Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з відповідачем спільне життя не склалось через різні характери та погляди на життя, із-за чого в сім'ї часто виникають сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного. Подружні стосунки сторони припинили, спільного господарства не ведуть, примирення не можливе. Також, позивачка просила стягнути на її користь аліменти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дітей. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2018 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 17 січня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначене до судового засідання. В судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись судом належним чином, позивач через канцелярію суду надала письмову заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала, прізвище просила не змінювати, відповідач причину неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 травня 2003 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №131, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7-10). Згідно ст. 56 Сімейного Кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Спільне життя у сторін не склалось через різні характери та погляди на життя, із-за чого в сім'ї часто виникають сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного. Сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, збереження сім'ї та примирення вважають не можливим. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила прізвище залишити без змін «[PERSON]». Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то судом встановлено, що відповідач добровільно не допомагає позивачці матеріально утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Довідки Волицької сільської ради Фастівського району Київської області №337 від 09.10.2018 про те, що [PERSON], [INFO] проживає разом з дітьми без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дітей, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначений показник з урахуванням його безпосереднього відношення до прожиткового мінімуму, може змінюватися в залежності від змін у чинному законодавстві, тому, на думку суду, визначення розміру аліментів саме у частці від заробітку, є доцільним та таким, що унеможливить в майбутньому порушення прав та інтересів дитини сторін. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими. Крім того, враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved