Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивачка звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що сторони мають повнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який навчається на 3 курсі денного відділення та знаходиться на неповному державному забезпеченні у Вищому професійному училищі суднобудування міста Миколаєва, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно участі в утриманні дитини не приймає, хоча зобовязаний та має таку можливість, оскільки отримує пенсію військовослужбовця. З огляду на викладене, з урахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачка просить стягнути з відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення ним 23 років. До судового засідання позивачка не зявилась, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, обставини, викладені в позові, підтвердила, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду предявленого до нього позову був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідач не зявився до суду без поважних причин. З урахуванням заяви позивачки про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 198 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, згідно ст. 200 СК України, визначається судом у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що сторони мають повнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, виданого Відділом запису актів про народження м. Миколаєва серії 1-ФП №074043, актовий запис №152 (а.с. 5). Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Николаевдомсервис» № 1048 від 24.11.2015 року, дитина мешкає разом з позивачкою за адресою: місто Миколаїв, вулиця Чигрина, будинок №113, та знаходиться на її утриманні (а.с. 7). Відповідач мешкає окремо від дитини та не приймає участі в її утриманні. Згідно довідки навчального закладу, в даний момент [PERSON], [INFO], досяг повноліття та продовжує навчання у Вищому професійному училищі суднобудування м. Миколаєва на 3 курсі денного відділення та знаходиться на неповному державному забезпеченні (а.с. 6). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Вказана обставина визнана сторонами, та, згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не потребує доказування. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховують при визначені розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб» №146 від 26.02.1993 року, утримання аліментів здійснюється з усіх видів заробітку і додаткової винагороди, як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з допомоги по безробіттю, допомоги по тимчасовій непрацездатності, одержуваної пенсії, тощо. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» (із змінами) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. З огляду на викладене, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), а також беручи до уваги потребу дитини [PERSON] у матеріальній допомозі та можливість його батька вказану допомогу надавати, суд вважає, що відповідач зобовязаний і має можливість сплачувати на користь позивачки на утримання повнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до припинення навчання [PERSON], але не більше як до досягнення ним 23 років. Оскільки позивачка [PERSON] звернулася з даним позовом до суду завчасно, до досягнення дитиною повноліття, аліменти підлягають стягнення у встановленому даним рішенням розмірі не з дати подачі позову 24.11.2015 року, а з дати досягнення дитиною повноліття, тобто з 10.12.2015 року. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved