Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму боргу з процентами в розмірі 610 682 грн. 20 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн. Свій позов мотивує тим, що 13.02.2013 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, за яким вона передала у власність відповідача 20 000 доларів США, відповідач зобовязався повернути гроші до 01.06.2013 року. Вона неодноразово вимагала у відповідача повернути борг, однак ніяких дій по виконанню зобовязання відповідачем проведено не було. Вважає, що її права порушені та підлягають відновленню. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позову наполягав та пояснив, що [PERSON] та [PERSON] були співзасновниками ТОВ «Октан-Центр», працювали разом, підприємство здійснювало продаж бензину. [PERSON] працювала на посаді директора ТОВ «Октан-Центр». 13.02.2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким позивач передала у власність відповідачу грошові кошти в сумі 20 000 доларів США на строк до 01.06.2013 року. На підтвердження укладення договору позики між нею та відповідачем, підтвердження умов договору позики, факту передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми, наявності боргу, умов та строку повернення грошей, [PERSON] видано розписку. В розписці зазначені час виникнення грошових зобовязань, кількість отриманих грошей 20000 доларів США, зазначені умови їх отримання та строк повернення 01.06.2013 р., інші істотні умови, обовязкові для договору позики. Наявний у позивачки оригінал розписки [PERSON] підтверджує укладання договору позики. Протягом 2013 та 2014 років позивач неодноразово зверталась до [PERSON] щодо повернення грошей. [PERSON] визнавав борг, посилався на фінансові труднощі та запевняв, що невдовзі поверне гроші, однак потім перестав виходити на звязок. Сума боргу станом на 19.02.2015 року становить 517 000 грн., а саме 20 000 доларів СШАх25,85 грн. - офіційний курс долара США. Розписка [PERSON] не містить застережень про безпроцентну позику, тому за час користування грошима відповідач зобовязаний сплатити позивачці відсотки за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ, а саме 3 624,07 долара США, що дорівнює 93 682,20 грн. 15.03.2013 року позивачкою написана розписка за зовсім іншу позику, оскільки багато разів [PERSON] вона позичала гроші. Розписка від 14.10.2013 року є підробленою. Позивач памятає, що в той день вона заповнювала тільки один документ заяву про звільнення. З вказаної заяви [PERSON] підробкою зробив розписку, а саме використав дату та підпис [PERSON] з заяви про звільнення, а сам текст відрізав, а розписку надрукував на лазерному принтері.. Заява про звільнення повинна була зберігатися у відповідача, однак [PERSON] знищив вказану заяву, оскільки використав з неї дату та підпис [PERSON] для підроблення розписки. [PERSON] звільнилася з ТОВ «Октан-Центр» та з жовтня 2013 року всім керував лише [PERSON] Розписку від 14.10.2013 року підробили, відрізавши текст із заяви про звільнення та надрукувавши текст розписки. Текст наносився після 14 жовтня 2013 року на лазерному принтері, який неможливо ідентифікувати по даті. Крім того, в розписці від 14.10.2013 року не зазначено, що це за гроші, не зазначені відсотки. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що [PERSON] працювала на посаді директора ТОВ «Октан-Центр». Підприємство відкрили за його гроші, однак постійно виникали проблеми через неуважність позивача, вона була звільнена за махінації. В лютому 2013 року в нього виникли грошові труднощі. Він звернувся до [PERSON] Вона сказала, що половина суми в неї є, а другу половину, вона знає, де знайти, зазначила, що доведеться сплатити відсотки. В присутності [PERSON] він написав розписку. 15.03.2013 року він повернув [PERSON] гроші в сумі 10 000 доларів США та 600 доларів США процентів. Всі дії проходили в присутності юриста, в кабінеті знаходилися [PERSON] та [PERSON] [PERSON] продиктував [PERSON] як написати розписку. В кінці травня 2013 року [PERSON] приїхала до нього за рештою грошей, сказала, що не знає, де розписка. Тоді вони подзвонили юристу, він сказав, щоб [PERSON] шукала розписку. Після чого [PERSON] пішла та прийшла знову лише в жовтні 2013 року вже з надрукованою розпискою. В нього були [PERSON] та юрист Павлій А.Г., він віддав гроші, а [PERSON] поставила дату та підпис під надрукованою нею розпискою. Через два роки вона звернулась до суду з даним позовом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що борг за наданою позивачкою до суду розпискою від 13.02.2013 року - був у повному обсязі повернутий [PERSON] ще 14.10.2013 року. Зокрема, 13.02.2013 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошову суму у розмірі 20000 доларів США, які зобовязався повернути у строк до 01.06.2013 року, про що було написано розписку. Даний борг повертався відповідачем частинами, за погодженням із [PERSON] 15.03.2013 року [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу у сумі 10 000 доларів США, про що нею відповідачу була складена розписка від 15.03.2013 року. При цьому були присутніми юрист ТОВ «Октан центр» [PERSON], якого він запросив до власного службового кабінету, щоб той допоміг [PERSON] скласти розписку про часткове повернення суми боргу у відповідності до закону, також був присутній працівник фірми [PERSON] У присутності відповідача та у присутності даних свідків [PERSON] власноручно написала та підписала вищезазначену розписку та їй були передні 10 000 доларів США та відсотки за весь час користування коштами, як вони і домовлялись, у сумі 600 доларів США. Коли настав строк повернення іншої частини боргу, наприкінці травня на початку червня 2013 року, відповідач повідомив [PERSON], що має намір повернути їй залишок боргу за розпискою у сумі 10 000 доларів США, на що вона йому повідомила, що загубила оригінал розписки. Тоді [PERSON] їй повідомив, що тільки у випадку надання йому оригіналу розписки, він поверне їй залишок боргу. При їхній розмові у кабінеті відповідача був присутній також юрист Павлій А.Г., якого він викликав для поради, як повестись у ситуації, коли у [PERSON] відсутній оригінал розписки. На що останній [PERSON] порадив не повертати залишок боргу, доки вона не поверне оригінал розписки, після чого [PERSON] пішла. 14.10.2013 року [PERSON], прийшовши до офісу ТОВ «Октан-Центр» та зайшовши до кабінету відповідача, повідомила, що оригіналу розписки так і не знайшла, проте, вона надрукувала на аркуші паперу розписку, в якій повідомляла, що борг повернуто у повному обсязі. Відповідач взяв в руки даний папірець та викликав юриста ТОВ «Октан-Центр» [PERSON], та попросив його оглянути надану [PERSON] розписку. На що [PERSON] повідомив відповідачу, що [PERSON] необхідно підписати дану розписку та поставити на ній дату, щоб засвідчити своїм підписом дійсність факту повернення їй боргу за розпискою від 13.02.2013 року у повному обсязі. Він відповідача повідомив, що за відсутності оригіналу розписки можна використати і дану надруковану, аби підтвердити факт повернення [PERSON] всієї суми боргу. Після чого, у присутності [PERSON], [PERSON] та бухгалтера підприємства [PERSON] відповідачем позивачці був повернутий залишок боргу у сумі 10000 доларів США. Відразу ж після передання коштів нею була підписана виготовлена нею ж розписка, та на ній була проставлена дата. Дана розписка була передана відповідачу. Отже, відповідач у повному обсязі розрахувався з [PERSON] та жодних боргів перед нею за розпискою від 13.02.2013 року не має. У звязку із чим, заявлені до відповідача позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши інші матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Позивачкою [PERSON] надана суду розписка від 13.02.2013 року, в якій вказано, що [PERSON] отримав від [PERSON] в борг гроші в сумі 20 000 доларів США, які зобовязується повернути не пізніше 01.06.2013 /т.1, а.с.44/. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч ч.1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Надана [PERSON] розписка від 13.02.2013 року містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідачем та його представником не оспорювався факт написання 13.02.2013 року розписки та отримання грошових коштів від [PERSON] в розмірі 20\~000 доларів США, а отже й факт укладення договору позики. Оцінюючи доводи позивача, викладені в позовній заяві, доводи представника позивача надані в судовому засіданні на підтвердження існування невиконаного грошового зобовязання, а також заперечення відповідача та його представника на підтвердження факту належного виконання грошового зобовязання, суд виходить з наступного: Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобовязань та закріплює основний принцип виконання зобовязань принцип належного виконання, що стосується як субєктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобовязання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобовязання є його виконання належними субєктами. У частині першій статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобовязаний виконати зобовязання, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідачем [PERSON] на підтвердження факту належного виконання грошового зобовязання суду надані розписки: від 15.03.2013 року, в якій вказано, що [PERSON] отримала від [PERSON] повернення часткової суми боргу в розмірі 10000 доларів США та проценти в розмірі 600 доларів США /т.1, а.с.168/ та від 14.10.2013 року, з якої вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] повернення іншої частини боргу по розписці від 13.02.2013 року в розмірі 10000 доларів США. Борг за розпискою від 13.02.2013 року на суму 20000 доларів США повернутий в повному обсязі, в тому числі проценти в сумі 600 доларів США /т.1, а.с.169/. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає сторін по справі, їх офіси знаходились поруч, в них ділові стосунки. Йому відомо, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 20000 доларів США в 2013 році. В середині березня 2013 року він був у [PERSON] в кабінеті, зайшла [PERSON] та сказала, що прийшла за грошима. [PERSON] повинен був повернути їй 10000 доларів США боргу та 600 доларів США процентів. Вона показала розписку, однак на ній не було дати та підпису. Тоді прийшов юрист, вони склали розписку, яку він бачив та може впізнати. Після того, як [PERSON] віддав їй гроші, вона віддала розписку. В нього також [PERSON] брав у борг гроші, однак ніяких непорозумінь не виникало. В нього не виникає думка, що [PERSON] міг не повернути [PERSON] борг. Можливо, що [PERSON] могла загубити розписку. Восени 2013 року [PERSON] прийшла з надрукованою розпискою, другу розписку він не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона чула від [PERSON] та [PERSON], що відповідач взяв в борг у позивачки 20 000 доларів США. 14.10.2013 року вона була присутня у [PERSON] в кабінеті, прийшла [PERSON] [PERSON] сказав, що може повернути [PERSON] 10 000 доларів США, позивачка сказала, що не може знайти розписку, тому надрукує текст розписки. Тоді [PERSON] покликав [PERSON], той прийшов, прочитав розписку, сказав, що немає дати та підпису на розписці. [PERSON] сказала, що якщо їй повертають гроші, тоді вона поставить підпис та дату на розписці. Всіх це влаштувало. [PERSON] поставила дату 14.10.2013 та підписала розписку. Вказану розписку надруковану на невеликому листі паперу, текст вона бачила особисто. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював на посаді юриста в ТОВ «Октан-Центр» два роки, засновниками якого були [PERSON] та [PERSON] В лютому 2013 року сторони його запитали щодо оформлення позики. [PERSON] дала [PERSON] в борг 20000 доларів США, передача грошей відбувалася у відповідача в кабінеті. В березні 2013 року [PERSON] повернув [PERSON] 10000 доларів США, його тоді також викликали. Того ж дня [PERSON] написала розписку власноруч та поставила дату. Потім на залишок боргу треба було повернути розписку, однак [PERSON] сказала, що загубила розписку, вона пішла її шукати. Через деякий час прийшла з надрукованою розпискою, отримала гроші, підписала розписку та поставила дату. [PERSON] повернув гроші [PERSON] купюрами по 100 доларів США. В обох випадках він був присутній, читав зміст розписок, які підписувала [PERSON], це саме ті розписки, які підписувала [PERSON]. Він працював на підприємстві до квітня 2014 року, а [PERSON] до лютого 2014 року, до того часу в неї ніяких претензій до [PERSON] не було. Показання допитаних в судовому засіданні свідків є послідовними, чіткими, вони попереджалися про кримінальну відповідальність, а тому підстав сумніватися у їх правдивості у суду немає. Показання вказаних свідків повністю підтверджують надані відповідачем та його представником доводи на підтвердження факту виконання відповідачем грошового зобовязання за борговою розпискою від 13.02.2013 року. Крім того, відповідно до висновку комплексної судової трасологічної та технічної експертизи документів по цивільній справі № 320/1750/15-ц від 16.02.2017 року /т.2, а.с.66-75/ встановлено, що: 1) в представленій розписці від 14.10.2013 /т.1, а.с.169/ рукописні записи дати «14.10.2013», прізвища «[PERSON]О.» та підпис виконані одним вузлом стрижня кулькової ручки; 2) в представленій розписці від 14.10.2013 /т.1, а.с.169/ рукописні записи дати «14.10.2013», прізвища «[PERSON]О.» та підпис виконані рукописним способом за допомогою пасти темно-сірого (чорного) кольору для кулькових ручок; 3) в представленій розписці від 14.10.2013 /т.1, а.с.169/ верхній край є кромкою аркушу, тобто виготовлений стандартним (фабричним) способом; 4) в представленій розписці від 14.10.2013 /т.1, а.с. 169/ пошкодження верхньої кромки аркушу паперу відсутні. Нижній край розписки утворений шляхом розриву аркушу, тобто не є його кромкою. Друга частина питання не вирішувалася з причини, викладеної у дослідницькій частині висновку; 5) в представленій розписці від 15.03.2013 (т.1, а.с. 168) пошкодження верхньої кромки аркушу паперу відсутні. Нижній край розписки утворений шляхом розриву аркушу після його перегину, та не є його кромкою. Друга частина питання не вирішувалася з причини, викладеної у дослідницькій частині висновку. Таким чином, в експертизі чітко зазначено, що верхні краї досліджуваних розписок є кромками аркушів паперу, ніжні краї документів утворені шляхом відокремлення від стандартів аркушів паперу формату А4 нижніх частин аркушів шляхом відриву. Рукописні записи і підпис в розписці від 14.10.2013 року від імені [PERSON] збігаються з власними ознаками в штрихах, що індивідуалізують пишучий вузол стрижня кулькової ручки, отже досліджувані записи дати «14.10.2013», прізвища «[PERSON]О.» та підпис виконані одним вузлом кулькової ручки. Як слідує зі змісту висновку експертизи, проведення експертизи було доручено [PERSON], завідуючій сектором судових почеркознавчих та технічних досліджень документів лабораторії криміналістичних досліджень Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, яка має вищу технічну освіту та кваліфікацію судового експерта першого класу а спеціальностями 2.1 «Дослідження реквізитів документів» та 2.3 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів», свідоцтво № 42-Дн від 18.05.2016 року, видане ЕКК ДніпроНДІСЕ, дійсне до 18.05.2021 року та за спеціальністю 4.2 «Дослідження знарядь, агрегатів, інструментів і залишених ними слідів, ідентифікація цілого за частинами», свідоцтво № 51-Дн від 23.09.2016 року, видане ЕКК ДніпроНДІСЕ, дійсне до 23.09.2021 року, стаж експертної роботи з 1995 року. Експерт була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, про що мається підпис експерта у відповідній граф висновку. У висновку експертизи зазначається до перелік нормативних актів та [PERSON], якими при проведенні експертизи керувався експерт. Зазначається про те, що дослідження проводилось із використанням лупи «Regula» 10-х, тринокулярного мікроскопу «Сristal-45», спектрального люмінесцентного мікроскопу «Regula 5001М» з універсальним випромінювачем RGB і ІЧ в режимах синього, зеленого, жовтого та червоного світла від 470 до 660 нм; в режимі ІЧ випромінювання (870 нм) під різними кутами відносно поверхні; в режимі набору заданих світлофільтрів: в режимі дослідження обєктів в УФ області з довжиною хвилі 375нм; просвітного екрану та з конвертором. Мотивуючи надані відповіді на поставлені запитання № № 3, 4 експерт вказує на те, що верхній край розписки від 14.10.2013 року має чіткий рівний зріз, зазублини, розшарування шару паперу відсутні, утворює прямий кут до бокової кромки аркушу, що свідчить про те, що верхній край досліджуваного документу є кромкою аркушу, тобто виготовлений стандартним (фабричним) способом. До висновку експерту додана фототаблиця із чіткими зображеннями досліджуваних експертом розписок. У звязку із вищевикладеним, суд не приймає до уваги доводи представника позивачки про недостовірність висновку експерта та його завідомо неправдивість. Експертиза проведена ґрунтовано із зазначенням методів і способів, методик, які використовував експерт у процесі дослідження. Відомостей про притягнення судового експерта [PERSON] до кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивого висновку суд не володіє, а тому не може засновувати своє рішення на припущеннях позивачки та її представника. А тому суд відхилив чергове клопотання представника позивачки про призначення судової технічної експертизи документу, оскільки були відсутні підставі для призначення повторної чи додаткової експертизи з питань, які вже були предметом дослідження судового експерта. Належних обґрунтувань від представника позивачки, на підтвердження своєї позиції, суду надано не було. Крім того, з метою сприяння реалізації процесуальних прав позивачки, за клопотанням її представника судом вже була призначена ще одна судово-технічна експертиза документу розписки від 14.10.2013 року, на вирішення якої були поставлені питання: 1)Коли саме, у жовтні 2013 р., в квітні-травні 2015 р., чи і інший час виконано друкований текст у розписці від 14.10.2013 року від імені [PERSON] Проведення експертизи за клопотанням представника позивачки було доручено [PERSON] науково-дослідному інституту судових експертиз. [PERSON] НДІСЕ № 12906-17 від 21.09.2017 року /т.2, а.с.124/ повідомлено, що встановити абсолютний час виконання друкованого тексту розписки від 14.10.2013 від імені [PERSON] не можливо оскільки текст документу виконаний за допомогою знакосинтезуючого пристрою з лазерною технологією друку (лазерного принтеру, БФУ), а на даний час відсутня науково-обґрунтована методика по встановленню абсолютного часу виконання текстів, котрі надруковані за допомогою знакосинтезуючих пристроїв з лазерною технологією друку (лазерного принтеру, БФУ). