Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 07.09.1969 року відповідно до домашньої угоди купила у [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В 2009 році вона звернулась до КП «ДМБТІ» для проведення інвентаризації на домоволодіння та їй було видано технічний паспорт на останнє. Проте за браком часу та коштів вона не оформила правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння. 26.08.2014 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було проведено технічну інвентаризацію домоволодіння по [ADDRESS], за результатами якої було складено акт, яким встановлено, що будівництво житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ.А1-1, прибудови літ.а-1, літньої кухні літ.Б, сараю будинку літ.Д, вбиральні літ.Г, відбулося до 05.08.1992 року, що відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 не належить до самочинного будівництва. Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №102/51 від 21.05.2014 року «Про передачу земельної ділянки по вул.Закарпатській (Кіровський район) в оренду [PERSON], по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» затверджено умови передачі їй земельної ділянки в оренду строком на один рік по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS]. Пунктом 4.4 цього рішення її зобов'язано протягом строку користування, на який передається земельна ділянка, вирішити питання визнання права власності на самочинно збудовані житловий будинок, господарчі будівлі та споруди в судовому порядку. 20.08.2014 року між нею та Дніпропетровською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 0,0357 га по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] строком на один рік. В зв'язку з цим позивачка просила суд визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] без акту введення в експлуатацію. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні останнього. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Повідомлень про згоду на участь у справі у відповідності до ч.3 ст.36 ЦПК України не надав. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07.09.1969 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. 30.10.1986 року представником міськінвентарбюро Ткаченко В.А. було складено акт на підставі інструкції МЮ і МКГ УРСР від 23-25.12.1947 року про огляд зазначеного домоволодіння, в якому зазначено, що [PERSON] на праві постійного користування належить житловий будинок [ADDRESS]. Спорів по домоволодінню згідно пояснень сусідів, що містяться в акті не має. 19.06.2009 року на домоволодіння по [ADDRESS] КП «ДМБТІ» було видано технічний паспорт. Розпорядженням Дніпропетровського міського голови №878-р від 14.09.2009 року за заявою [PERSON] житловому будинку по вул.Закарпатській присвоєно адресу - [ADDRESS]. 26.08.2014 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було проведено технічну інвентаризацію домоволодіння по [ADDRESS] за результатами якої було складено акт, яким встановлено, що будівництво житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ.А1-1, прибудови літ.а-1, літньої кухні літ.Б, сараю будинку літ.Д, вбиральні літ.Г, відбулося до 05.08.1992 року, що відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 не належить до самочинного будівництва. Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №102/51 від 21.05.2014 року «Про передачу земельної ділянки по вул. Закарпатській (Кіровський район) в оренду [PERSON], по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» затверджено умови передачі [PERSON] земельної ділянки в оренду строком на один рік по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS]. Пунктом 4.4 цього рішення [PERSON] зобов'язано протягом строку користування, на який передається земельна ділянка, вирішити питання визнання права власності на самочинно збудовані житловий будинок, господарчі будівлі та споруди в судовому порядку. 20.08.2014 року між [PERSON] та Дніпропетровською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 0,0357 га по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] строком на один рік. Також 20.08.2014 року відповідно до вказаного договору складено акт приймання-передачі земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:06:016:0044. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року №10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року №6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно ч.ч.1,2 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень ЦК України та нормативних актів вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011 року, №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012 року, №40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 19.10.2007 року №19-39-827 «Щодо надання роз'яснення деяких питань законодавства, пов'язаних з державною реєстрацією прав власності на нерухоме майно», у разі визнання (у визначених випадках) права власності на нерухоме майно судом, єдиним можливим документом, що підтверджує виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, є рішення суду. Саме таке рішення суду подається для державної реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому документи, що підтверджують прийняття нерухомого майна до експлуатації, не вимагаються. Як встановлено судом, позивачка придбала домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в простій письмовій формі, 20.08.2014 року отримала технічний паспорт на домоволодіння, з якого вбачається, що житловий будинок та споруди були зведені на земельній ділянці загальною площею 357 кв.м. в період з 1954 року по 1982 рік. Тобто, на теперішній час домоволодіння та споруди знаходяться у законному володінні та користуванні позивачки, не належать до самочинного будівництва. Позивачка у передбаченому законом порядку набула право користування земельною ділянкою, на якій розміщено домоволодіння, на підставі відповідного договору оренди земельної ділянки від 20.08.2014 року між нею та Дніпропетровською міською радою, як розпорядником земель міста. Проте, не дивлячись на це, право власності позивачки на домоволодіння відповідачем заперечується, про що свідчить п.4.4 рішення сесії Дніпропетровської міської ради №102/51 від 21.05.2014 року та пояснення представника відповідача в судовому засіданні. Який заперечував проти задоволення позову. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, про наявність передбачених законом підстав для звернення позивачки до суду з позовом за захистом оспорюваних прав, обґрунтованість та законність заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі і визнання за [PERSON] права власності на домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 0,0357 га, по [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ.А1-1, прибудови літ.а-1, житловою площею 26,6 кв.м, загальною площею 45,4 кв.м, літньої кухні літ.Б, вбиральні літ.Г, сараю літ.Д, №1-8 споруди, І - мостіння, без введення в експлуатацію. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також слід стягнути судовий збір в сумі 379 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved