Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову вказує, що 24.08.2002 року з відповідачем [PERSON] вона зареєструвала шлюб, який рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25.08.2010 року розірвано. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Зазначає, що дочка досягла повноліття, але продовжує навчання та є студентом першого курсу Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького, за освітньої спеціальністю «бакалавр» 014.04 середня освіта ОПП математика, на денній формі навчання (держзамовлення), на безоплатній основі, навчально-наукового інституту інформаційних та освітніх технологій. Термін навчання становить з 15.09.2020 по 01.07.2024, академічної стипендії не отримує. Відповідач добровільно не надає йому матеріальну допомогу на навчання, хоча таку допомогу може надавати. Просить стягнути аліменти в розмірі 1/4 частина від заробітку та доходів щомісячно відповідача, починаючи з дня подачі позову і до 23-х років закінчення навчання 01 липня 2024 року. А тому, просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 07.01.2021 року і до досягнення донькою 23-річного віку та не довше ніж до закінчення навчання, тобто до 01.07.2024 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 березня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Причину неявки суду не повідомила. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Просив суд врахувати при винесенні рішення, що він являється інвалідом другої групи з дитинства, що підтверджується копією посвідчення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не заявилася. Причину неявки суду не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи була вчасно та належним чином повідомлена. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони мають повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 31.01.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Золотоніського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 20 (а.с. 6). [PERSON] досягла повноліття [INFO] . Відповідно до Довідки №1248/21 від 02.02.2021року [PERSON] навчається у Черкаському національному університеті імені Богдана Хмельницького на 1 курсі, освітній ступінь - бакалавр, за спеціальністю 014.04 Середня освіта ООП Математика, на денній формі навчання (держзамовлення), на безоплатній основі, навчально-наукового інституту інформаційних та освітніх технологій, з 15.09.2020 по 01.07.2024. Термін навчання 4 роки. Академічну стипендію не отримує. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених уст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Навчання в інституті, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує, що відповідач є працездатною особою, працює, має дохід, його стан здоров`я. [PERSON] на даний час виповнилось 18 років, вона продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, відповідач має таку допомогу надавати, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на її утримання на час навчання. Разом з тим, відповідачем не надано жодних належних доказів, які давали б підставу вважати його таким, що не може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд зазначає, що позивач формує свої позовні вимоги, а суд в силу ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, та в межах заявлених нею позовних вимог, про що неодноразово звертав увагу в своїх постановах і Верховний Суд. Тому, при заявлені позивачкою позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів в розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сиди і до закінчення навчання 30 червня 2024 року, підстав для присудження аліментів від дня пред`явлення позову немає. Крім того, суд враховує, що навчання дитини платне, навчається на денній формі навчання та не може самостійно себе утримувати, обов`язок обох батьків щодо утримання дітей, встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб, та вважає, що заявлений позов слід задовольнити повністю та визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитина - [PERSON] , у розмірі ј частини всіх видів заробітків та доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення донькою 23-х років та не довше ніж до закінчення навчання 01 липня 2024 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне: Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог Як свідчать матеріали справи, відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення Серія [NUMBER] від 09.10.2013 . Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ групи. Відповідно до роз`яснень у п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 (із змінами) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК рішення суду про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved