Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 26.08.2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] Шлюб з відповідачем не розірвано, але з 2016 року припинені шлюбні стосунки та вони мешкають окремо. Дитина проживає разом із нею та вона самотужки здійснює повне утримання сина. Щомісячні витрати на утримання складаються з оплати вартості підготовчих занять сина до школи (1000 грн.); його участі у спортивній секції з футболу (400 грн.); відвідування дошкільного навчального закладу (500 грн.); в забезпеченні дитини харчуванням, вітамінами, одягом, взуттям; сплаті фондів в дошкільному закладі; оплаті вартості лікарських препаратів. Відповідач матеріально дитину не забезпечує та не приймає участі в його вихованні. При цьому, останній інших дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, хоча є здоровою та працездатною особою. З урахуванням наведеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просила задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засідання на неодноразові виклики не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. З урахуванням зазначеного та положень ч.8 ст.178, ст.ст.223,279 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення представника позивачки та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріал справи що сторони з 26.08.2006 року перебувають у шлюбі, який на теперішній час не розірвано, але в зв'язку з припиненням шлюбних відносин позивачкою до суду подано позов про розірвання шлюбу з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Як зазначено позивачкою та не спростовано відповідачем, останній життям дитини не цікавиться, участі у її вихованні та матеріальному утриманні не приймає. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, відсутність обставин, які б виключали можливість останнього надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а також спільний обов'язок батьків щодо утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що позивачкою не представлено суду будь-яких доказів щодо розміру щомісячних витрат на утримання дитини та фактичного понесення таких витрат, на які вона посилається в своєму позові. Також позивачкою не надано належних обґрунтувань для стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) та відхилення від розміру аліментів на одну дитину, визначеного ч.5 ст.183 СК України. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.04.2018 року (дня подання позову) та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial