Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що від спільного шлюбу з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 29.08.2017 року шлюб між ними розірвано. Позивач також вказала, що відповідач ухиляється від свого обовязку щодо утримання малолітньої дитини та між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини. Крім того, позивач зазначила, що малолітній син постійно проживає з нею та перебуває на її утримання. Сама ж вона не має можливості достатньо забезпечувати гармонійний розвиток спільної дитини, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей його віку починаючи з дня подачі позовної заяви до його повноліття, тобто до 13 жовтня 2031 року. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 28). Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 29). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №206723 (а.с.3). На підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29.08.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.38). Матеріальної допомоги відповідач на утримання сина щомісячно не надає, чим порушує його права. Домовленості про утримання дитини в досудовому порядку сторонами не досягнуто. Відповідно до положень статтей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, оскільки відповідач не бере участі в утриманні дитини щомісячно, тому він зобов'язаний сплачувати на утримання малолітньої дитини аліменти на користь позивача. При визначені розміру аліментів, беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дитини, враховуючи матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що малолітня дитина знаходяться на утриманні позивачки, відповідач є працездатним та спроможним заробляти гроші, інших утриманців немає, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 640,00 грн., оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved