Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивачка в позовних вимогах до суду та уточнюючи їх в судовому засіданні, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON]; стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий період на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно з моменту розлучення, а саме - з 14.06.2013; стягнути з відповідача на її користь додаткові витати на дитину у розмірі 2273,69 грн.; оголосити відповідача в розшук та стягнути з нього судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.07.2007 вона уклала з [PERSON] шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 607. Від шлюбу мають дочку, [PERSON], [INFO]. 27 червня 2013 року рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] з нею та з дитиною поступово припинив спілкування, своїх обов'язків щодо виховання та утримання дитини не виконував. І хоч після розірвання шлюбу він провідував час від часу дочку (це продовжувалося на протязі року після розлучення) це завдало неабиякої шкоди психологічному і, як наслідок, фізичному здоров'ю дитини, оскільки вона тяжко переживала відсутність батька, а батько з'являвся один раз в 1-2 місяці на кілька годин. З березня місяця 2015 року відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавився життям, не відвідував і не відвідує її вдома, в школі. Вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає зі нею. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Вони з донькою проживають з її батьками в приватному будинку. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною і батьками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Враховуючи те, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні - участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. До того ж, обставини, за яких він припинив спілкування з дитиною, дають підстави вважати, що така поведінка останнього не була спровокована поважними причинами, наявність котрих, відповідно до законоавства, могли б розглядатися як підстави для звільнення від сімейно-правової відповідальності. У ході чергової бесіди вона наполягала частіше зустрічатися з дитиною та вимагала від нього коштів на утримання дитини. Він повідомив, що має нову сім'ю і йому тяжко утримувати їхню спільну дитину та приділяти їй більше часу він не має змоги. [PERSON] твердо, без жодних вагань запропонував їй порушувати питання про позбавлення його батьківських прав, після чого зник. Серед іншого, вона як законний представник своєї доньки, не має необхідного обсягу повноважень для вчинення деяких видів правочинів в інтересах та від імені дитини, що, в свою чергу, спричиняє грубе порушення її прав. Наявні всі правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до частини 32ст. 166 СКУ, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Вважає, що позиція відповідача спрямована на свідоме та необгрунтоване ухилення від виконання своїх прямих батьківських обов'язків, шляхом покладання останніх на неї в повному обсязі, порушує права та законні інтереси їхньої спільної дочки. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру частки заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, просить суд взяти до уваги наступні обставини: відповідач після розлучення не приймав участі у вихованні доньки та майже не надавав фінансової (матеріальної) підтримки. Враховуючи стрімке знецінення гривні за останній час та стрімке зростання цін на всі товари, у тому числі дитячі, розмір її доходу не дозволяє забезпечувати рівень життя дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідач має молодий вік, є працездатною особою, на хронічні захворювання не страждає, він одразу після розлучення уклав новий шлюб, а це свідчить про те, що за своїм матеріальним станом відповідач у змозі організувати своє життя таким чином, щоб надавати грошову допомогу на утримання своєї неповнолітньої доньки. Крім того, дитина має слабе здоров'я, часто хворіє і потребує санаторно-курортного лікування, що підтверджується. Беручи до уваги той факт, що в період, протягом якого вони з відповідачем підтримували дружні стосунки (з моменту знайомства - серпень 2006 року по березень 2015 року), останній працював без оформлення трудового договору, що дає підстави вважати, що він і зараз не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб'єкта господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливості визначити розмір частку від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, - що є тими істотними обставинами, які надають підстави суду, згідно ч. 1 ст. 184 СК України, визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі. При таких обставинах, на утримання неповнолітньої дитини, необхідно стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, і обсяг яких, на її думку, є тим мінімально необхідним розміром для утримання та виховання їхньої доньки. Підставою, котра дає їй право заявляти вимогу про присудження аліментів за минулий час є те, що відповідач з моменту розірвання шлюбу свідомо ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання дочки. У добровільному порядку батько відмовляється надавати таке утримання, а на шляху до реалізації права своєї дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, довелося зіштовхнутися з труднощами, котрі ускладнюють вирішення цього питання на користь дитини. Відповідач після їхнього розлучення ніколи не повідомляв про місце свого проживання, за місцем реєстрації він не проживає з 2008 року, про що свідчать відповідні листи Данилівської сільської ради. Крім того, з березня місяця 2015 року він взагалі обірвав зв'язок з ними - змінив номер телефону, видалив свої дані із соціальних мереж. Їй відомо лише те, що він проживає в Києві (зі слів спільних знайомих, котрі повідомили, що час від часу зустрічають його в Дарницькому районі міста Києва). Місце роботи їй також не відоме. Вважає вищенаведені та документально підтверджені доводи достатніми та належними доказами, які підтверджують факт ухилення останнього від сплати аліментів та вжиття з її боку заходів щодо одержання аліментів, котрі є достатньою підставою для стягнення з відповідача аліментів за минулий період. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ними аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Враховуючи те, що за час відсутності в житті дитини відповідача нею були понесені відповідні витрати, вважає, що з останнього має бути стягнена сума коштів у розмір 2273,69 грн., з них: витрати на санаторно-курортне лікування, в тому числі вартість проїзду до місця призначення та назад. Відповідач досить тривалий час переховується з метою ухилення від виконання свого обов'язку щодо виховання та утримання своєї дитини, при цьому її зусилля, спрямовані на розшук його не принесли бажаного результату, з метою негайного відновлення порушених прав дитини шляхом вирішення питання по суті в судовому порядку, вважає за необхідне оголосити відповідача у розшук. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Окрім того заявила клопотання про визнання Висновку органу опіки та піклування Бобровицької РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 08.07.2016 №01-20/1152 необгрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини та постановлення окремої ухвали з подальшим ї направленням органу опіки та піклування для усунення недоліків в роботі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки відповідно до ч. 1 ст.77 ЦПК України (а.с. 73) та шляхом розміщення оголошення в пресі про його виклик (а.с. 81). Враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 224 ЦПК України та відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Вислухавши позивачку, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, та

Outcome: partial