Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Малітовська Т.М. про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі в якому побудували житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. [INFO] року її батько [PERSON] помер та за життя вчинив заповіт, згідно якого все своє майно заповів онуці [PERSON] відповідачу по справі. Остання, в серпні 2017 року повідомила її, що після смерті [PERSON] успадкувала все його майно за заповітом. Вважає, що нотаріусом свідоцтво про право на спадщину заповітом на згаданий житловий будинок, а також на земельну ділянку для його обслуговування видане з порушенням, оскільки воно видане на все майно, хоча [PERSON] володів Ѕ частиною спадкового майна. З вказаних підстав просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в частині видачі його на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,075 га, кадастровий номер [NUMBER] , номер [NUMBER] , видане 19.11.2013 року та скасувати реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку. Представниця позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав вказаних в позові, просила їх задовольнити. Приватний нотаріус Малітовська Т. [PERSON] . в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином судовою повісткою, однак до суду повернувся поштовий конверт із відміткою «адресат за зазначеною адресою не проживає». З відповіді на запит стосовно місця реєстрації відповідачки (а.с. 12) видно, що остання зареєстрована по [ADDRESS] , куди і направлялася судова повістка. Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу, зі згоди представниці позивачки [PERSON] розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов доведений та обґрунтований та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 29.01.1949 року виконавчим комітетом Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 78). Вказаний шлюб не був розірваний та був припинений 31.08.2001 року в зв`язку із смертю одного з подружжя [PERSON] , померлого [INFO] . Перебуваючи у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстроване за [PERSON] на ім`я якого 21.08.1969 року виконавчим комітетом Кострижівської селищної ради було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок. Вказане свідоцтво зареєстровано в Чернівецькому ОБТІ та записано в реєстрову книгу за № [ADDRESS] , [ADDRESS] 1, сторінка 132 (а.с. 63) У відповідності до ст.ст. 22, 28 КпШС УРСР (чинних на момент набуття права власності та смерті [PERSON] ) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку В разі\~ поділу\~ майна,\~ яке\~ є\~ спільною\~ сумісною\~ власністю\~подружжя,\~ їх\~ частки\~ визнаються\~рівними.\~ В\~окремих випадках\~суд може\~відступити від\~начала рівності\~ часток\~ подружжя,\~ враховуючи\~інтереси \~неповнолітніх \~дітей або\~інтереси одного\~з подружжя,\~ що\~заслуговують на\~увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя. Судом встановлено, що 10.03.1994 року [PERSON] , який помер [INFO] вчинив заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів онуці [PERSON] , тобто відповідачу по справі. Наведене вбачається із заповіту (а.с. 62 зворот). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7) Таким чином на момент смерті [PERSON] йому на праві власності належала Ѕ частка житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Відповідно до\~ч.\~ч.\~4,\~5\~перехідних та\~прикінцевих положень\~ЦК України\~щодо цивільних\~відносин,\~які виникли\~до набрання\~чинності Цивільним\~кодексом України,\~положення цього\~Кодексу застосовуються\~до тих\~прав і\~обов`язків,\~що виникли\~або продовжують\~існувати після\~набрання ним\~чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно заповіту від 10.03.1994 року [PERSON] , який помер [INFO] вчинив заповіт, яким все своє майно заповів онуці [PERSON] , тобто відповідачу по справі (а.с. 62 зворот). [PERSON] , спадщину після смерті [PERSON] прийняла та 12.08.2004 року звернулася в Заставнівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 59). 12.08.2004 року відповідачу [PERSON] державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Малітовською Т.М. було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] (а.с. 68). Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В п. 27 постанові Пленуму ВС України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо Згідно п. 214 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що спадкодавцеві [PERSON] , померлому [INFO] належала 1/2 частина житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , а свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане відповідачу на весь житловий будинок, то суд вважає, що нотаріусом при вчиненні нотаріальної дії по видачі такого свідоцтва не дотримано положень вищевказаної інструкції та норм, чинного на той час законодавства, а отже таке свідоцтво слід визнати недійсним в частині його видачі на Ѕ частину. Також судом встановлено, що в зв`язку із видачею відповідачці свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, на її ім`я зареєстровано право власності на цілу частину спірного житлового будинку (а.с. 40 [ADDRESS] 54), а оскільки свідоцтво про право на спадщину в Ѕ частині визнається недійсним, то підлягає скасуванню в Ѕ частині реєстрація права власності [PERSON] на спірний житловий будинок. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~120\~ЗК України,\~у разі\~набуття права\~власності на\~жилий будинок,\~будівлю або\~споруду,\~що перебувають\~у власності,\~користуванні іншої\~особи,\~припиняється право\~власності,\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~розташовані ці\~об`єкти.\~До особи,\~яка набула\~право власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду,\~розміщені на\~земельній ділянці,\~що перебуває\~у власності\~іншої особи,\~переходить право\~власності на\~земельну ділянку\~або її\~частину,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення. На виконання вказаної вимоги закону встановлено, що в зв`язку із набуттям відповідачкою права власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] , на її ім`я 13.11.2013 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] . Наведене, вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №153268029 від 21.01.2019 року (а.с. 40). Оскільки свідоцтво про право на спадщину на згаданий житловий будинок в Ѕ частині визнається недійсним та підлягає скасуванню в Ѕ частині реєстрація права власності на нього, то суд вважає, що слід визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку для обслуговування спірного житлового будинку, видане відповідачці та скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на цю земельну ділянку. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1241, 1301 ЦК України,

Outcome: approved