Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права особистої приватної власності на майно одного з подружжя, в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 30.03.2013 року між нею та відповідачем по справі [PERSON] було укладено шлюб, який відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.07.2017 року був між сторонами розірваним. Перебуваючи у шлюбі, 30.05.2013 року за довідкою рахунком № ААВ358464, сторонами був придбаний автомобіль марки «Мазда 323», реєстраційний номер [NUMBER] , 1990 р. випуску, вартістю 28 000 грв., оплата якого здійснювалася сторонами навпіл. Відповідно до інформації № 31/4-12117/1125 від 15.04.2016 року територіального сервісного центру 1247, за даними АІС «Дніпро-ДАІ» та НАІС ДДАІ - власником вищевказаного автомобіля є відповідач по справі [PERSON] . Оскільки життя у шлюбі між сторонами не склалося, то відповідач залишив позивачку під час вагітності та зняв з належного їй грошового вкладу кошти в сумі Ѕ вартості автомобіля, а саме 20 000 грв. розмістивши такі на своє ім`я в ПАТ »Платинум Банк» , які в подальшому також зняв . Згодом, відповідно до рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області по справі № 2/0198/46/15, вищевказані кошти, внесені на ім`я відповідача в ПАТ «Платинум Банк» в сумі 20 000 грв. були визнані особистою приватною власністю позиваки, при цьому до теперішнього часу виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з відповідача в сумі 20 000 грв. позивачкою не здійснювалося та виконавчий лист до виконання останньою не передавався, з причин того, що відповідач має право на частину своїх грошей, що були спільно вкладені під час придбання автомобіля. Між позивачкою та відповідачем по справі була досягнута домовленість про розподіл спільного майна подружжя, яка з причин юридичної необізнаності була укладена в усній формі без нотаріального посвідчення. За вказаною домовленістю позивачці на праві особистої власності має належати спірний автомобіль, за який відповідач, в свою чергу, отримав компенсацію оплаченої ним частини автомобіля в сумі 20 000 грв., отже фактично договір розподілу майна подружжя між сторонами був виконаний. З 2015 року автомобіль перебуває у позивачки, а документи на такий у відповідача, при цьому останнім ніхто зі сторін не користується, оскільки такий потребує капітального ремонту двигуна. На даний час, після отримання грошових коштів, відповідач відмовляється укласти договір розподілу майна відповідно до закону у письмовій, нотаріально посвідченій формі, що змусило позивачку звертатися до суду. Посилаючись на ст. ст. 60, 61, 63, 64, 69, 70 СК України позивачка просила визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль марки «Mazda 323», Тип ТЗ- легковий (іноземний), 1990 р. випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] VIN код [NUMBER]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримала в повному обсязі (ас.66). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду телефонограму про розгляд справи за його відсутності, при цьому позовні вимоги визнав в повному обсязі (ас.69). В ході розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії: -05.10.2020 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд в порядку загального позовного провадження (ас.31-33); -03.11.2020 року постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання (ас.41); -27.01.2021 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ас.63-64). Дослідивши письмові матеріали, додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав: -згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.03.2013 року, виданого ВДРАЦС по Павлоградському району реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 березня 2013 року( ас.14), який розірвано між сторонами рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.07.2017 року, що набрало законної сили 31.07.2017 року (ас.15). Перебуваючи у шлюбі сторони, на підставі довідки-рахунку № ААВ358464 від 30.05.2013 року, придбали автомобіль марки « MAZDA 323», реєстраційний номер [NUMBER] , 1990 р. випуску, що підтверджено довідкою територіального сервісного центру 1247 РСЦ в Дніпропетровській області № 31/4-1217/1125 від 15.04.2016 року (ас.13). Доводи позивачки про те, що відповідач після фактичного припинення шлюбних відносин зняв з належного їй грошового вкладу кошти в сумі Ѕ вартості автомобіля, а саме 20 000 грв. розмістивши такі на своє ім`я в ПАТ »Платинум Банк» , які в подальшому також зняв , підтверджені в судовому засіданні рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області по справі № 2/0198/46/15, відповідно до якого вищевказані кошти, внесені на ім`я відповідача в ПАТ «Платинум Банк» в сумі 20 000 грв. були визнані особистою приватною власністю позивачки (ас.20-24). До теперішнього часу виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з відповідача в сумі 20 000 грв. позивачкою не здійснювалося та виконавчий лист до виконання останньою не передавався, з причин того, що відповідач має право на частину своїх грошей, що були спільно вкладені під час придбання автомобіля (ас.18). Відтак, фактично відповідач отримав від позивачки свою частку грошових коштів, вкладних ним на придбання автомобіля. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Згідно ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Позивачка зазначала, що між нею та відповідачем по справі фактично було досягнуто згоди про розподіл майна подружжя, за умовами якої спірний автомобіль належить саме їй на праві власності, а відповідач, в свою чергу, отримав за свою частку в ньому грошові кошти в сумі 20 000 грв., однак з вини відповідача письмово вказану угоду до теперішнього часу не оформлено, хоча автомобіль перебуває у позивачки. Суд не ставить дані доводи позивачки під сумнів, враховуючи, що відповідач у повному обсязі визнав позовні вимоги заявлені до нього та не оспорював отримання за свою частку у вартості автомобіля 20 000 грв. від позивачки. З огляду на дане позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи волю позивачки суд вважає можливим судові витрати по справі залишити за останньою, про що позивачка просила в наданій на адресу суду заяві про розгляд справи за її відсутності (ас. 66).

Outcome: approved