Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] у жовтні 2015 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 08 січня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №2. \~ \~ \~ \~Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . \~ \~ \~ \~Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на подружнє життя та несумісність характерів. Внаслідок цього, між ними часто виникали суперечки, свідками яких неодноразово була їхня малолітня дитина. \~ \~ \~ \~Протягом останніх років вони неодноразово намагалися зберегти сім`ю, однак жодних позитивних результатів досягнуто не було. \~ \~ \~ \~У зв`язку із цим, вважає, що спільне життя та проживання з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам, а їх шлюб існує формально. \~ \~ \~ \~Після фактичного припинення сімейних відносин син проживає та знаходиться на її утриманні, а відповідач жодним чином не допомагає. На даний час вона працює на посаді менеджера у ТОВ «Мажор ЛТД», у зв`язку із чим отримує заробітну плату в розмірі близько 3\~000 грн. Проте вказаних коштів недостатньо для належного її забезпечення та на утримання сина. Крім того, вона винаймає житло, за що також потрібно сплачувати значні кошти. Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований в Генеральному штабі Збройних сил України. На утриманні у нього немає інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Просила позов задовольнити: розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з [PERSON] на її користь на утримання малолітнього сина, аліменти в розмірі 25% від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Просила задовольнити його в повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про\~ причини своєї неявки до суд не повідомив. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі\~ доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 08 січня 2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2 (а.с.7). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с.18). Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на подружнє життя та несумісність характерів. Внаслідок цього, між ними часто виникали суперечки. На даний час сторони не підтримують фактичних шлюбних відносин та проживають окремо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім?я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. За таких обставин, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та\~ [PERSON] необхідно розірвати. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51,52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Також, судом було встановлено, що після фактичного припинення подружніх стосунків, малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] (а.с.34). Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] з 15 квітня 2014 року по даний час працює в ТОВ «Мажор ЛТД» на посаді менеджера зі збуту. Загальна сума її доходу за період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року, становить 9\~065 грн. 78 коп.\~ (а.с.6, 19). Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~ Законодавцем визначено обставини, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів. Зокрема, згідно ст.182 СК, такими обставинами є: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.17 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Із матеріалів справи та пояснень в судовому засіданні [PERSON] вбачається, що відповідач жодним чином дитині не допомагає та коштів позивачці на утримання сина не надає. При цьому судом було встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі у Військовій частині [NUMBER] , що підтверджується довідкою\~ від 18 грудня 2015 року (а.с.45). Стан здоров`я відповідача задовільний, непрацездатних осіб чи неповнолітніх дітей у нього на утриманні немає. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища сторін і їх малолітньої дитини, відсутності на утриманні відповідача інших дітей та непрацездатних батьків, суд вважає, що на підставі ст.183 СК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved