Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] у травні 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказала, що на даний час сім'я сторін фактично розпалась. Підставою для розпаду сім'ї є непорозуміння та постійні сварки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї та шлюбних відносин, у зв'язку з чим сторони з квітня 2013 року проживають окремо, а тому просить розірвати шлюб, примиритися категорично не бажає. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], народження [INFO]. Просить дошлюбне прізвище не відновлювати та стягнути з відповідача судові витрати. На попередньому судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Вказала, що спору про поділ спільно нажитого майна не виникає. Просила суд, залишити дитину проживати з нею. Відповідач у попередньому судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON], не заперечував проти розірвання шлюбу. Вказав, що спору про поділ спільно нажитого майна не виникає, як і про те з ким буде проживати неповнолітній [PERSON] - з матір'ю [PERSON] Усудове засідання призначене на 08.09.2014 не з'явився, проте був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис у довідковому листі до справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження виданим 19.12.2011 Відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 218 (а.с. 6) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], народження [INFO] (а.с. 7). Спору про місце мешкання якої у сторін не виникає як і про поділ майна, що є спільною сумісною власністю. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Так, 06.06.2014 ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області сторонам було надано строк на примирення терміном три місяці. Сторони не примирилися. Міри прийняті судом для збереження шлюбу виявилися безрезультатними. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved