Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] подала до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 23.09.1994 року, актовий запис № 1567 (свідоцтво про шлюб серії І-МИ № 105201, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції). Після розлучення залишити позивачці прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. [PERSON] подав до суду заяву у якій погоджується на розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася та подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Судом досліджені наступні докази: свідоцтво №107 ІІІ-057-15 видане 28 січня 2015 року Консисторією Чернівецько-Буковинської Єпархії, свідоцтво про шлюб між [PERSON] та [PERSON] видане 11 лютого 2015 року на бланку серії І-МИ №105201, довідку видану КЖРЕП-4 Шевченківської районної ради м. Чернівці № 144 від 07.09.2015 р. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23 вересня 1994 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за № 1567. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. В порушення ст. 60 ЦПК України відповідачка не надала суду жодного доказу, який би підтверджував можливість примирення. Крім того відповідачка не надала суду доказів, що між ним та позивачкою дійсно існують сімейні відносини як між подружжям. Враховуючи, що позивач заперечує проти збереження сім'ї, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Статтею 235 ЦПК України, на яку позивачка посилається як на підставу зазначення в рішенні суду її прізвища після розлучення, визначено порядок розгляду справ окремого провадження. Справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу розглядається в порядку позовного провадження. Так чином, суд не вважає за можливе зазначати в рішенні про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: partial