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд критично ставиться до тверджень представника позивачки про підроблення розписки від 14.10.2013 року відповідачем по справі шляхом відрізання верхньої частини аркушу паперу, суд вважає вказану розписку належним та допустимим доказом по справі, що підтверджує факт проведення повного розрахунку відповідачем на користь позивачки за борговою розпискою від 13.02.2013 року та сплату на користь позивачки заборгованості у загальному розмірі 20\~000 доларів США та відсотків у сумі 600 доларів США за користування грошовими коштами. Суд також не приймає до уваги доводи представника позивача щодо отримання [PERSON] грошей від [PERSON] за розпискою від 15.03.2013 року в сумі 10\~000 доларів США та 600 доларів США процентів в якості виконання іншого грошового зобовязання, оскільки доказів на підтвердження існування між сторонами іншого грошового зобовязання, представником позивача надано не було. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися не припущеннях. Представником позивача не було доведено факту підроблення відповідачем розписки від 14.10.2013 року, а посилання на те, що вказана розписка була підроблена [PERSON] шляхом використання дати та підпису [PERSON] із заяви про звільнення та надрукованого тексту розписки - не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства. Доводи представника позивача щодо наявності оригіналу розписки у позивача, що в силу ст. 545 ЦК України, свідчить про невиконання боржником свого зобовязання, спростовуються як показаннями самого відповідача, так і показаннями свідків, які були присутні при поверненні боргу та підтвердили, що [PERSON] повідомляла [PERSON] про те, що загубила оригінал боргової розписки, запропонувала сама надрукувати текст розписки. Пізніше [PERSON] прийшла вже з надрукованою розпискою від 14.10.2013 року, після отримання грошей, вона власноручно підписала розписку та поставила дату. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Таким чином, підтвердженням належного виконання зобовязання (яке відповідно до ст. 599 ЦК припиняє його існування як такого), незалежно від того, чи оформлено воно у письмовій формі, чи ні, є розписка кредитора про одержання виконання частково або в повному обсязі. Таким чином, відсутність у боржника [PERSON] оригіналу боргової розписки від 13.02.2013 року ще не свідчить про невиконання ним грошового боргу, адже на виконання вимог ст. 545 ЦК України, та підтвердження факту належного виконання грошового зобовязання від 13.02.2013 року, [PERSON] були надані розписки від [PERSON] від 15.03.2013 року та 14.10.2013 року. В розписці від 14.10.2013 року зазначено, що борг по розписці від 13.02.2013 року на суму 20\~000 доларів США повернутий в повному обсязі, включаючи відсотки в сумі 600 доларів США. З матеріалів справи також вбачається, що 03.06.2015 року відповідач звернувся до Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області з заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України і розпочати досудове розслідування та визнати його потерпілим у вказаному кримінальному провадженню. Заяву мотивує тим, що в березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до нього про стягнення боргу в сумі 20000 доларів США, вказуючи, що він нібито не повернув їй борг. Вважає, що в діях [PERSON] мається склад злочину за ч. 2 ст. 190 КК України, так як вона має намір заволодіти його майном шляхом обману, замовчавши перед судом обставини того, що він їй зазначений борг повернув у повному обсязі ще 14.10.2013 року /т.1, а.с.55/. Згідно довідки №41/6-12253 від 15.09.2015 року в провадженні СВ Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №12015080140002658 від 04.06.2015 року за заявою [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 190 КК України /т.1, а.с. 100/. Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На підставі вищевикладеного, аналізуючи кожний доказ окремо та всі у сукупності, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази повністю підтверджують факт належного виконання відповідачем боргового зобовязання за розпискою від 13.02.2013 року, а саме повернення боргу в сумі 20\~000 доларів США частинами (10\~000 доларів США та 600 доларів США процентів - 15.03.2013 року та 10\~000 доларів США - 14.10.2013 року) на користь позивачки, що підтверджується відповідними розписками, поясненнями відповідача та свідків, що повністю узгоджуються між собою, тому вказане зобовязання слід вважати припиненим, доказів, які б спростовували зазначені обставини позивачкою та її представником не надано. На підставі наведеного, суд вважає, що в позові [PERSON] слід відмовити.

Outcome: approved