Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, вказуючи, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07.12.2004 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Після розлучення дитина залишилась проживати разом з нею, оскільки відповідач погодився надавати допомогу на її утримання добровільно та деякий час добровільно сплачував аліменти. Проте, на теперішній час відповідач відмовляється надавати гроші на утримання доньки і це дуже негативно впливає на її матеріальне становище. Крім цього зазначає, що після закінчення навчання в 9 класі Володарської ЗОШ № 1, 01.09.2013 року її донька вступила до Маріупольського коледжу Приазовського державного технічного університету на денне відділення за контрактом, вартість якого вона повністю сплачує. Згідно договору № 82-ПР-219 про навчання у ДВНЗ «ПДТУ» загальний розмір плати за весь період навчання становить 27060 грн. та нею на сьогоднішній день сплачено: за 1 курс - 6290 грн., 2 курс - 5280 грн. В зв'язку з чим їй також необхідна участь відповідача в додаткових витратах на дитину. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1200 грн. щомісяця та додаткові витрати у вигляді коштів по оплаті за навчання в розмірі 5775 грн. за 1 курс - період 2014 рік, а також за 2 курс - період з вересня по квітень 2015 року і в подальшому стягувати щомісяця 1/2 частину загальної суми призначеної для сплати за навчання дитини на денному відділенні Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ». Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву по вищезазначеним підставам підтримали у повному обсязі та наполягали на її задоволенні. Також суду пояснили, що позивачка з відповідачем від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу, згідно усної домовленості із відповідачем, мешкає з позивачкою. На аліменти вона не подавала, оскільки відповідач погодився добровільно надавати матеріальну дорогу на утримання доньки та до літа 2014 року надавав грошові кошти в середньому в розмірі 1500 грн. щомісяця. Проте, з літа 2014 року він почав надавати допомогу не в повному обсязі, та не регулярно. Також, пояснили, що з 01.09.2013 року донька позивачки навчається в Маріупольському коледжі Приазовського державного технічного університету на денному відділенні за контрактом та позивачка щомісяця сплачує за навчання 600 грн. та несе витрати на проїзд доньки приблизно 600 грн. При цьому, заробітна плата позивачки складає приблизно 2000 грн. щомісяця. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча офіційно працює в ПАТ «Азовсталь» та має постійний дохід. Відомості щодо його сімейного стану та знаходження у нього на утриманні інших дітей їм невідомі. В зв'язку з чим позивачка просить стягнути аліменти з відповідача на свою користь на утримання дитини та потребує додаткової допомоги з боку відповідача пов'язаної з навчанням дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву в якій позов не визнав та заперечував проти його задоволення на тій підставі, що на даний час він не працює, оскільки проживає на окупованій території в [ADDRESS]. Аліменти на утримання доньки [PERSON] він сплачує до 18 років, заборгованості по аліментам він не має. Більше сплачувати він не може, оскільки зараз у нього інша родина та склалося тяжке матеріальне становище. Він є єдиним годувальником в родині, дружина не працює, додаткових заробітків у нього не має. Крім цього, зазначив, що приїхати до суду він не має можливості, т.я. у них існує пропускний режим, а тому просив справу розглянути без його участі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутність нез'явившегося відповідача. Ознайомившись з позовною заявою, вислухавши пояснення позивачки та її представника, розглянувши письмову заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено що на підставі повторного свідоцтва про народження, позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до повторного свідоцтва про розірвання шлюбу, 07.12.2004 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано та позивачці після розірвання шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно довідки виконкому Володарської селищної ради Володарського району Донецької області позивачка проживає разом з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO]. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, а також враховуючи майновий стан відповідача та ту обставину, що суду не надано доказів на підтвердження його працевлаштування, суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 700 грн. щомісячно до повноліття дитини, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2015 року, оскільки відповідач на думку суду має можливість надавати дану допомогу саме в такому розмірі, задовольнивши вимоги саме в цій частині. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, які викликані її навчанням у навчальному закладі, слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 185 СК України на яку посилається позивачка, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Згідно довідки ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» № 89/82 від 05.04.2015 року [PERSON] є студенткою 2 курсу денного відділення Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ» за фахом 09-ПР-2013 з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року, навчається на контракті. Відповідно до договору № 82-ПР-229 про навчання у ДВНЗ «ПДТУ» від 16.08.2013 року загальний розмір плати за весь термін навчання [PERSON] у ДВНЗ «Маріупольській коледж Приазовського державного технічного університету» становить 27060 грн., а саме: 1 курс - 6290 грн., 2 курс - 6600 грн, 3 курс - 6920 грн., 4 курс - 7250 грн. та оплата здійснюється щомісяця. Згідно наданих суду квитанцій позивачка [PERSON] понесла витрати сплативши за навчання доньки, а саме: 02.08.2013 року - 1258 грн., 23.10.2013 року - 629 грн., 05.11.2013 року - 1887 грн., 20.02.2014 року - 629 грн., 25.03.2014 року - 629 грн., 24.04.2014 року - 629 грн., 23.05.2014 року - 629 грн., 11.09.2014 року - 660 грн., 06.10.2014 року - 660 грн., 18.11.2014 року - 660 грн., 03.12.2014 року - 660 грн., 21.01.2015 року - 660 грн., 26.02.2015 року - 660 грн., 27.02.2015 року - 1 320 грн. та 23.03.2015 року - 660 грн. Як встановлено судом позивачка просить стягнути з відповідача ці витрати, а також половину витрат згідно контракту на навчання на підставі ст. 185 СК України. Проте, слід зазначити, що навчання у вищому навчальному закладі спрямовано на здобуття студентом конкретної професії і відповідних їй спеціальних знань, а тому навчання не можна віднести до розвитку здібностей дитини. Також, позивачка не надала доказів, що навчання у коледжі є розвитком природних чи набутих здібностей (і яких саме) її доньки, для розвитку яких вона була вимушена влаштовувати дитину в зазначений навчальний заклад. Таким чином, суд вважає, що понесені позивачкою витрати у виді плати за навчання доньки у навчальному закладі не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України і до даних правовідносин не підлягають застосуванню положення зазначеної норми права, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, за дві вимоги майнового характеру в розмірі по 243,60 грн. за кожну, а позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 243,60 грн. за вимогу стягнення аліментів, а суму судового збору в розмірі 243,60 грн. за вимогу стягнення додаткових витрат на утримання дитини, враховуючи що в її задоволенні позивачки відмовлено, слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial