Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні майном шляхом визнання недійсним договору доручення, укладеного із [PERSON], визнати за нею право власності на автомобіль BMW X-6 VIN [NUMBER], темно-зеленого кольору, д/н [NUMBER]. Позивачка у судове засідання не з'явилась, просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи, про що надала суду письмову заяву. Представник відповідача МВС України РСЦ у Луганській області Територіального сервісного центру №4444 у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], у судове засідання не з'явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, про причину неявки суд не повідомили. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія довідки №31/12/4444-23448 від 07.09.2016 р.; копія довідки б/н від 19.07.2016 р.; копія довідки ГП ЛНР; копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу; копія листа №8025/111/18.2016 від 27.10.2016 р; копії Витягів з кримінального провадження; копія газети; копія Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей; копія повідомлення; копія Висновку за результатами проведення перевірки по матеріалам єдиного обліку; довідка №31/12/4444-3617 від 13.12.2016 р. Дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 22.05.2014 р. в м. Луганськ, із законного володіння позивачки, в незаконний/протиправний спосіб, із застосуванням погроз фізичного насилля та із застосуванням морального тиску, шляхом відкритого демонстрування вогнепальної зброї, з боку невідомих осіб, по відношенню до позивачки, вибув належний їй транспортний засіб - автомобіль BMW X-6 VIN [NUMBER], темно-зеленого кольору, д/н [NUMBER], надалі за текстом - «Автомобіль». Вказаною групою осіб позивачка під впливом психологічного тиску та погроз фізичної розправи о позивачки, уклала з [PERSON] усний договір доручення та видала йому довіреність щодо розпорядження вищеназваним автомобілем. На підставі цієї довіреності та довідки-рахунку 27 травня 2014 р. автомобіль був перереєстрований за відповідачкою у справі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із діючим законодавством України, здійснення договору щодо продажу майна, є наслідком узгоджених дій сторін: Продавця та Покупця шляхом укладання між ними правочину (ст. 202 ЦК України «правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків») у письмовій формі - Договору. Згідно із ст. 626 ЦК України «договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків». У відповідності із ст. 638 ЦК України «договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору». Будь-який договір, згідно вимог діючого законодавства України, повинен відповідати умовам закріплених в ст. 203 ЦК України, а саме: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Договір щодо відчуження автомобілю, було складено в супереч нормам діючого законодавства України, а саме: -особа, яка здійснювала відчуження автомобілю, не була наділена такими повноваженнями та не мала необхідного обсягу повноважень (ч. 2 ст. 203 ЦК) - позивачка не здійснювала ні яких дій по відчуженню автомобілю, та її дії не були направлені на здійснення відчуження автомобілю, не носили реальних характер, не мали внутрішньої волі та вільного волевиявлення позивачки (ч. 3 ст. 203 ЦК України); - договір, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки не передбачав реального настання обставин за договором відчуження та не був здійснений в інтересах власника майна (автомобілю) - позивачки (ч. 5 ст. 203 ЦК України); У відповідності із ч. 1 ст. 215 ЦК України «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України». Відсутність волі позивачки на укладення договору доручення підтверджується витягом з ЄРДР від 06 червня 2014 р. про внесення інформації щодо скоєння відносно неї злочину за ознаками ст.289 ч.3 КК України, під час обставин, що суд відповідно до ст.61 ЦПК України, вважає загальновідомими - масове скоєння злочинів проти осіб та майна під час проведення АТО у 2014 р. на території Луганської області. У відповідності із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та Узагальненням Верховного Суду України від 24.11.2008 р. зазначено, - що у відповідності ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства України, а також моральним засадам суспільства; - що у правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі; - що для визнання правочину недійсним, через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладання правочину; Тому позовні вимоги про визнання договору доручення недійсним підлягають задоволенню, а видана позивачкою на підставі недійсного договору доручення довіреність не породжувала правових наслідків під час вчинення всіх наступних дій з належним позивачці майном. Оскільки позивачка внаслідок наступної перереєстрації належного їй автомобілю позбавлена права власності на належне їй майно, на підставі ст.392 ЦК України підлягають задоволенню і ці позовні вимоги. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Разом з цим, позовні вимоги до МВС України РСЦ у Луганській області Територіального сервісного центру №4444 задоволенню не підлягають, оскільки він не був стороною у спірному договорі та не вчиняв дії цивільно-правового характеру, що порушували право власності позивачки. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 551,2 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial