Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом у якому просить суд визнати недійсним договір дарування ? частини квартири №55 в будинку №1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі, яка в цілому складається з 2 кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 49,8 кв.м., у тому числі житловою площею 28,5 кв.м., укладений 27.03.2006 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] У позовній заяві позивачка [PERSON] зазначає, що у 2006 році відповідач [PERSON], який є її сином, запропонував їй матеріальну допомогу в обмін на належну їй на праві приватної власності ? частину квартири шляхом укладення з нею договору довічного утримання. [PERSON] пообіцяв позивачці [PERSON] до кінця її життя, що буде купувати їй їжу в необхідній кількості, необхідний одяг, ліки, та речі, сплачувати комунальні послуги в квартирі де вона проживає. Спочатку позивачка [PERSON] не погодилася на умови відповідача [PERSON], але, з бігом часу, порадившись зі своїми подругами, та юристами погодилася на умови відповідача [PERSON], оскільки була переконана, що якщо відповідач [PERSON] не буде виконувати умови вище зазначених домовленостей, вона в будь якому випадку зможе у судовому порядку розірвати угоду між нею та ним. Оформлення усіх документів для укладення договору довічного утримання взяв на себе відповідач [PERSON] 27.03.2006 року відповідач [PERSON] запропонував позивачці [PERSON] поїхати до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та укласти між ним та нею договір довічного утримання, згідно умов якого вона передасть йому в дар ? частину квартири №55 в будинку №1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі, а він у свою чергу надасть їй можливість самостійно проживати у квартирі до кінця її життя, буде сплачувати усі комунальні послуги за квартиру, буде купувати їй їжу, ліки, необхідний одяг. Власником цієї частини квартири відповідач [PERSON] стане лише після смерті позивачки [PERSON] В той же день, у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] був укладений вище зазначений договір, який забрав собі відповідач [PERSON] До початку 2013 року, відповідач [PERSON] виконував взяті на себе зобовязання за договором довічного утримання. [PERSON] надавав позивачці [PERSON] усю необхідну їй матеріальну допомогу, а саме надавав кошти для сплати комунальних послуг за квартиру, вона залишилася проживати в квартирі, залишившись власником квартири, оскільки право власності на квартиру залишилося зареєстрованим за нею, відповідач [PERSON] купував позивачці [PERSON] їжу та одяг у оговорених між сторонами угоди розмірах, купував необхідні ліки. На початку 2013 року відповідач [PERSON] почав ухилятися від взятих на себе зобовязань. Спочатку він ухилився від матеріальної допомоги у вигляді надання грошових коштів для їжі та необхідних речей, потім перестав надавати кошти для сплати комунальних послуг за квартиру, а на початку 2015 року перестав купувати позивачці [PERSON] і необхідні ліки. Позивачка [PERSON] почала оплачувати комунальні послуги за квартиру сама. У квітні 2015 року відповідач [PERSON] запропонував позивачці [PERSON] звільнити квартири, оскільки з його слів він вирішив квартиру продати. На заперечення позивачки [PERSON], відповідач [PERSON] повідомив їй, що вона свою частку квартири йому подарувала ще у 2006 році, а договору довічного утримання він з нею не укладав. В доказ зазначеному, відповідач [PERSON] надав позивачці договір дарування квартири від 27.03.2006 року на бланку серії ВСР №827963, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] про державну реєстрацію права власності на квартиру. З [PERSON], позивачка [PERSON] довідалася про те, що право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] КП «Одеське МБТІ та РОН», тільки 11.10.2011 року, тобто через 5,5 роки після укладення договору дарування, що свідчить про виниклі наміри відповідача [PERSON] розпорядитися квартирою поза волею позивачки всупереч попередніх домовленостей між ним та позивачкою. У звязку з вище наведеними обставинами позивачка [PERSON] була вимушена звернутися до суду з метою поновлення свого порушеного права власності на ? частину квартири. У судовому засідання позивачка [PERSON], та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовну заяву, надали пояснення за позовом, аналогічні викладених у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] позов не визнав, хоча визнав фактичні обставини справи, які були викладені у позовній заяві, просив суд відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали цивільної справи та вислухавши сторони у справі, допитавши свідків у справі, суд вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою, доведеною, та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить ? частина квартири №55 в будинку №1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі, яка в цілому складається з 2 кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 49,8 кв.м., у тому числі житловою площею 28,5 кв.м. Зазначена частина квартири належить позивачці [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.06.2002 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради за №19-16573, зареєстрованому в КП «Одеське МБТІ та РОН» 17.07.2002 року, в книзі 431 пр, на стор.90 за №439. Інша ? частина квартири належить відповідачу [PERSON], який є рідним сином позивачки. Позивачка [PERSON] є похилого віку, - [INFO], що підтверджується її цивільним паспортом, непрацездатна, та знаходиться на пенсії, що підтверджується її пенсійним посвідченням, іншого житла на Україні не має, в квартирі проживає сама, відповідач [PERSON] в квартирі не проживає багато років, проживає зі своєю дружиною у приватному будинку по вул. Селикційна буд. 23 в м. Одесі, комунальні послуги за усю квартиру сплачуються самою позивачкою [PERSON], що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг, та поясненнями відповідача з цього приводу. Крім того, позивачка [PERSON] страждає рядом хронічних захворювань, потребує догляду та сторонньої медичної допомоги, наміру дарувати свою частку квартири не мала, що підтверджується показами свідків [PERSON], - невістки позивачки, [PERSON], - дочки позивачки, [PERSON] - сестри позивачки, поясненнями відповідача [PERSON] з цих питань. На підставі договору дарування квартири №55 в будинку №1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі, яка в цілому складається з 2 кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 49,8 кв.м., у тому числі житловою площею 28,5 кв.м., укладеного 27.03.2006 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], позивачка [PERSON] подарувала, а відповідач [PERSON] прийняв в дар ? частину квартири №55 в будинку №1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі. У встановленому законом порядку право власності на подаровану частку квартири було зареєстровано за відповідачем [PERSON] в КП «Одеське МБТІ та РОН», тільки, 11.10.2011 року, тобто через 5,5 роки після укладення договору дарування. 04.09.2015 року між громадянином [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений попередній договір купівлі-продажу квартири №55 в будинку №1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] В забезпечення своїх зобовязань за цим договором [PERSON] передано відповідачу [PERSON] до підписання договору 10000 доларів США, що по курсу НБУ на момент передачі грошей становить 230000 гривень, що підтверджується вище зазначеним попереднім договором. З даних документів вбачається, що громадянин [PERSON] та відповідач [PERSON] домовились між собою 25.09.2015 року в нотаріальній конторі Приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу [PERSON] укласти договір купівлі-продажу квартири №55 в будинку №1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі з ціною продажу квартири у 608250,56 гривень, 230000 гривень з яких продавець квартири - відповідач [PERSON] отримав 04.09.2015 року до підписання попереднього договору купівлі-продажу квартири №55 в будинку №1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі. На 27.08.2015 року вище зазначена квартира не перебуває під арештом та в іпотеці, оскільки у Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не має будь яких відомостей про це. До 20.09.2015 року квартира №55 в будинку №1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі повинна бути звільнена відповідачем та передана громадянину [PERSON] Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.\~ Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).\~ Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.\~ Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.\~ Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.\~ Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими\~ обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. У даному випадку, всі обставини, які є підставою для визнання договору дарування ? частини квартири №55 в будинку №1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі недійни є в наявності, та не оспорюються відповідачем. Судом встановлено, що після укладення оспорюваного договору дарування відповідачка продовжує проживати у спірній квартирі, відповідач у квартирі не проживає, передача дару фактично не відбулася; в силу свого похилого віку та за станом здоровя відповідачка потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, іншого житла позивачка не має, відповідач має намір квартиру продати та виселити позивачку без надання їй іншого житла, відповідачка утримує всю квартиру за свій власний рахунок. Зазначені обставини є необхідними умовами для визнання недійсним договору дарування ? частини квартири №55 в будинку №1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі з підстав ст.229 ЦК України, як укладеного в результаті помилки.

Outcome: approved