Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із цивільним позовом до [PERSON], яким просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень щомісячно на кожну дитину, з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що зареєструвала шлюб з відповідачем 16.09.2000 року і проживала з ним до вересня 2013 року. Від цього шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] Подружнє життя не склалося, після припинення шлюбних відносин позивачка з дітьми переїхала з дітьми на нове місце проживання, діти знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач спочатку епізодично надавав кошти на утримання дітей, в даний час матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Інших дітей на утриманні відповідач не має, має нерегулярний заробіток, у зв'язку з чим позивачка і просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. В судому засіданні позивачка підтримала позов у повному обсязі, пояснила суду, що вже п'ять років проживають із відповідачем нарізно, діти проживають з нею, вона винаймає житло. Вона працює продавцем, до останнього часу працювала додатково ще й неофіційно, також продавцем, але у теперішній час не може, оскільки стан її здоров'я в останній час суттєво погіршився. З відповідачем у неї була домовленість, що він буде добровільно надавати кошти на утримання дітей, але він фактично всі ці роки майже ніяких коштів не надавав, проживає сам, окремо, іншої сім'ї не має, інших утриманців не має. З дітьми майже не спілкується, діти переважно спілкуються з бабою та дідом (його батьками). Відповідач визнав позов частково, в судовому засіданні пояснив, що дійсно проживає один, іншої сім'ї та інших утриманців не має, інвалідом не являється, має нерегулярний дохід,працює неофіційно, з позивачкою та дітьми не проживає близька п'яти років. Згодний платити аліменти по 500,00 гривень на місяць на кожну дитину. Раніше допомагав грошима, в останній час, десь з січня 2018 року, дійсно грошима та в інший спосіб позивачці не допомагає, оскільки має проблеми з роботою та виплатою банківських кредитів. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне. Позивачка, [PERSON], та відповідач, [PERSON], є батьками двох спільних дітей, [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження, серія [NUMBER] а. с. 4) та [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження, серія [NUMBER], а. с. 5). Суд встановив, що діти дійсно проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (довідка, а. с. 22) і цей факт не заперечували сторони. Позивачка працює у ФОП [PERSON] продавцем, отримує з січня 2018 року заробітну плату у розмірі 3750,00 грн. щомісячно. За період з вересня 2017 року по лютий 2018 року розмір її доходу склав 20380,00 грн. (довідка, а с. 30). Також, згідно довідки 3 178, виданої КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» 22.03.2018р. вона знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря, гінеколога та онколога з діагнозом: С 53, постійно знаходиться на амбулаторному лікуванні і потребує матеріальної допомоги (а. с 29). Також в матеріалах справи знаходиться довідка від коледжу радіоелектроніки (м. Дніпро, вул. Шмідта, 18), що [PERSON], [INFO], у 2016 році вступив до дніпропетровського радіоприладобудівного коледжу і у теперішній час навчається на 2 курсі денного відділення (а. с. 18). Відповідач не надав жодних письмових доказів на підтвердження своєї позиції. Таким чином, суд встановив що позивачка працює, проживає разом з дітьми, повністю їх утримує, має поганий стан здоров'я, сама потребує матеріальні кошти на лікування, старший син навчається у коледжі, отже позивачка дійсно потребує допомоги на утримання дітей з боку батька, оскільки має невеликий заробіток і самостійно виховує та утримує спільних синів. Суд також встановив, що відповідач є працездатною особою, не є інвалідом, має мінливий, непостійний доход, добровільно грошових коштів з січня 2018 року позивачці на утримання дітей не надає. Суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року з відповідними змінами, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з наведеного, батьки зобов'язані забезпечити такий рівень життя своїх дітей, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей на рівні, що визначений законодавством. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Згідно ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, вибір способу стягнення аліментів є правом позивача. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на день подання позову до суду складає 930 гривень для дитини у віці від 6 до 18 років. Цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, отже, суд приймає рішення на підставі наявних в справі письмових доказів - пояснень сторін в судовому засіданні та наданих письмових доказів з боку позивачки, оскільки відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розмір аліментів в сумі 1000,00 (одна тисяча) гривень щомісячно на кожну дитину жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини, оскільки є наближеним до мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України. Визначення аліментів у меншому розмірі порушить як вимоги вищенаведеної норми закону, так і конституційні права, гарантії дитини та не забезпечить звичайних потреб та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 12 січня 2018 року. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі положень ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved