Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що вона з 11.12.2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.08.2017 року шлюб між ними розірвано. Вона та відповідач зареєстровані в квартирі за адресою [ADDRESS], яка належить позивачці на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 21.06.2006 року. У липні 2017 року відповідач виїхав з квартири на інші місце проживання та на теперішній час залишається зареєстрованим за вищезазначеною адресою, однак рахунки за житлово-комунальні послуги не сплачує. За вказаних обставин, а також посилаючись, що реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватись та розпоряджатись квартирою, позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В наданому клопотанні позивачка просила провести розгляд справи за її відсутності та задоволь-нити позов. Відповідач також подав заяву про визнання позову, згідно якої останній не заперечував проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та просив провести розгляд справи за його відсутності. Враховуючи подані сторонами заяви та визнання позову відповідачем, відповідно до положень ст.206, ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 21.06.2006 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, є власницею квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані позивачка та з 05.07.2013 року відповідач [PERSON] Відповідно до рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.08.2017 року шлюб між сторонами розірвано, прізвище позивачки змінено на дошлюбне - [PERSON]. Згідно актів від 04.02.2018 року, 20.04.2018 року та 18.06.2018 року з підписами мешканців квартир будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] в квартирі №17 будинку не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні. У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, позивачка на підставі свідоцтва про право власності на житло є одноособовим власником квартири [ADDRESS]. Вказана квартира набута позивачкою у власність до реєстрації шлюбу з відповідачем, а тому не є спільною сумісною власністю сторін. Рішенням суду від 10.08.2017 року шлюб між сторонами розірвано та на теперішній час відповідач не є членом сім'ї позивачки. Як зазначила позивачка в своєму позові, відповідач з липня 2017 року в квартирі не проживає, участі у витратах з утримання квартири та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, що не заперечувалось відповідачем згідно його заяви про визнання позову. Будь-яких договорів щодо порядку користування вказаною квартирою між сторонами не укладалось. За вказаних вище фактичних обставин та наведених положень законодавства, враховуючи добровільне залишення відповідачем місця проживання в [ADDRESS] в липні 2017 році та не проживання в останній з вказаного часу та по теперішній час, тобто майже два роки, суд приходить до висновку про наявність передбачених ч.2 ст.405 ЦК України підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням та про обґрунтованість, доведеність і необхідність задоволення відповідних позовних вимог У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі по 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved