Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідач на підставі рішення суду від 13 жовтня 2001 року повинен був сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки доходу (заробітку) відповідача, до досягнення дитиною повноліття, але покладений на нього обов'язок належним чином не виконував, внаслідок чого, з його вини, виникла заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на 01 лютого 2017 року складає 21546,01 грн. Також, неповнолітній [PERSON] є дитиною-інвалідом з дитинства. Зважаючи на тяжку хворобу сина, позивачка постійно несе додаткові витрати на дитину, пов'язані з його обслуговуванням, госпіталізація ми та лікуванням, а також виконанням індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда. Тому, впродовж останніх двох років позивачкою за призначенням лікарів придбано медичних препаратів для лікування сина на 3944,49 грн. В судовому засіданні позивачка вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Фастівського районного суду Київської області та згідно виконавчого листа №2-624/2001 року від 13 жовтня 2001 року стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця с. Роздольне Житомирського району на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини зарплати (а.с.7-9). Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, згідно Довідки-розрахунка заборгованості за №03.3-22/196-6 від 02.02.2017 року виданої Фастівським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа №2-624/2001 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], станом на 01.02.2017 року становить 21546,01 грн.(а.с.10-12). Згідно ч. 3 ст. 194 Сімейного Кодексу України заборгованість за аліментами погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії або стягується за рішенням суду. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються щомісячно за змістом статті 196 СК України пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Таким чином, оскільки сума заборгованості становить 21546,01 грн., то відповідно пеня складає 7319,80 грн. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є дитиною-інвалідом підгрупи «А», що підтверджується копією посвідчення Серії [NUMBER] (а.с.13). Також, згідно Довідки ЛКК №363 від 19.01.2017 року [PERSON], [INFO] знаходиться на обліку в КЗ «Фастівський центр ПМСД» з діагнозом: «Важка розумова відсталість, ускладнена аутистичною поведінкою, з агресивними діями; системним недорозвитком мови І-ІІ рівнів. Вроджена вада зору: праве око - протезоване; ліве - колобома райдужної оболонки. Відсутність навичок самообслуговування». Даний діагноз підтверджується і Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №320 Київської обласної психіатричної лікарні №2 (а.с.17-18). Зважаючи на тяжку хворобу сина, позивачка постійно несе додаткові витрати на дитину, пов'язані з його обслуговуванням, госпіталізація ми та лікуванням, а також виконанням індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що підтверджується копіями рецептів лікаря та копіями квитанцій на придбання ліків (а.с.23-31). Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, передбачена участь батьків у додаткових витратах на дитину і визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи те, що позивачкою було сплачено за медичні препарати на лікування сина 3944,49 грн., то суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 1/2 частину понесених нею додаткових витрат - 1972,25 грн. (3944,49 грн. : 2 = 1972,25 грн.). На підставі вищенаведеного, суд вважає вимоги позивачки доведеним та обґрунтованим. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених чи відхилених частин вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved