Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Медфарм» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказує про те, що в період з 10 березня 2014 року по 11 травня 2015 року працювала в ТОВ «Поділля Медфарм» на посаді лікаря-отоларинголога, була звільнена з роботи на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Про своє звільнення позивачка дізналася 13 травня 2015 року, того ж дня отримала трудову книжку, розрахунок по заробітній платі за квітень-травень 2015 року та компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік. Позивачка зазначає, що при прийняті на роботу з роботодавцем було узгоджено умови оплати праці і вона працювала у відповідача повний робочий день та робочий тиждень. Проте, в період роботи з 10 березня 2014 року по 31 березня 2015 року позивачка заробітної плати не отримувала, їй не було відомо про розмір нарахованої заробітної плати. Після звільнення [PERSON] зверталася до відповідача з вимогою провести з нею повний розрахунок по заборгованості з заробітної плати, яка становить 23627,78 гривень, проте її вимога залишилася не виконана. В зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з врахуванням компенсації за затримку з її виплати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12 травня 2015 року по день винесення рішення. Крім того, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, мотивуючи вимогу тим, що в звязку з невиплатою їй заробітної плати, була змушена обмежувати себе в придбанні необхідних речей, проживати за рахунок чоловіка, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя, що призводило до моральних страждань. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи про те, що [PERSON] працювала в ТОВ «Поділля Медфарм» займаючи 0,5 посади лікаря-отоларинголога, отримувала заробітну плату згідно трудового договору, з 2015 року була переведена на повну ставку. Заробітну плату отримувала через касу товариства, під час отримання трудової книжки будь-яких зауважень про заборгованість по заробітній платі не висловлювала. Вважає вимоги позивачки безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх доводи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. В судовому засіданні обєктивно встановлено, що [PERSON] була прийнята на роботу на 0,5 посади лікаря-отоларинголога в ТОВ «Поділля Медфарм», що підтверджено даними копії витягу з наказу № 3 від 10 березня 2014 року «Про прийняття». Згідно даного наказу, обумовлено виконання обовязків позивачкою з моменту отримання ліцензії МОЗ України на проведення діяльності. За даними копії трудової книжки серії БТ-ІІ № 7414581, [PERSON] 10 березня 2014 року була прийнята в ТОВ «Поділля Медфарм» на посаду лікаря-отоларинголога. На підставі наказу директора ТОВ «Поділля Медфарм» № 23 від 11 травня 2015 року «Про звільнення», [PERSON] було звільнено з посади лікаря-отоларинголога згідно п.4 ст. 40 КЗпП України та розірвано трудовий договір з 11 травня 2015 року, з вказівкою на проведення розрахунку заробітної плати за відпрацьований період та компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 94 КЗпП України\~роботодавець зобовязаний регулярно виплачувати працівникам заробітну плату. Відповідно до ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Представник відповідача [PERSON] заперечує факт невиплати [PERSON] заробітної плати та існування заборгованості по її виплаті, при цьому в обґрунтування своїх заперечень суду надано письмові документи витяг з відомостями про нарахування заробітної плати застрахованим особам; відомості про нарахування заробітної плати; видаткові касові ордери про видачу коштів для виплати заробітної плати. Крім того, представник відповідача у своїх запереченнях проти позовних вимог посилається на результати висновку комісії по виясненню обставин отримання заробітної плати позивачкою, та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зокрема, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснювала, що працюючи бухгалтером на ТОВ «Медфарм», видавала заробітну плату позивачці за розпорядженням директора, крім того, за її розпорядженням кошти з каси могли брати медичні сестри. Пояснює, що не контролювала підписи [PERSON] про отримання заробітної плати, проте, наполягає, що позивачка заробітну плату отримувала і при звільненні з роботи вимог про заборгованість з її виплати не висувала. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснював, що працюючи в ТОВ «Поділля Медфарм» отримував заробітну плату в два етапи, або авансом, або в зарплату. Виплату коштів здійснювала бухгалтер, або медичні сестри, які були на касі. Свідку невідомо, щоб будь-які працівники не отримували заробітної плати. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснювала, що працюючи в ТОВ «Поділля Медфарм» медичною сестрою, за розпорядженням бухгалтера, періодично видавала працівникам заробітну плату, в тому числі і [PERSON] Досліджені письмові докази та показання свідків, судом не можуть бути визнані доказами виплати та отримання позивачкою [PERSON] заробітної плати, з огляду на наступне. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На роботодавця покладено обовязок своєчасно здійснювати виплату заробітної плати та, у разі готівкового виду розрахунку із працівниками через каси підприємства, установи, організації вимагати підпис працівника при отримані останнім грошових коштів, а працівник не зобовязаний вимагати від роботодавця надавати йому платіжні відомості для підпису про отримання ним заробітної плати. Більше того, роботодавець сам зацікавлений отримати відповідні підписи у працівника, оскільки несе відповідальність відповідно до законодавства України про оплату праці за невиплачену чи несвоєчасно виплачену заробітну плату. Так, ч.2\~ст.30 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Як слідує з даних висновку судово-почеркознавчої експертизи № 2148/16-26 від 08 червня 2016 року, підписи від імені [PERSON] у рядках «№ 4 [PERSON]А.» відомостей про нарахування заробітної плати Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Медфарм» за червень 2014 року, липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, на 30 листопада 2014 року, на 31 грудня 2014 року, на 31 січня 2015 року, на 31 березня 2015 року, на 30 квітня 2015 року, на 31 травня 2015 року виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням якогось підпису [PERSON]. Враховуючи, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем, належних на допустимих доказів про виплату позивачці заробітної плати судом не здобуто, а сторонами не надано, суд прийшов до висновку, що на день розгляду справи у суді з [PERSON] розрахунки по заробітній платі проведені не були, що свідчить про порушення вимог законодавства про оплату праці зі сторони відповідача. Також, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили у судовому засіданні, що працювали разом з [PERSON] в ТОВ «Поділля Медфарм». Крім того, свідки вказали, що працюючи в даному товаристві отримували неповну заробітну плату та несвоєчасно. Суд звертає увагу на те, що у наказі про прийняття на роботу не вказано розмір посадового окладу, передбаченого штатним розписом, не встановлено режим неповного робочого часу і не зазначено, що оплата праці здійснюється пропорційно відпрацьованому часу. Крім того, в пункті 2 наказу зазначено, що до виконання обовязків позивачці приступити з моменту отримання ліцензії МОЗ України. За даними копії трудової книжки позивачки [PERSON] серії БТ-ІІ № 7414581, відсутні відомості про фактичну дату початку трудових відносин у звязку з отриманням ліцензії. Рішення МОЗ України про видачу ліцензії ТОВ «Поділля Медфарм» прийняте 19 червня 2014 року № 412, ліцензія серії АЕ № 459040. Таким чином, при розрахунку заборгованості з заробітної плати, суд виходить з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2014-2015 роки при пятиденному робочому тижні з двома вихідними днями субота та неділя, при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідними зменшеннями тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, виходячи з мінімального розміру заробітної плати 1218 гривень у місячному розмірі. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Таким чином, розмір заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини доходів з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період з червня 2014 року(місяця отримання ліцензії) по 31 березня 2015 року становить 16191,63 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~кодексу. Судом обєктивно встановлено, що відповідач звільнив з роботи [PERSON] 11 травня 2015 року, але не провів з нею розрахунок, тому вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку підлягають задоволенню. Середньоденний заробіток позивачки для обрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає відповідно до пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, виходячи з розміру нарахованої заборгованості по заробітній платі за березень 2015 року та даних звіту про суми нарахованої заробітної плати за квітень 2015 року. Згідно наявних даних середньомісячна заробітна плата за повні два місяці роботи [PERSON] перед звільненням була нарахована у розмірі 2643,97 гривень (березень 2015 року 1418,97 гривень, квітень 2015 року 1225 гривень), фактично за вказаний період позивачка відпрацювала 42 робочих днів. Таким чином, її середньоденний заробіток складає 62,95 гривень (2643,97 гривень : на 42 р.д). Період затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 12 травня 2015 року по день ухвалення рішення 03 березня 2017 року становить 458 робочих днів, відповідно розмір середнього заробітку становить 28813,10 гривень (458 р.д. х 62,95 гривень), які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, згідно вимог\~\~\~\~ст.\~\~237-1 КЗпП України\~\~\~\~відшкодування\~\~власником\~\~або уповноваженим\~\~ ним органом\~\~моральної\~\~шкоди працівнику\~\~провадиться в разі,\~\~якщо\~\~порушення його законних\~\~прав призвели до моральних страждань,\~\~втрати\~\~нормальних життєвих звязків і\~\~вимагають від нього\~\~додаткових зусиль для організації\~\~свого життя. Враховуючи, що відповідачем тривалий час не виплачено позивачці заборгованість по заробітній платі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в розмірі 5000 гривень. При цьому суд враховує характер та обсяг моральних страждань, їх тривалість, тяжкість, вину відповідача, вимогу розумності та справедливості. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вiдповiдно до вимог п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збiр», позивачi за подання позовів про стягнення заробітної плати звiльняються вiд сплати судового збору. Згiдно з ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено вiд сплати судового збору, вiн стягується з вiдповiдача в дохiд держави пропорцiйно до задоволеної чи вiдхиленої частини вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial