Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення Начальника управління адміністративних послуг - державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг м. Лисичанська Луганської області про відмову у зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та зареєструвати місця проживання малолітньої дитини за адресою: [ADDRESS] та надати їй дозвіл на зняття з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] малолітньої дитини [PERSON] та реєстрацію малолітньої дитини за її фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька [PERSON] Позивачка в судове засідання не з`явилась, позовні вимоги підтримала, справу просила розглядати за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала частково, про що надала письмовий відзив на позовну заяву. Представник 3-ої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини нез`явлення не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07 квітня 2006 р. по 10 травня 2017 р. Шлюб розірвано на підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 травня 2017 р. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 травня 2017 р. дитина залишилася мешкати разом із позивачкою. В даний час дитина проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 27.06.2019 р. подано до Начальника управління адміністративних послуг - державного реєстратору Центру надання адміністративних послуг м. Лисичанська Луганської області, в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , заяву про зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини, в якій позивачка просила зняти з реєстрації місця проживання малолітню дитину [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та зареєструвати місце проживання малолітньої дитини за адресою: [ADDRESS] . За результатами розгляду вказаної заяви Начальник управління адміністративних послуг - державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг м. Лисичанська Луганської області у знятті з реєстрації місця проживання відмовлено, зазначено наступне: «Відсутня письмова згода батька малолітньої дитини відповідно до абзацу 15 п. 18 Правил реєстрації місця проживання. Затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 р. №207». На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частина 1, 2 ст. З Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно із ч. 1, 3 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 2 ст. 29 ЦК України,місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 р. №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012р. №1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживання батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно - територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно - довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. за № 231 (із змінами), згідно з яким оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Том суд вважає, що підстави для задоволення позову про скасування рішення про відмову у знятті з реєстрації відсутні. Разом з тим, виходячи з найвищих інтересів дитини та того, що у суду відсутні докази спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, позов частині вимог про надання дозволу на зміну реєстрації малолітньої дитини підлягає задоволенню. Суд вважає надані позивачкою докази в частині задоволення позовних вимог достатніми та переконливими. На підставі викладеного,

Outcome: partial