Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , і стягнути з останнього на її користь судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що шлюб було зареєстровано 9 жовтня 2011 року. У шлюбі вона та відповідач розраховували мати рівні права на повагу до своєї індивідуальності, і вона сподівалася, що усі найважливіші питання життя сім`ї будуть вирішуватися спільно, на засадах рівності. Проте, з плином часу дійшла до непростого для себе усвідомлення, що зі сторони чоловіка немає бажання піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, зрозуміла, що відповідач не бажає бути відповідальним перед нею як своєю дружиною за свою поведінку. Випробовування, з якими вони стикнулися у шлюбі, зробили чоловіка егоїстичним, жорстким, здатним звинувачувати в усіх проблемах та нещастях виключно її. На сьогодні ні вона, ні її чоловік так і не зреалізували свого права, передбаченого ст. ст. 49, 50 СК України, на материнство та на батьківство. Роками вона мовчки зносила докори у свою сторону від чоловіка про те, що це саме вона, мовляв, за медичними показниками не може народжувати, терпляче сприймала ці докори, їздила Україною на численні обстеження до вузькопрофільних медичних закладів фактично лише з тим, аби переконати чоловіка, що вона здатна стати матір`ю. Чоловік же, при цьому, навіть не допускав, що потребує і сам обстеження. Після того, як безглузді, образливі і неприпустимі обвинувачення в її сторону вже мали б відпасти, вона запропонувала чоловікові перестати шукати винних у відсутності дітей, скористатися процедурою усиновлення дітей, якою користаються все більше подружніх пар, на що він, однак, відреагувати належно не зміг. Фактичне небажання чоловіка мати дитину є однією з головних причин для розірвання шлюбу. Вона відкрито висловилась про бажання припинити такі їхні шлюбні відносини, але адекватної відповіді від відповідача, втіхи від нього та розуміння не почула. Своє горе він ладен топити у спиртному, відразу шукати у компаніях друзів, а у неї ж, просто, немає вже сил миритися з таким станом справ. Вже три місяці як вони проживають окремо, і за цей час вона остаточно утвердилася у своєму бажанні розірвати шлюб. Допоміг їй прийняти таке рішення і чоловік, котрий систематично телефонує, ображає та вдається до погроз, з приводу чого вона змушена була звертатися до поліції за захистом. Проживаючи нарізно, вони не ведуть спільного господарства, побуту, сім`я фактично припинила існування. Вважає, що за викладених обставин збереження подружнього життя буде неправильним і єдиним розумним рішенням, що відповідатиме і інтересам відповідача, є розірвання шлюбу. Нинішнє лише формальне існування шлюбу суперечить їхнім інтересам. Із-за наведених причин примирення між ними є неможливим і це має істотне значення. Позивачка [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримала повністю і пояснила, що втрачено почуття довіри та любові, вона не підтримує шлюбних стосунків з відповідачем, проживає з серпня 2020 року окремо, намагалася зберегти сім`ю, у зв`язку з чим у певний період, пішовши від відповідача, знову повернулася через півтора року, проте сім`ю зберегти не вдалося, вона твердо вирішила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причину неявки не повідомив і відзив не подав. За таких обставин та беручи до уваги те, що позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, ухвалою суду від 2 грудня 2020 року постановлено провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими Главою 11 Цивільного процесуального кодексу України. Заслухавши пояснення позивачки, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 9 жовтня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 11 вересня 2020 року Камінь-Каширським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Від шлюбу у сторін дітей немає. Понад три місяці сторони проживають окремо, їхня сім`я фактично розпалась, позивачка наполягає на розірванні шлюбу і зберегти сім`ю не бажає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше збереження сім`ї сторін є недоцільним, оскільки суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб належить розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивачки належить стягнути понесені останньою та документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved