Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 3200 грн. щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 06 грудня 2013 року народився син [PERSON]. Відповідач є батьком дитини, однак не надає матеріальної допомоги на її утримання. Позивачка проживає разом з сином окремо від відповідача, який матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у звязку з чим вона звернулась з даним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не зявилась, але направила до суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягала та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому враховуючи заяву позивачки, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2012 року, згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 175070 (а.с.2). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ДО № 658898 (а.с.5). Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 2471 від 17 серпня 2017 року (а.с.8). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції\~\~про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 вказаного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що утримання неповнолітньої дитини це обовязок батьків, а не їх право, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1500 грн., щомісяця на утримання його сина [PERSON], що буде достатнім для його гармонійного розвитку. В іншій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial