overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 20.11.2015 року з позовною заявою у якій зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], батьком сина є відповідач. З листопада 2015 року відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у звязку з чим в неї склалося тяжке матеріальне становище. Просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх заробітків відповідача але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Сторони до суду не зявилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивачка позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідач позов визнає у повному обсязі, проти його задоволення не заперечує (а.с.12, 13). Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших доказів. Суд вважає, що правовідносини між сторонами, які виникли з зобовязання батьків щодо утримання дитини є безумовними, які не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі у звязку з їх визнанням відповідачем без зясування і дослідження інших доказів. Таким чином, підлягає стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від заробітків відповідача до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 21.11.2013 р. з даним позовом. У позовній заяві вказала, що [INFO] в с. Комунарівка Старобешівського району Донецької області помер її батько [PERSON]. Реєстрація смерті проведена Комунарівською сільською радою 10.01.2012 р. актовим записом №1. Після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок зі спорудами та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Заповітом від 06.05.2011 р. це майно батько, на випадок своєї смерті заповів їй. Житловий будинок зі спорудами належав батькові на підставі договору купівлі-продажу від 03.05.1967 р., а земельна ділянка - на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДН №023867 від 11.02.1998 р. Спадщину вона прийняла, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус їй відмовила у зв'язку з відсутністю реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем, винісши постанову від 14.11.2013 року. З огляду на неможливість оформлення право власності в порядку спадкування у нотаріуса, просила визнати за нею право власності на спадкове майно та зобов'язати реєстраційну службу Старобешівського районного управління юстиції провести державну реєстрацію її права власності. У судовому засіданні позивачка на задоволенні позову наполягала, доводи позовної заяви підтвердила. Відповідачка [PERSON] до суду не з'явилась, надала письмову заяву про визнання позову, в якій також просила справу розглянути за її відсутності. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала, з поясненнями та доводами Позивачки погодилась. Начальник реєстраційної служби Старобешівського районного управління юстиції подав заяву від 24.01.2014 р. №54/33-13 про розгляд та вирішення справи без присутності представника реєстраційної служби. Начальник Старобешівського БТІ листом від 27.01.2014 р. №4/151 в адресу суду повідомив про відсутність компетенції БТІ у предметі спору та про розгляд справи за відсутності представника БТІ. За таких обставин,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 22.04.2016 з позовом до відповідача, в обґрунтування позову вказує, що 29 червня 2013 року між сторонами укладено шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 429. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі чого в сім'ї відбувалися сварки, що тяжким чином впливає на психологічний стан позивачки та спричиняє їй душевні страждання. Позивачка зазначає, що всі фізичні і духовні зв'язки між сторонами втрачені. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2013 року. (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с.8), який проживає разом з матір'ю. Спору щодо місця проживання дитини у сторін немає. Спільне життя у сторін не склалось, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки та не підтримують подружні стосунки. Втратили почуття любові та поваги один до одного. Сторони не проживають спільно з лютого 2015 року. Наміру зберігати шлюб сторони не мають. Шлюб підлягає розірванню, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 23 травня 2014 року з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 25 липня 1995 року з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON],[INFO]. Хоч вони і проживають разом, проте відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на його утримання не надає. В зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду і просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку(доходу),але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця,починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій прохала справу слухати за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав телефонограму, в якій проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечував, прохав справу слухати у його відсутність. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - [PERSON],[INFO], батьком якого являється і зареєстрований відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 9). Як зазначила позивачка в позові,що вони з відповідачем проживають разом, проте участі у вихованні дитини він не бере, коштів на його утримання не надає. Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, зокрема те, що відповідач є працездатним, працює начальником караулу в Харківському загоні воєнізованої охорони Державного підприємства «Південна залізниця», інших дітей не має; позивачка працює прибиральницею службових приміщень на Державному підприємстві «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих , отримує заробітну плату, яка не в змозі забезпечувати належне матеріальне становище дитини, тому відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України суд вважає за необхідне визначити розмір стягуваних аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу)відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку,щомісячно і до досягнення дитиною віку повноліття, вважаючи, що саме такий їх розмір буде достатнім і, разом з тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 25.02.2016р. з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO]., в розмірі 800грн щомісячно, починаючи з 25.02.2016р. до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи позивачка змінила розмір позовних вимог і просила визначити аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги і наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав повністю. Обставини, викладені в позовній заяві обидві сторони визнають, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Зокрема, ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 08.08.2008р. сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO].. Дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо і в добровільному порядку не надає належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання доньки. Відповідач працевлаштований і має стабільний дохід. Тож між сторонами існує спір з сімейних правовідносини з приводу забезпечення утримання дітей, який регулюється Сімейним кодексом України (далі - СК). Згідно ч.4 ст.174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 статті 191 СК передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в повному обсязі і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 551,20грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 25.07.2016 з позовом до відповідача, в обґрунтування позову вказує, що 12 березня 2005 року між сторонами укладено шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 320. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Головною причиною припинення шлюбних відносин слугувало несумісність характерів та поглядів на життя. Сторони не проживають спільно з травня 2015 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 25.08.2016р. з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина [PERSON], 11.08.2013р.н., в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Обставини, викладені в позовній заяві обидві сторони визнають, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Зокрема, ухвалюючи рішення суд виходить з того, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 11.08.2013р.н.. Дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо і в добровільному порядку не надає належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач працевлаштований і має можливість надавати допомогу дитині. Тож між сторонами існує спір з сімейних правовідносини з приводу забезпечення утримання дітей, який регулюється Сімейним кодексом України (далі СК). Згідно ч.4 ст.174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 статті 191 СК передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в повному обсязі і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 551,20грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 27 лютого 2014 року з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25 грудня 2010 року. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON],[INFO] народження, який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Однак він працює,хронічними захворюваннями не страждає,інвалідом,пенсіонером не є. В зв»язку з вищевикладеним позивачка звернулася з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, в розмірі ? частини його заробітку(доходу),але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму,встановленого для дитини відповідного віку,починаючи з дня подачі в суд позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву, в якій прохала справу слухати за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій прохав справу слухати за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - [PERSON],[INFO], батьком якого являється і зареєстрований відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 6). Дитина постійно мешкає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що суперечить вимогам ст. 180 СК України. Вищевикладені обставини підтверджуються також матеріалами справи. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 27 серпня 2014 року з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 2009 року з відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах. 26 жовтня 2013 року вони зареєстрували шлюб, в якому перебувають по теперішній час. Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON],[INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. В зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду і просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання доньки, у розмірі ? частини усіх видів його заробітку(доходу),але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця,починаючи з дня звернення до суду і до досягнення нею повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій прохала справу слухати за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечував, прохав справу слухати у його відсутність. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що з 2009 року [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] [INFO] у них народилася донька-[PERSON], батьком якої являється і зареєстрований відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7). 26 жовтня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, в якому перебувають по теперішній час( а.с.6). Як зазначила позивачка в своєму позові,що донька постійно мешкає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, зокрема те, що відповідач є працездатним, працює електрозварником в ДП « Укрспецвагон», інших дітей не має; позивачка не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та отримує допомогу у розмірі 130 гривень щомісячно, яка не в змозі забезпечувати належне матеріальне становище дитини, тому відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України суд вважає за необхідне визначити розмір стягуваних аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу)відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку,щомісячно і до досягнення дитиною віку повноліття, вважаючи, що саме такий їх розмір буде достатнім і, разом з тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 31.03.2015 року з даним позовом, посилаючись на наступні обставини. 02.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем по справі. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивачки з відповідачем не склалось, тому з листопада 2014 року вони проживають окремо. На теперішній час діти перебувають на утриманні позивачки, однак їй важко самій їх утримувати. Відповідач, як батько має обов'язок утримувати дітей, однак він не надає матеріальної допомоги добровільно, тому позивачка просила стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення доньками повноліття. Позивачка у судове засідання надала заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутності, змінивши позовні вимоги, та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття старшою донькою. Відповідач до суду надав заяву, в якій справу просив розглядати без його участі, проти змінених позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що змінені позовні вимоги підлягають задоволенню. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5) вбачається, що 02 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області, був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис №92. Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] (а.с.6) та серії [NUMBER] (а.с.7) вбачається, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З довідки, виданої виконкомом Дивізійської сільської ради (а.с.8), вбачається, що на утриманні [PERSON] знаходяться діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліментів) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або)у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, тобто у даному випадку з 31 березня 2015 року. За таких обставин, суд вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved