Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що рішенням Володарського районного суду Донецької області від 20.07.2011 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з всіх видів його доходу (заробітку), починаючи з 04.07.2011 року до їх повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. На даний час їх спільні діти, які мешкають разом з нею потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки збільшуються потреби в їх навчанні, розвитку та іншому. Її доходу недостатньо для забезпечення всіх потреб дітей, а матеріальний стан відповідача дає змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки він офіційно працює на посаді сторожа в Тополинській сільській раді Нікольського району Донецької області, отримує заробітну плату, а також має земельну ділянку, яка знаходиться в оренді. В звязку з чим просить збільшити розмір стягуваних з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з 1/3 частини з всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Також суду пояснила, що відповідач є її колишнім чоловіком і у них є спільні діти: донька [PERSON] та син [PERSON], які мешкають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Рішенням суду з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з всіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця до повноліття дітей. На виконання вимог зазначеного рішення вона предявила його до примусового виконання до органів ДВС, а тому зазначені аліменти стягуються з відповідача примусово за місцем його роботи. Також, посилаючись на внесення змін до законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на двох дітей просила змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісяця до повноліття дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що не має змоги сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки у нього на утриманні є батьки похилого віку, його батько хворіє на цукровий діабет, в звязку з чим йому ампутували палець на нозі, два рази на рік батьку необхідно проходити лікування вартістю не менше 30000 грн., а оскільки він у батьків єдиний син та допомогти їм йому нічим, він віддає батькам орендну плату за пай. Також, він сам часто хворіє, у нього гастрит шлунка та відсутні кошти на протезування зубів. В задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження, позивачка та відповідач є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 20.07.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з всіх видів доходів (заробітку), починаючи з 04.07.2011 року до їх повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку і дане рішення набуло законної сили 01.08.2011 року. Також судом встановлено і це не заперечується сторонами, що зазначене рішення виконується і позивачка отримує аліменти, але остання вважає, що зміни в законодавстві є підставою для перегляду розміру аліментів зазначених в раніше прийнятому рішенні, що і є підставою для їх збільшення. Відповідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Вказана стаття містить перелік підстав для зміни розміру аліментів. Підстава, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, на яку посилається позивачка, відсутня. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] не стосуються збільшення розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість та незаконність позовних вимог, в звязку з чим в їх задоволенні відмовляє. Також слід зазначити, що в даному випадку зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину є законодавчою підставою та обовязком для автоматичного нарахування аліментів у розмірі визначеному законом, а невиконання вимог законодавства, органом який здійснює нарахування та виплату аліментів, є підставою для оскарження його дій. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору і в задоволенні позову їй відмовлено у повному обсязі, суд не покладає на сторону відповідача сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed