Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивачка в квітні 2014 р. звернулась до суду з позовом до відповідача та просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем в Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва 13.02.1999 року. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 13 лютого 1999 р. між нею та відповідачем зареєстровано шлюб про що є актовий запис № 73, від шлюбу вони мають спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки ним були ініційовані постійні сварки, які часто закінчувались застосуванням насильства відносно неї - позивачки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 25 липня 2013р. і з цього моменту позивачка з дітьми проживає окремо від відповідача, який в свою чергу проживає з іншою жінкою, а тому подальше спільне проживання у шлюбі однією сім'єю, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. Крім того, вказує, що суперечки про місце проживання дітей та поділ майна немає. На підставі ст. 110 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що з 25 липня 2013р. вона з відповідачем не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, зазначала, що примирення між нею та відповідачем не можливе, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечував, підтвердив суду, що дійсно з 25 липня 2013р. вони з дружиною не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних стосунків, спільного бюджету не мають, примирення між ними не можливе. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13 лютого 1999р. про що є актовий запис № 73 (а.с. 6 - копія свідоцтва про одруження). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.3, 4 - копії свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивачки та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення позивачки та відповідача дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично з 25 липня 2013р. не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved