Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? із всіх видів заробітку, які отримує відповідач, щомісячно до досягнення донькою повноліття. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з червня 2003 року була знайома із відповідачем, який є громадянином Німеччини. З 2004 р. перебувала з відповідачем у фактичних сімейних відносинах, часто відвідувала його у Німеччині, за час таких їх відносин у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Відповідач визнав доньку подавши відповідну заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, надав доньці своє прізвище. Підставою визнання батьківства була спільна заява про визнання батьківства №306 від 24.12.2004 р. Проте, із 2005 року відповідач дитиною не цікавиться, донька проживає з нею та перебуває лише на її утриманні. Однак, їй важко утримувати дитину, оскільки відповідач не надає жодної допомоги на її утримання, разом з тим, відповідач інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому зобов'язаний і може утримувати їхню спільну дитину. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивачка та її представник дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити. Для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи судом надавалося судове доручення відповідному суду Німеччини про вручення відповідачу судових документів та повідомлення про розгляд справи. Як стверджується свідоцтвом про вручення суду нижчої інстанції Пфаффенгофер-на-Ільмі такі вручені відповідачеві [PERSON] особисто 17.12.2014р. Однак, відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив. Проте, будучи опитаним в порядку виконання судового доручення судом першої інстанції Пфаффенгофер-на-Ільмі 14.01.2014р. відповідач заперечив вимоги позову, з тих підстав, що він не є батьком [PERSON] і йому нічого не відомо про таку дитину. Заслухавши пояснення позивача та її представника, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, вказаний обов'язок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. Як вбачається із свідоцтва про народження, відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER], відтак, зобов'язаний її утримувати до досягнення нею повноліття. Враховуючи відсутність домовленості сторін щодо виконання відповідачем обов'язку утримання дитини, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вік дитини та потреби на її утримання, стан здоров'я дитини, матеріальне становище дитини, яку утримує лише позивачка, яка не працює, відсутність даних про наявність у відповідача інших осіб на утриманні та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 05.07.2013 року до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що він не є батьком неповнолітньої [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до ст.126 цього ж кодексу походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Як вбачається із відповіді Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану №8354/04-06 від 13.08.2013 р. підставою для державної рестрації народження [PERSON], [INFO], було медичне свідоцтво про народження та спільна заява батька та матері про визнання батьківства. Як стверджується наданою суду Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану копією заяви від 23.12.2004р. відповідач [PERSON] особисто подавав заяву про визнання батьківства [PERSON], [INFO] Враховуючи те, що відповідач у встановленому законом порядку визнаний батьком [PERSON], його батьківство щодо неї не було оспорено, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний виконувати батьківські обов'язки щодо неї.

Outcome: approved