Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 29.08.2018 року їй стало відомо про поширення щодо неї відповідачем недостовірної інформації, шляхом подання заяви про вчинення нею крадіжки в магазині «Єва 101а», який належить відповідачу, до Національної поліції України, чим порушено її немайнові права на честь та гідність. Так, 29.08.2018 близько 19-30 г. в магазині «Єва101а» по вул.Новокузнецька,4 в м.Запоріжжя, її було заблоковано співробітниками магазину у його приміщенні та безпідставно звинувачено в крадіжці якоїсь туші, що мала місце чи то 21, чи то 28 серпня. Наряд поліції доставив її до Комунарівського відділення поліції де її повідомили, що на неї подану заяву про крадіжку та існує відеозапис на підтвердження викрадення нею товару. Проте, цього запису їй надано не було. В подальшому на її звернення до Комунарівського відділення поліції їй було повідомлено, що 23.08.2018 року до відділення надійшла заява від керівника магазину «Єва101а» Федорченко Ю.О. про те, що 21.08.2018 року невідома жінка таємним шляхом здійснила крадіжку туші, а 29.08.2018 року до оператора служби «102» надійшло повідомлення, що в магазині «Єва101а» затримано дівчину, яка 21.08.2018 року здійснила цю крадіжку. В зв`язку з цим, наряд поліції , який приїхав за викликом, доставив її до відділення поліції для опитування. За час проведення перевірки працівники поліції не встановили в її діях ознак кримінального або адміністративного правопорушення. Таким чином, вважала, що інформаціє щодо неї, яка була поширена шляхом повідомлення до оператора служби «102» про затримання в приміщенні магазину «Єва101а» дівчини, яка 21.08.2018 року здійснили крадіжку, є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, фактично є наклепом, оскільки ніякої крадіжки вона не скоювала. Вказана інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею вимог чинного законодавства України та прийнятих в суспільстві принципів моралі, етики; звинувачує її у скоєнні правопорушення, якого вона не вчиняла та, таким чином, порушує її немайнові права. В зв`язку з цим, позивачка просила суд визнати недостовірною та такою, що принижує її честь і гідність інформацію, поширену відповідачем в повідомленні органу Національної поліції України про те, що вона скоїла крадіжку в магазині «Єва101а» та стягнути з відповідача на її користь у рахунок відшкодування завданої моральну шкоду 30000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи посилався на безпідставність доводів позовної заяви щодо затримання позивачки працівниками магазину 29.08.2018 року, оскільки останній лише пропонувалось затриматись до приїзду працівників поліції та не чинилось жодних перешкод фізичного характеру і вона мала можливість залишити приміщення магазину за власним бажанням. Також безпідставними є доводи позивачки щодо подачі відповідачем до поліції заяви про вчинення позивачкою крадіжки, оскільки, як зазначила сама позивачка в своєму позові, що у відділення поліції надходила заява від керівника магазину про вчинення крадіжки невідомою жінкою. Крім того, право на звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових та службових осіб цих органів, є реалізацію права, закріпленого ст.40 Конституції України, а тому не може вважатись поширенням недостовірної інформації. За відсутності факту поширення відповідачем відносно позивачки недостовірної інформації та порушення її немайнових прав через винні дії відповідача, представник останнього просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Статтею 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Частинами 1,4,5,6,7 ст.277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Як встановлено судом з пояснень сторін та наданих письмових доказів, зокрема відповідей на звернення позивачки до Комунарівського ВП ДВП ГНУП в Запорізькій області, 23.08.2018 року до вказаного відділення поліції надійшла заява, зареєстрована в ЄО №21706, від керівника магазину «Єва101а» Федорченко Ю.О. про те, що 21.08.2018 року в період часу з 19-50 г. по 20-00 г. невідома жінка таємним шляхом здійснила крадіжку туші для вій «Мейбілін Тотал Темтейшн», чим заподіяла матеріальних збитків в сумі 167 грн. 76 коп. Після цього, 29.08.2018 року до оператора служби «102» надійшло повідомлення про те, що в магазині «Єва101а» по вул.Новокузнецькій,4 зараз знаходиться дівчина, яка 21.08.2018 року здійснила крадіжку. В зв`язку з цим, за вказаною адресою прибули працівники поліції та запросили позивачку [PERSON] , яка перебувала в приміщенні магазину та на яку вказали працівники останнього, як на жінку, що можливо причетна до вчинення крадіжки 21.08.2018 року, до відділення поліції для опитування. В подальшому відносно [PERSON] за вказаним фактом до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалась, будь-яких заходів, передбачених КУпАП чи КПК України до неї не застосовувалось. В пред`явленому позові позивачка просила суд визнати недостовірною та такою, що принижує її честь і гідність інформацію, поширену відповідачем в повідомленні органу Національної поліції України про те, що вона скоїла крадіжку в магазині «Єва101а» та стягнути з відповідача на її користь у рахунок відшкодування завданої моральну шкоду 30000 грн. Поряд з цим, суд враховує, що останньої належним чином не конкретизовано свої позовні вимоги та з урахуванням фактичних обставин не зазначено, яку саме інформацію вона просить визнати недостовірною, а саме: інформацію у вигляді заяви до правоохоронних органів, подану представником відповідача до поліції 23.08.2018 року за фактом вчинення крадіжки в магазині, або інформацію до служби «102», що надійшла 29.08.2018 року стосовно перебування в магазині жінки, яка вчинила крадіжку 21.08.2018 року. В той час, як відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог. Крім того, суд враховує, що інформація поширена працівниками відповідача у формі повідомлення до поліції не стосувалась конкретно позивачки, не містила будь-яких даних щодо останньої (анкетних або інших даних, за яких можливо було б ідентифікувати її особу). Окрім цього, таке звернення мало місце до правоохоронних органів з метою повідомлення про вчинення крадіжки належного відповідачу майна, реєстрації вказаного факту та проведення відповідної перевірки і встановлення осіб, які його вчинили. Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення ст.40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічне роз`яснення висловлено і Верховним Судом України (абзац 2 п.16 постанови Пленуму №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Згідно з рішенням Конституційного Суду від 10.04.2003 року №8-рп/2003 звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Таким чином, звернення відповідача до правоохоронних органів з метою перевірки компетентними органами факту викрадення майна та встановлення винних до вчинення крадіжки осіб, свідчить про реалізацію особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України та не є поширенням недостовірної інформації. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позову і необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною інформації та в задоволенні похідних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, за відсутності факту порушення останнім прав позивачки. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачкою судові витрати по справі слід покласти на останню. Крім того, з неї на користь відповідача слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 3250 грн., факт понесення яких підтверджено відповідним договором про надання правової допомоги від 06.07.2018 року та виданим на його підставі ордером на представництво інтересів відповідача адвокатом Кайдаш С.І.; додатковими угодами до договору від 15.04.2018 року та 01.07.2019 року; актом надання правової допомоги від 22.04.2019 року; випискою по картковому рахунку на підтвердження факту надходження коштів в сумі 3250 грн. на картковий рахунок адвоката від ТОВ «Руш». На підставі викладеного,

Outcome: approved