overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачів про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього онука [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до його повноліття. Позов мотивує тим, що мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, покинула дитину, бродяжить, батько дитини знаходиться в слідчому ізоляторі, заарештований 01.10.2009 року і її було призначено опікуном над неповнолітнім. Зазначила, що відповідачі добровільно допомоги матеріальної не надають, тому просила задовольнити позов та стягнути аліменти у визначеному законом порядку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлені причини неявки суду не сповістили, а тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній документів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради № 180 від 14.10.2010 року [PERSON][PERSON] була призначена опікуном малолітнього онука [PERSON], [INFO], на теперішній час він проживає разом з бабусею, що пітверджується довідкою ЖЕК № 12 від29.09.2010 року вих. № 169. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 1531 від 15.12.2005 року. Як вбачається з довідки Ленінського РВ ВС УВС Кіровоградської області № 48/972 від 27.03.2010 року [PERSON], [INFO] пішла з дому в 2005 році знаходиться в розшуку, [PERSON], [INFO], заарештований 01.10.2009 року Компаніївським РВ УМВС України в Кіровоградській області за скоєний злочин, передбачений ч.2 ст. 190 КК України і з 04.10.2009 року утримується в Кіровоградському слідчому ізоляторі. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких підстав суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачки, в якому зазначила, що вона згідно рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради № 492 від 18.08.2010 року, являється опікуном неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідачка добровільно не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей. Тому позивачка звернулась в суд з даним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність та без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоч про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом встановлено, що [PERSON], згідно рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради № 492 від 18.08.2010 року є опікуном неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідачка є матір'ю неповнолітніх дітей, що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.4,6). Відповідно до ст.ст.180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку позов про стягнення з відповідачки аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітніх дітей є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідачка являється інвалідом 2 групи загального захворювання та в даний час перебуває Березівському психоневрологічному інтернаті Житомирської обласної адміністрації, однак зобов'язана утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а тому суд вважає, що розмір аліментів у вигляді 1/3 частини всіх доходів щомісячно буде справедливим, виходячи з матеріального та сімейного стану відповідачки та з можливості надання нею такої допомоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачки про визнання її втратившою право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником кімнат [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 вересня 2009 року. В даних кімнатах зареєстрована [PERSON], яка раніше там проживала. Але з 2003 року в даних кімнатах не проживає, змінивши місце проживання. Її речей в квартирі немає. Позивачка і її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та представника позивача, покази свідків суд вважає ,що позов підлягає задоволенню. Статею 319 ЦК України передбачено ,що власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 391 ЦК України передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, позивачка [PERSON] являється власником кімнат [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 вересня 2009 року, зареєстрованого в Олександрійському МБТІ 9.09.2009 року , р.н. 11035/122с.102. В даних кімнатах зареєстрована [PERSON] , яка раніше там проживала. Але з 2003 року в даних кімнатах не проживає, змінивши місце проживання, її речей в квартирі немає , що підтверджується актом-розпорядженням від 19.02.2014 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідачка не проживає в даних кімнатах дуже давно , її речей в кімнатах немає , відповідачка не з'являється в будинку з 2003 року і претензій на житло не пред'являє. Наявність факту реєстрації відповідача в даних кімнатах перешкоджає позивачу належним чином користуватися та розпоряджатися належним їй житлом. Тому відповідача можливо визнати такою що втратила право користування даним жилим приміщенням .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачки про визнання її такою, яка втратила право на користування жилим приміщенням. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що вона є співвласником будинковолодіння № 96 по вул. Осередок в с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області. Відповідачка є колишньою невісткою позивачки, шлюб між сином позивачки та відповідачкою розірвано згідно рішення Тисменицького районного суду від 09.12.2011 р. Після розірвання шлюбу відповідачка разом з неповнолітнім сином виїхали за кордон, де перебувають по даний час, однак, залишилась зареєстрованою у належному позивачці будинку, що створює певні труднощі у користуванні будинком. Тому просила визнати відповідачку такою, яка втратила право на користування житлом. Позивачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідачка, яка була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повторно у судове засідання не зявилась, не повідомила суду про причини неявки. За таких обставин суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідачка, яка є колишньою невісткою позивачки [PERSON] власника на праві спільної часткової власності 2/3 частин домоволодіння № 96 по вул. Осередок в с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області, не проживає у вказаному житловому будинку без поважних причин більше одного року. Відповідачка, вибравшись з будинку позивачки, не знялась з реєстрації, що порушує права і інтереси останньої як власника житла. Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.02.2007 р. та витягу про реєстрацію права власності від 24.02.2007 р. (а.с.13-14), копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.2007 р. та витягу про реєстрацію права власності від 06.11.2007 р. (а.с.10-11), довідкою Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.4-5), копією рішення про розірвання шлюбу від 09.12.2011 р. (а.с.22), актом обстеження матеріально-побутових умов від 16.06.2016 р. (а.с.23). Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачки про визнання її такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що відповідачка є її колишньою невісткою, яка зареєстрована у належному позивачці на праві приватної власності будинку № 27 по вул. Шевченка в с. Сілець Тисменицького району Івано-Франківської області. Шлюб між сином позивачки та відповідачкою розірвано, з березня 2016 р. відповідачка не проживає у будинку, місце перебування її на даний час невідоме. Оскільки відповідачка залишилась зареєстрованою у належному їй будинку, це створює певні труднощі у користуванні будинком, зокрема, утруднює отримання субсидії по оплаті комунальних послуг. Тому просила визнати відповідачку такою, яка втратила право на користування житлом. Позивачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідачка, яка була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи зза адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, у судове засідання не зявилась, не повідомила суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідачка, яка є колишньою невісткою позивачки [PERSON] власника будинковолодіння № 27 по вул. Шевченка в с. Сілець Тисменицького району Івано-Франківської області, не проживає у цьому будинку без поважних причин більше одного року. Відповідачка, вибравшись з будинку позивачки, не знялась з реєстрації, що порушує права і інтереси останньої як власника житла. Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.12.2012 р. (а.с.5), витягом Івано-Франківського ОБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.12.2012 р. (а.с.6), актом обстеження господарства [PERSON] (а.с.7), довідкою виконкому Сілецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.8). Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачки про визнання такою, що втратила право користування житлом, та обґрунтувала позов тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстрована відповідачка по справі бабуся позивачки. Відповідачка в квартирі не проживає з 2016 року по теперішній час та не приймає участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг за користування квартирою. В добровільному порядку з реєстрації відповідачка не знімається, чим перешкоджає позивачу, як власнику, вільно розпоряджатися належним майном та змушує нести додаткові матеріальні витрати по комунальному обслуговуванню квартири. Просить визнати відповідачку, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала та про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Суд вважає, що по справі можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно правовстановлюючих документів, позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані сторони по справі. Однак, з 2016 року відповідачка в квартирі не мешкає, що підтверджується актом про не проживання, виданим комітетом мікрорайону № 1 Краматорської міської ради від 27.11.2020 року № 01-26-74. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, у зв`язку із чим відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачки про визнання такою, що втратила право користування житлом, та обґрунтувала позов тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстрована відповідачка по справі - колишня дружина її сина [PERSON] . Шлюб між нею та її сином розірваний 31.08.2017 року. Після розірвання шлюбу з її сином, відповідачка знову уклала шлюб з іншим чоловіком та змінила прізвище на [PERSON] . Відповідачка в квартирі не проживає з 31 серпня 2017 року по теперішній час та не приймає участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг за користування квартирою. В добровільному порядку з реєстрації відповідачка не знімається, чим перешкоджає позивачу, як власнику, вільно розпоряджатися належним майном та змушує нести додаткові матеріальні витрати по комунальному обслуговуванню квартири. Просить визнати відповідачку, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Заслухавши доводи сторін, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно правовстановлюючих документів, позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані сторони по справі. Однак, з 31 серпня 2017 року відповідачка в квартирі не мешкає, що підтверджується актом про не проживання, виданим головою комітету мікрорайону №4 Краматорської міської ради від 24.12.2020 року № 01-20/317-472. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Щодо доводів відповідача про реєстрацію у спірному житлі її дочки [PERSON] , [INFO] , суд зазначає, що згідно положень ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. В даній справі місце реєстрації [PERSON] залишається за адресою: [ADDRESS] за місцем мешкання її бабусі - позивача по српаві. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, у зв`язку із чим відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачки про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 31.12.2014 р. померла її мама [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй будинковолодіння № 23 по вул. Райківського (в даний час вул. Незалежності) с. Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і особистого селянського господарства на території Майданської сільської ради. 09.12.2005 р. покійна при житті склала заповіт, який посвідчено секретарем виконкому Майданської сільської ради, згідно якого все належне їй майно заповіла позивачці. Даний заповіт не скасовувався і не змінювався. За таких обставин позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом. Спадкоємцем за законом першої черги є рідна сестра позивачки [PERSON], яка є відповідачкою у справі, остання на спадкове майно не претендує, в установленому законом порядку не заявляла про свої спадкові права. Вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини у звязку з тим, що знаходилась на роботі за кордоном і повернулась на Україну тільки в серпні 2015 р. Просила визначити їй додатковий строк три місяці для прийняття спадщини. Позивачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві позов підтримала, просила справу розглянути в її відсутності. Відповідачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві позов визнала, просила справу розглядати у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що позивачка після смерті своєї матері [PERSON] як єдиний спадкоємець за заповітом спадкує будинковолодіння № 23 по вул. Райківського (в даний час вул. Незалежності) с. Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і особистого селянського господарства на території Майданської сільської ради. Позивачка з поважних причин пропустила передбачений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для подання у Тисменицьку держнотконтору заяви про прийняття спадщини. Тому їй згідно вимог ч.3 ст.1272 ЦК України слід визначити додатково три місяці для подання вказаної заяви. На підставі наведеного, відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідач про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 07.12.2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Київ з державним Центром розвитку сімї за актовим записом № 2193. Від даного шлюбу дітей у них не народилося. Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони мають різні характери та погляди на шлюбне життя. Майже після весілля відповідач покинув позивачку і вони проживають окремо. На даний час їхній шлюб носить формальний характер. За таких обставин позивачка вважає, що сім'я розпалась остаточно. Позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить іх задоволити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомив. Враховуючи наведене, відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що 07.12.2012 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Київ з державним центром розвитку сімї за актовим записом № 2193. Від даного шлюбу дітей у них не народилось. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили спільне подружнє проживання як сім`я через те, що вони люди різних характерів та поглядів на життя. За час спільного проживання між ними постійно виникали непорозуміння. Крім того відповідач відразу після реєстрації шлюбу покинув позивачку, і та переїхав проживати за іншою адресою і з того часу вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства. За час спільного проживання між ними постійно виникали непорозуміння. На даний час їхній шлюб носить формальний характер. За таких обставин позивачка вважає, що сім'я розпалась остаточно. Позивачка в позовній заяві категорично наполягає на розірванні шлюбу, ствердивши неможливість відновлення шлюбу між нею та відповідачем. За таких обставин суд констатує, що сім`я сторін розпалася. Майнового спору позивачкою не заявлено. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, і позивачка не бажає примирення та відновлення шлюбних відносин з відповідачем, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати.

Outcome: approved