Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12 січня 2018 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області був зроблений відповідний актовий запис №03. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивачка посилається на те, що подружні стосунки між ними не склалися через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові, відсутністю взаємних поглядів на шлюб та сім`ю. Фактично з моменту реєстрації шлюбу сімейних відносин не було, оскільки відповідач відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити (а.с. 8). Відповідач, який про час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином (а.с. 61), в підготовче засідання не з`явився у зв`язку з тим, що знаходиться ДУ «Солонянська виконання покарань (№21)», згідно заяви просив проводити розгляд справи у його відсутність, позов визнав в повному обсязі (а.с. 35). У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 січня 2018 року, що зареєстрований Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №03, дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане 12 січня 2018 року Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 4). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові, відсутністю взаємних поглядів на шлюб та сім`ю, у зв`язку з чим сторони не можуть вести сумісне подружнє життя. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Статтею 110 СК України передбачено, що чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивачки, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст. 105, 112 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, інші 50% судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп. слід повернути позивачці з державного бюджету (а.с. 3). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved