Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності їй, її чоловіку - [PERSON] та її доньці - [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. [INFO] року помер її чоловік[PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно у вигляді частки квартири [ADDRESS]. Також зазначила, що вона є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та у шестимісячний строк вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім неї спадкоємцями також є її донька - [PERSON], яка відмовилася від своєї частки в спадковому майна на користь позивачки та її син [PERSON] Оскільки частки співвласників квартири не були визначені та тому, що спадкове майно не було зареєстроване у відповідному органі у встановленому законом порядку, то вона не має можливості оформити право власності в порядку спадкування після смерті чоловіка, у зв'язку з чим отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді 1\\3 частки зазначеної квартири після смерті її чоловіка [PERSON] Заявами від 27.11.2014 року та 17.12.2014 року позивачка доповнила та уточнила зміст позовних вимог, а саме просила суд визнати, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила 1/3, та просила визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді 1/3 частки спірної квартири після смерті її чоловіка [PERSON] В судове засідання представник позивача [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій підтримав доповнені позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до суду не з'явилась, надавши суду письмову заяву, в якій позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливим розглянути справу у його відсутності, відповідно до наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. Представник відповідача - Маріупольської міської ради Іванченко Н.О., яка діє на підставі довіреності, надала заперечення проти позову та просила розглянути справу за її відсутності. В своїх запереченнях позов вважала необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що спадкодавець належним чином не зареєстрував право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], а це є умовою для переходу право власності в порядку спадкування, тобто, фактично до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцю на час відкриття спадщини. В задоволенні позову просила відмовити. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.04. 1994 року № 19250, квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с. 26). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 24). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого 09.03.1983 року відділом РАГС м. Жданов Донецької області, позивачка є дружиною померлого [PERSON], [INFO] (а.с. 25). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріусу Другої маріупольської державної нотаріальної контори Царьової І.В. від 27.11.2014 року за № 1577/02-31, позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], після смерті [PERSON], у зв'язку із відсутністю у спадкоємця документів, підтверджуючих реєстрацію нерухомого майна (а.с. 29). Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні та юридичні особи. Таким чином, між сторонами мають місце правовідносини, що виникають із права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 370, 372 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Таким чином, частки співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, тобто частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру становить 1/3. Як вбачається з спадкової справи № 213/2014, заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, його дружина [PERSON] у встановлений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини (а.с. 22). Крім позивачки [PERSON] спадкоємцем першої черги за закономє донька померлого - [PERSON], якавідмовилась від своєї частки у спадковому майні на користь своєї матері - позивачки [PERSON] (а.с. 23). Заява про відмову від частки у спадщині у встановлені законом порядку та термін була подана [PERSON] нотаріусу та цю обставину відповідачка підтвердила суду своєю письмовою заявою (а.с.28). Відповідач [PERSON] не є спадкоємцем за законом першої черги, оскільки не встановлений його прямий родинний зв'язок із спадкодавцем [PERSON] Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 вбачається, що право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкодавцем [PERSON] за життя було правомірно набуто право власності на 1/3 частку спірної квартири, оскільки він володів на праві власності 1/3 частки цієї квартири та володів нею за життя, тому суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що спадкодавець за життя не набув права власності на частину квартири, і тому спадкоємець також не набуває права власності на це майно в порядку спадкування. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наведених обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, [PERSON], яка є спадкоємицею за законом, після смерті чоловіка не може реалізувати своє право на прийняття спадщини, тому з метою захисту спадкових справ позивачки суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved