ззаначає, щзо позивачем не надано жодного належного доказу на плідтвердження підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя у спільному майні. В липні 2019 року позивачкою надано відповідь на відзив, в якому зазначає, що судовим наказом з відповідача в січні 2019 року стгянуто аліменти на утримання двох дітей к розмірі 1/3 частини від усіх видів його азробітку, проте жодної виплати за цей період згідгно судового наказу не було. Також в обгрнутування своїх вимог посилається на ч.2 ст. 70 СК України, враховуючи, що відповідач умисно ухиляється від участі в утриманні дітей, отже наявні підлстави з урахуванням інтересів дітей для відсутупу від рівності часток подружжя у праві власності на спільну квартиру. В листопаді 2019 року та лютому 2020 року від представника відповідача адвокатки Мілюченко В.А, надійшли заперечення на позовну заяву та додаткові пояснення, в яких відповідач зазначає, що спірне житло є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та кожному з них належить по 1\\2 частини квартири, адже відсутні докази, що аліменти, якіф ваона отримує недостатні для утримання дітей, а аткож що він не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї. . Зазначає, що дійсно під час шлюбу ними була придбана спірна квартира, кошти на погашення кредиту на її придбання вносилися за спільні кошти подружжя, крім останнього платежу : 06 червня 2018 року він продав належну йому на праві особистої приватної власносіт 1\\4 частку в праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] . Отримані кошти були використані на погашення суми кредиту 07 червня 2018 року у сумі 130 662 грн, що становило 1\\3 частину вартості спірної квартири - після чого кредит і був погашений повністю достроково. Тобто фактично за спільні кошти подружжя було сплачено лише 2\\3 частини вартості спірної квартири, а 1\\3 частини вартості - за його особисті кошти. Також позивачка вводить суд в оману стверджуючи, що він не утримує дітей. Так, весь час він сплачував аліменти добровільно, але позивачка вирішила стягнути їх в судовому порядку. 25 вересня 2018 року мировий суддя судової ділянки № 20 Нахімовського судового району м.Севастополя виніс судовий наказ про стягненнь з нього на крористь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей тропанець поліни та [PERSON] - з 21.09.2018 року. Відповідно до постанови про зверненя стягнення на заробітну плату та інші доходи , яка постановлена судовим приставом-виконавцем ВСП Нахімовського району УФСС Росії по м.Севастополя - щомісячно з його заробітку стягуються аліменти у розмірі 1\\3 частини . Він офіційно працює лікарем-рентгенологом у ТОВ «Магнітно-резонансна томографія Севастопіль» та має постійний заробіток, среедній розмір якого 74 641 руб. 65 коп. Щомісячний розмір аліментів становить в еквіваленті 7500-8500 грн. Позивачка регулярно отримує аліменти, які на її рахунок, відкритий нею у банку м.Севастополя перераховує його роботодавець. В лютому 2020 року від представника відповідача адвокатки Мілюченко В.А. надійшли додаткові письмові пояснення по суті позову В судовому засіданні представник позивачки адвокатка Луконіна Н.В. позовні вимоги підтримала та вказує, що після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з мамою - позивачкою [PERSON] , Відповідач поїхав на постійне місце проживання до Криму, квартирою на теперішній час не цікавиться, для проживання її не потребує. Натомість діти є різностатевими, отже зовсім скоро потребуватимуть різних кімнат. Аліментів вона від нього не отримує. Визнала той факт, що дійсно зверталася до суду в Криму та отримала судове рішення про стягнення з [PERSON] , аліментів, Але вона не має можливості отримувати аліменти з тимчасово окупованої території АР Крим , отже вимушена була звернутися за отриманням судового наказу до Центрального районного суду м.Миколаєва за місцем свого проживання. На території України відповідач їй аліменти не сплачує, отже є всі підстави для задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача адвокатка Мілюченко В.А. заперечувала проти відсуту від рівності часток у праві власності на спірну квартиру. Так, обставини, на які посилається позивачка та її представник не є підставою для застосування ч.3 ст.70 СК України. Підстави позову є неправдивими, адже, по-перше, останній значний платіж за квартиру сплачено взагалі з особистих коштів відповідача після продажу належної йому на праві особистої приватної власнгсті частки квартири. По-друге, він останні три роки працює на території Криму , отримує там дохід і регулярно сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 1\\3 частини своїх доходів на підставі судового рішення . Так, позхивачка сама звернулася до російского сууд, отримала відповідний наказ, він зваернутий судовим приставом до виконання і з його азрпоьітної алти щомвсячно ан рахунок позивачки відрховуються аліменти у достатньому розмірі. Врони мають ще спільну квартиру на території криму, позивачка періодично відвідує Крим і знімаєз свого власного рахунку аліментні кошти. Він навіть і не знав, що на території України з нього також стягнуті аліменгти, адже працюючи офіційно на території криму він і не може сплачувати їх в україни, проте цеж одним чином не свідчить про те, що він ухиляється від утримання дітей. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 21 січня 2006 року позивачка та відповідач уклали шлюб за актовим записом № 16 у м.Миколаєві. Від даного шлюбу у сторін народилися син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 27 травня 2019 року. У період шлюбу, сторонами придбано спільне майно, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74,5 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м. Наведені вище обставини визнані та не оспорюються сторонами по справі ( на підставі Кредитного договру № 347 від 18.11.2011 року з подальшою додатковою угодою , Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.10.2012 року ) . Зареєстрованор право власності [PERSON] на вказану квартиру в установленом законом порядку в КП ММБТІ 15.10.2012 року . Згідно Довідки Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - повне погашення кредиту за кредитним договром № 347 від 18.11.2011 року відбулося 07 червня 2018 року у сумі 130 662 грн. 20 липня 2018 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нготаріального округу Машковою С.М, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення іпотеки на вказну квартиру на підставі заяви Миколаївського РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Наявними у справі квитанціями підтверджується, що сума боргу за вищевказаним кредитним договором погашалася ( платник - [PERSON] ) протягом перебування сторін у шлюбі , станом на липень 2018 року погашена повністю спріна квратира під обтяженням не перебуває. На теперішній час у спірній квартирі зареєстровані сторони, їх спільні діти, а також батьки відповідача. Як у відзиві, так і згідно пояснень представника відповідача у судовому засіданні адвокатки Мілюченко В.А. - відповідачем не оспорюється, що вказана квратира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, кредитний договір укладався в інтересах сім`ї. Згідно Довідки Центрального ВДВС м.Миколаєва, заборгованість [PERSON] , за судовим наказом, виданим 07.03.2019 року центарльним районним судом м.Миколаєва № 490/89/19 - за цей час [PERSON] аліменти не сплачував, документи виконавчого провадження надсилалися боржнику на адресу спірної квартири. Проте сама позивачка не заперечувала та зазначала у своєму позові, що відповідач вже декілька років проживає за межами України. З наданих відповідачем доказів вбачається, що позивачка щомісячно з вересня 2018 року отримує в середньому близько 20 000 російських рублів аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей від [PERSON] , - на підставі Судового наказу від 25.09.2018 року мирового судді Нахимівського судовго району м.Севастополя , виданого за її зверненням , як особи, яка має зареєстроване місце проживання в м.Севастополі. Аліменти сплачуються на картковий рахунок отримувача [PERSON] , відкритого нею в Банку на тимчасово окупованій території Криму. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключного з цивільного обороту. Також частиною 2 та 3 вказаної статті зазначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У частині першій статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Звертаючись до суду позовом, позивачка просить визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири на підставі положень ч. 2 ст.70 СК України. На підтвердження підстав для відступу від засад рівності часток подружжя позивачка посилається на те, що спільні діти перебувають на її утриманні, а відповідач не виконує свої зобов`язання по сплаті аліментів. Доводи позивачки про проживання з нею спільних з відповідачем дітей та умисне ухиляння відповідча від участі в утриманні дітей , як на підставу відступлення від засад рівності часток подружжя є необґрунтованим, оскільки судом не встановлено жодних обставни, передбачених ч.2 , зокрема те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї . Доводи позивачки, що відповідач умисно ухиляється від утримання неповнолітніх дітей також повністю спростовуються матеріалами справи. Суд ен може прийняти до уваги посилання позичаки щодо неможливості отримання нею адіментів на території криму, адже вона самостійно зверталася до відповідного судового органу м.Севастополя, де вона сама має зареєстроване місце проживання та подавала при зверненя до суду та виконавців , поза розумним сумнівом, документи , отримані нею за вказаним нею особисто даним вже в Росії. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено в суді з наданням належних та допустимих доказів, що відповідач умисно ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей, що унеможливлює застосування ч.2 ст.70 СК України. Отже, судом встановлено, що спірна квартира набута сторонами в період шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя, який підлягає поділу, що сторонами не заперечується, виділивши кожному із подружжя по 1/2 його частині. Виходячи з положень ст.70 СК України, та проаналізувавши доводи сторін та надані ними докази щодо наявності (відсутності) обставин, які мають значення для вирішення питання відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачкою її вимог в частині обґрунтування збільшення її частки в спірному майні до 2/3. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial