Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивує тим, що з 13.09.2008 року вони перебувають в зареєстрованому шлюбі від якого мають дітей: Марію, [INFO] та Вікторію, [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось і вони перестали вести спільне господарство і проживати однією сім»єю з листопада 2016 року. Примирення вважає не можливим, спори вирішеними, просить шлюб розірвати, в зв»язку з тим, що діти проживають з нею просить стягнути з відповідача аліменти на їх утримання в розмірі 40% доходу відповідача до повноліття старшої доньки, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, після чого стягувати аліменти в розмірі 25% від заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття молодшою донькою, після розлучення залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] та стягнути судові витрати. В судове засідання позивач не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, в позовній заяві зазначила можливість розгляду справи без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 13.09.2008 року між сторонами укладений шлюб. Від даного шлюбу сторони мають дітей - доньок: Марію, [INFO] та Вікторію, [INFO], батьком яких є відповідач і які проживають з позивачкою. Враховуючи те, що подружжя проживає окремо, шлюбні відносини припинені з листопада 2016 року, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вимогами ст. 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому вимоги позивачки про залишення шлюбного прізвища підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів судом враховуються положення статті 182 Сімейного Кодексу України та те, що відповідач працездатна особа, не має інших виплат по виконавчим документам, визнає позов. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення аліментів також підлягають задоволенню з визначенням частки, яка буде стягуватись як аліменти. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому стягненню на користь позивачки з відповідача підлягають понесені нею та підтверджені, наданою суду квитанцією, судові витрати в сумі 640 грн. щодо розірвання шлюбу, а частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати в сумі 640 грн. щодо позовних вимог про стягнення аліментів. На підставі викладеного і ст.ст. 112, 113, 180, 181 - 183 СК України,

Outcome: partial