Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої при дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на наступні обставини. 28.01.2011 року о 19 годині 40 хвилин, в Ворошиловському районі м. Донецька, по проїзної частини вул. Артема з боку бул. Шевченко в напрямку просп. Мира, рухався автомобіль Мазда СХ-7, д/н [NUMBER] під керуванням відповідача. Перетинаючи регульоване перехрестя вул. Артема -просп. Б.Хмельницького, [PERSON] скоїв на неї наїзд. В результаті їй спричинені тяжкі тілесні ушкодження: рана лівої тім»яно-потиличної області, перелом основи черепа, забій головного мозку важкого ступеня, полушарной-стовбурова форма, внутрішньомозкова гематома тім»яно-потиличної області справа, дифузно-аксональне ураження головного мозку, удари і садна кінцівок, що підтверджується висновками комплексної судово-медичної експертизи від 05.03.2012 року. Вона отримала безстроково 1 групу інвалідності підгрупи «А» з 01.06.2013 року. До підгрупи «А» першої групи інвалідності відносяться особи з виключно високим ступенем втрати здоров»я, залежністю від постійного стороннього догляду. Діями відповідача їй спричинена матеріальна та моральна шкода. Моральна шкода полягає в тому, що їй спричинені неймовірні фізичні і моральні страждання. В молодому віці вона втратила всі життєві перспективи і до кінця днів вимушена займатися своїм здоров»ям, щоб вижити. Матеріальна шкода складає 81 300 гривень. Добровільно відшкодувати шкоду відповідач не бажає, тому вона вимушена звернутися до суду. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у сумі 81 300 гривень та моральну шкоду у сумі 500 000 гривень. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення ( ч. 9 ст. 74 ЦПК України ). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлені наступні обставини. 28.01.2011 року о 19 годині 40 хвилин, в Ворошиловському районі м. Донецька, по проїзної частини вул. Артема з боку бул. Шевченко в напрямку просп. Мира, рухався автомобіль Мазда СХ-7, д/н [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON], який перетинаючи регульоване перехрестя вул. Артема -просп. Б.Хмельницького, скоїв наїзд на позивачку [PERSON] З постанови про закриття кримінального провадження від 07 грудня 2013 року, яке було винесено слідчим СВ Ворошиловського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області вбачається, що 28.01.2011 року, приблизно о 19 годині 40 хвилин, у Ворошиловському районі м. Донецька, по проїжджій частині вул. Артема зі сторони бул. Шевченко в напрямку пр. Миру, рухався автомобіль Мазда - СХ7, р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Проїжджаючи на автомобілі Мазда - СХ7, р/н [NUMBER], регульоване перехрестя вул. Артема - пр. Богдана Хмельницького, водій [PERSON], скоїв наїзд на пішохода [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON], [INFO], були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Висновком СМЕ № 236 від 17.05.2011 року і комісійним висновком СМЕ № 377 від 28.07.2011 року з висновків яких вбачається, що в результаті ДТП пішоходові [PERSON], [INFO] були заподіяні: рана лівої тім»яно-потиличної області, перелом основи черепа, забій головного мозку важкого ступеня, полушарной-стовбурова форма, внутрішньомозкова гематома тім»яно-потиличної області справа, дифузно-аксональне ураження головного мозку, удари і садна кінцівок утворилися в умовах дорожньо-транспортної пригоди і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Встановлено, що у зв»язку із отриманими травмами позивачка [PERSON] отримала безстроково 1 групу інвалідності підгрупи «А» з 01.06.2013 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою МСЕК. До підгрупи «А» першої групи інвалідності відносяться особи з виключно високим ступенем втрати здоров»я, залежністю від постійного стороннього догляду. Згідно виписки з історії хвороби № 5051, 6082 вбачається, що позивачка знаходилася на лікуванні, діагноз: Гостра ЧМТ, перелом основи черепа, забій головного мозку важкого ступеня, полушарной-стовбурова форма, внутрішньомозкова гематома тім»яно-потиличної області справа, дифузно-аксональне ураження головного мозку, удари і садна кінцівок, якій після виписки рекомендовано подальше лікування та нагляд у невропатолога, терапевта, ЛОР лікаря за місце мешкання, а також рекомендовано прийняття ліків. Позивачка звертаючись до суду з позовними вимогами вважає, що відповідач заподіяв їй матеріальну та моральну шкоду, яку повинно бути стягнуто за рішенням суду з відповідача, який ухиляється добровільно відшкодувати. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 статті 57 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновім правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В судовому засіданні встановлено, що у зв»язку протиправних дій з боку відповідача [PERSON], тобто під час ДТП, яка мала місце 28.01.2011 року було заподіяно шкоду здоров»ю позивачці [PERSON] Частиною 1 п.2 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В той же час, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року (із змінами і доповненнями) передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому заробіток ( дохід ), втрачений ним внаслідок втрати зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. З матеріалів справи та з документів які знаходяться у справі вбачається, що у зв»язку з тим, що після ДТП, яка мала місце 28.01.2011 року, позивачка [PERSON] знаходилася на лікарняному, а після виписки продовжувала приймати ліки, які їй було рекомендовано лікарями, у зв»язку з чим, останньою було понесені витрати на суму 81 300 гривень, які документально підтверджуються наявними в матеріалах справи чеками, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачка [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 81 300 гривень є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивачки. Стосовно позовних вимог позивачки [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди у сумі 500 000 гривень, то суд приходить до наступного. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5) обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому порядку. Тому, обговорюючи відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України питання про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачці заподіяна моральна шкода, розмір якої, із урахуванням характеру і тривалості страждань позивачки, якій були заподіяні сильні фізичні й моральні страждання, у зв»язку з каліцтвом та ушкодженням здоров»я, які отримала позивачка під час ДТП, з урахуванням травми, яка була спричинена [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди, а саме: рана лівої тім»яно-потиличної області, перелом основи черепа, забій головного мозку важкого ступеня, полушарной-стовбурова форма, внутрішньомозкова гематома тім»яно-потиличної області справа, дифузно-аксональне ураження головного мозку, удари і садна кінцівок, які утворилися в умовах дорожньо-транспортної пригоди і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, отримання першої групи інвалідності підгрупи «А» з 01.06.2013 року, що з»явилося причиною її моральних страждань, то з урахуванням законності та принципу розумності, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода у сумі 10 000 гривень. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 056,60 гривень ( 813 гривень - матеріальна шкода ( майнового характеру ) + 243,60 гривень - моральна шкода ( немайнового характеру ) ). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial