Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивачка в особі представника звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, мотивуючи тим, що між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги від 12.05.2015 року № 10-01/ІХ-15, за умовами якого до неї перейшло право вимоги від відповідача належного виконання зобов'язань, що виникли за договором про надання юридичних послуг від 10.04.2012 року № 24/01-ІХ/11ф, укладеним між ФОП [PERSON] та ТОВ «Міт Бізнес Груп». Вказує, що згідно п.1.2. договору уступки набувач отримує право вимагати від відповідача належного виконання зобов'язань щодо сплати 90 189,39 гривень основної заборгованості за послуги, надані останньому згідно договору про надання юридичних послуг, зазначеного в п.1.1. цього договору, а також право вимагати сплати неустойки, процентів, інфляційних втрат та відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням договору від 10.04.2012 року №24/01-ІХ/11ф. Вказує, що на адресу відповідача нею було надіслано рахунки з вимогою про оплату наданих юридичних послуг, однак відповідачем, оплачено їх було лише частково, наслідком чого стало виникнення у ТОВ «Міт Бізнес Груп» заборгованості. Крім того, зазначає, що на адресу відповідача також було направлено повідомлення про уступку права вимоги за вищезазначеними договорами та про необхідність здійснення оплати на реквізити позивачки, однак воно залишилось без виконання. У зв'язку з вищевикладеним вона змушена була звернутись до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 139 601,45 гривень та річні в сумі 2 615,89 гривень, всього - 142 217,34 гривень та судові витрати. В судовому засіданні 04.02.2015 року представник позивачки позов підтримав та просила його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача ТОВ «Міт Бізнес Груп» у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, тому суд з урахуванням положення п.5 ст.74, ст.224 ЦПК України та думки представника позивача, який не заперечував проти такого розгляду справи, приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. За приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та самостійно визначають розмір плати і порядок розрахунків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є змішаним, оскільки містить елементи договорів про надання послуг та доручення. Судом встановлено, що між ФОП [PERSON] та відповідачем ТОВ «Міт Бізнес Груп» 10.04.2012 року було укладено договір про надання юридичних послуг №24/01-ІХ/11ф (а.с.8-10), відповідно до п.1.1 якого ФОП [PERSON] зобов'язався надати ТОВ «Міт Бізнес Груп», а товариство зобов'язалось оплатити йому юридичні та адвокатські послуги, зазначені в цьому договорі та додатках до нього, а також відшкодувати прямі та непрямі витрати, пов'язані з наданням послуг. Також відповідно до п.п.3.1., 3.1.1. вищезазначеного договору про надання юридичних послуг плата за надання послуг виконавця включає суму вартості послуг і суму відшкодування витрат та якщо інше не передбачено в додатках до цього договору, вартість послуг визначається на основі усередненої погодинної ставки, що на момент підписання цього договору становить еквівалент 100 євро за 1 годину ефективної роботи юриста, час, проведений у дорозі або витрачений на очікування, вважається додатковою роботою юриста та оплачується, виходячи зі ставки, еквівалентної 50 євро за 1 годину, оплата здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку. Відповідно до п.п.5.1, 5.2. договору про надання юридичних послуг він набирає чинності з дати підписання обома сторонами і діє до припинення дії відповідно до статті 5.2., кожна зі сторін має право відмовитися від договору шляхом направлення письмового повідомлення іншій стороні не менш ніж за 10 робочих днів до дати передбачуваного припинення дії договору. Відповідно до п.7.1 договору про надання юридичних послуг будь-яке офіційне повідомлення у зв'язку з цим договором вважається належним чином відправленим, якщо воно виконане в письмовій формі і відправлене з повідомленням про одержання на зазначені у договорі адреси поштою, кур'єром або відправлене факсом, якщо жодна зі сторін не повідомить іншій стороні інше в письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка у підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що ФОП [PERSON] було складено рахунки для оплати відповідачем послуг, наданих за договором про надання юридичних послуг всього у розмірі 90 189,39 гривень, а саме: рахунки №07-12м/2012 від 31.07.2012 року на суму 13 500 гривень (а.с.11), яких оплачено 8 500 гривень; №08-12м/2012 від 31.08.2012 року на суму 11 300 гривень (а.с.12); №10-12м/2012 від 01.11.2012 року на суму 13 650 гривень (а.с.13); №11-12м/2012 від 03.12.2012 року на суму 8 150 гривень (а.с.14); № 01-12м/2013 від 28.02.2013 року на суму 13 800 гривень (а.с.15); №02-12м/2013 від 12.06.2013 року на суму 9 650 гривень (а.с.16); 05-12м/2013 від 16.02.2015 року на суму 28 639,39 гривень (а.с.17), однак, як вбачається з матеріалів справи, загальна вартість вказаних послуг складає всього 37 600 гривень, що підтверджується актами приймання-передачі професійних юридичних послуг за договором №24/01-ІХ/11ф від 10.04.2012 року, долученими до матеріалів справи: від 01.10.2012 року №5-М/2012 - на суму 15 800 гривень (а.с.23), від 01.11.2012 року №6-М/2012 - на суму 13 650 гривень (а.с.24), від 03.12.2012 року №7-М/2012 - на суму 8 150 гривень (а.с.25). Крім того, слід зазначити, що ФОП [PERSON] надсилав відповідачу претензії про оплату наданих послуг №02-04/ІХ-14 від 01.10.2014 року - у розмірі 61 550 гривень (а.с.19), №14-02/ІХ-15 від 16.02.2015 року - у розмірі 220 087,48 гривень (а.с.21), однак підтвердження належного їх відправлення відповідачу з повідомленням про одержання у відповідності до п.7.1 договору про надання юридичних послуг в матеріалах справи відсутні. Судом встановлено, що позивачка у підтвердження обґрунтування підстав звернення з даним позовом до відповідача з вимогами про стягнення заборгованості за договором №24/01-ІХ/11ф від 10.04.2012 року, укладеним між ТОВ «Міт Бізнес Груп» та ФОП [PERSON] посилалась на те, що 12.05.2015 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги (а.с.5-6), відповідно до умов якого вона прийняла на себе право вимоги виконання зобов'язань, що виникли за договором про надання юридичних послуг №24/01-ІХ/11ф від 10.04.2012 року, а саме - зобов'язань щодо сплати 90 189,39 гривень - заборгованості за надані послуги, неустойки, процентів, інфляційних витрат та відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням договору (п.п.1.2.), однак підтвердження належного їх відправлення відповідачу з повідомленням про одержання у відповідності до п.7.1 договору про надання юридичних послуг в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача ТОВ «Міт Бізнес Груп» оплати за надані ФОП [PERSON] послуги за договором, укладеним між ТОВ «Міт Бізнес Груп» та ФОП [PERSON] №24/01-ІХ/11ф 10.04.2012 року задоволенню не підлягають, оскільки підстави виникнення у неї такого права відсутні, оскільки не доведені належними доказами та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного, ст.ст.6, 23, 61, 202, 526, 628, 629, 901, 903 ЦК України,

Outcome: dismissed