Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності житло від 31.03.2006 року, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією. 10.10.2009 року позивачка уклала шлюб з відповідачем та у 2010 році надала згоду на проведення реєстрації проживання відповідача у зазначеній квартирі. Сімейне життя позивачки та відповідача не склалося, в результаті чого відповідач зібрав свої речі та переїхав жити за адресою [ADDRESS]. 07.10.2014 року рішенням Дніпровського районного суду, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Наявність реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] змушує позивачку сплачувати за відповідача комунальні послуги. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням скасувати його реєстрацію в квартирі, але отримувала відмову, на підставі чого змушена звертатися до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у їх відсутність згідно ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Представник третьої особо - Дніпровського районного відділу державної міграційної служби в м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31.03.2006 року. Згідно довідки форми №3 в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Як вбачається з акту від 11 березня 2015 року, складеним житловою ремонтно-експлуатаційною організацією №412, [PERSON] не проживає, особисті речі в квартирі [ADDRESS] відсутні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, не є членом сімї позивача, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved