Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 29.09.2007р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Малнівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №4. Зазначає, що від даного шлюбу у них (сторін) народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що на початку подружнього життя у них (сторін) було усе добре, однак з часом їхні відносини поступово почали погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Стверджує, що хоча і проживають на даний час в одному житловому будинку, але тільки як співжителі, так як подружніх відносин не підтримують, оскільки втратили почуття любові та взаєморозуміння. Залишатись надалі у такому шлюбі позивачка не хоче, вважає, що примирення між ними неможливе, а тому просить суд розірвати шлюб між\~нею,\~позивачкою [PERSON] та відповідачем\~ [PERSON] . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені нею позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. Вказала, що протягом наданого їм судом терміну на примирення відповідач не вживав жодних заходів, спрямованих на збереження їхнього шлюбу, а продовжував зловживати алкогольними напоями і уже близько шести місяців вони (сторони) проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем є неможливим (боїться і вважає відповідача «моральним катом») і буде суперечити її (позивачки) інтересам та інтересах їхніх дітей. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог про розірвання шлюбу заперечив, покликаючись на те, що бажає зберегти сім`ю, оскільки у них є спільні діти. Ствердив, що він її (позивачку) фізично не бив, однак дійсно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснював щодо неї моральний тиск, так як вважав, що позивачка йому зраджує. В подальшому під час розгляду справи позовні вимоги визнав. Ухвалою від 02.03.2020р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Ухвалою суду від 26.06.2020р. за клопотанням відповідача [PERSON] надано подружжю строк на примирення та зупинено провадження до закінчення строку на примирення. Ухвалою суду від 31.07.2020р. поновлено провадження у справі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 29.09.2007р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований у виконавчому комітеті Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №4. Від подружнього життя в сторін народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні відносини через неналежну поведінку відповідача, між ними відсутнє взаєморозуміння, їх шлюб існує формально, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються протягом шести місяців, за термін наданий судом на примирення сторони не помирились, позивачка [PERSON] не бажає зберегти шлюб та наполягає на розірванні шлюбу, відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.01.2020 року; копіями свідоцтв про народження дітей сторін; копіями паспортів сторін; копією талону-повідомлення єдиного обліку №511 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.02.2020р., та іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, виходячи з фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність у сторін трьох малолітніх дітей, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та їхніх дітей, що має істотне значення та враховуючи інші обставини життя подружжя, з урахуванням наданого судом терміну на примирення та тривалого періоду часу, який пройшов з часу звернення з позовом в суд до часу ухвалення судом рішення по суті спору, під час якого відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів, що ним вживались заходи для збереження сім`ї; категоричних заперечень позивачки щодо можливості подальшого спільного життя з відповідачем, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вимоги позивачки [PERSON] про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне зазначити наступне. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого сторонам по справі 10.01.2020р. Мостиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівської області, вбачається, що дружина після реєстрації шлюбу змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка\~« [PERSON] ». Відповідно до\~ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, враховуючи те, що позивачка [PERSON] заявила про зміну свого прізвища на дошлюбне, то після розірвання шлюбу їй слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., що підтверджується поданою нею квитанцією №5102-21-012/С від 21.01.2020р. (платник: [PERSON] , банк платника: Індустріалбанк). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладається у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволено, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, як вважає суд, з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved