Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом про визнання права на спадщину за законом, покликаючись на те, що 19.03.2013 р. померла її двоюрідна сестра [PERSON] 16.03.2013 р. вона відвідувала сестру за місцем її проживання разом із сусідом [PERSON] та вона повідомила, що хоче оформити заповіт на квартиру на неї. Вона не прийняла цього до уваги, оскільки думала, що у звязку з віком сестра не усвідомлює значення сказанного. Вона мала намір приїхати до неї 20-22 березня для складання заповіту. Про смерть сестри її ніхто не повідомив. Після того як їй стало відомо про смерть [PERSON], вона та інші спадкоємці звернулись в Червоноградську державну нотаріальну контору де дізнались, що сестра заповіла свою квартиру сусідці відповідачці [PERSON] Вважає заповіт недійсним, оскільки на день його посвідчення у сестри міг спостерігатись процес психічного розладу. Позивачка 27.01.2017 року подала заяву про уточнення позовних вимог (а.с.52 т.3), в якій вказала, що на момент смерті її двоюрідна сестра [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому вважає, що спірний заповіт слід визнати недійсним на підставі ст.225 ЦК. Також просить визнати спірний заповіт нікчемним, так як такий складено з порушенням його форми. В обґрунтування даної вимоги зазначила, що зазначені у заповіті місце та час його складення не відповідають дійсності. Вважає, що нотаріусом при посвідченні даного заповіту було порушено Порядок вчинення нотаріальних дій, так як спірний заповіт складався нотаріусом за допомогою технічних засобів в приміщенні нотаріальної контори, підписала його [PERSON] у себе вдома, остання його вголос не прочитала, а посвідчення його відбулось знову у нотаріальній конторі за відсутності заповідача. В ході розгляду справи третя особа з самостійними вимогами [PERSON] подала суду позовну заяву до [PERSON] з участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], Червоноградської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним. В його обґрунтування послалась на те, що [PERSON] тяжко хворіла і не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними через те, що була інвалідом по зору, мала тяжке захворювання алергію. Тому вважає, що цей заповіт підлягає визнанню недійсним. Позивачка у судовому засіданні свій позов та позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] підтримала з підстав, вказаних у них. Вказала, що являється двоюрідною сестрою померлої [PERSON]. Крім неї у померлої [PERSON] були ще дві двоюрідні сестри [PERSON] та [PERSON] і двоюрідний брат [PERSON]. Вона проживає в м.Сокалі. Вони часто спілкувались. [PERSON] мала проблеми із зором, але спочатку її стан здоровя був такий, що вона не потребувала сторонньої допомоги. Пізніше її здоровя погіршилось. Вона мала погану пам'ять, алергію та поганий зір на обидва ока. Перед смертю вона часто лежала в лікарні. Вона приїжджала до неї, готувала їсти. У березні 2012 року при останньому візиті сестра повідомила, що хоче переписати квартиру на неї. Казала, що [PERSON] погано до неї відноситься. Вона дізналась про смерть сестри від двоюрідної сестри [PERSON]. У квартиру померлої її не пускала відповідачка, забрала усі документи. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] та третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не зявились. Представник позивача та третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] [PERSON] позови підтримав. Просив їх задовольнити. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 17.03.2017 року вказала, що проживала із померлою [PERSON] в одному будинку з 2005 року. У них склались дружні стосунки. У [PERSON] в квартирі не було телевізора, колонки, газова плита не працювала, тому вона часто приходила до неї додому дивитись телевізор та приймати ванну. Крім того вона готувала їй їсти і приносила готову їжу. У [PERSON] була харчова алергія, тому спеціально готувала страви, які їй можна було їсти. Вона була одинока., ніхто до неї не приїжджав. Часто просила допомагати їй. Потім у червні 2012 року сусідка написала на неї заповіт і пропонувала залишити у неї оригінал заповіту. Але вона сказала, щоб той залишився у [PERSON]. Їй було відомо, що [PERSON] була інвалідом 2 групи по зору. Але сліпа не була, з близька при нормальному освітленні вона добре бачила і могла прочитати заповіт. До смерті [PERSON] була при здоровому глузді. [PERSON] померла 19.03.2013 року. В той день вона була на роботі. [PERSON] перед смертю віддала оригінал заповіту [PERSON]. Вона та інші сусіди займались похованням [PERSON]. Похорони відбулись 21.03.2013 року і поховали її біля могили батьків в с.Сушно. На похоронах був племінник, який мав повідомити двоюрідних сестер та брата померлої. Заповіт [PERSON] віддала їй лише у липні 2014 року, після чого вона звернулась у нотаріальну контору. Однак свідоцтва про смерть [PERSON] знаходилось у сусідки [PERSON]. Представник відповідачки вказав, що спірний заповіт є дійсним. [PERSON] на момент його складання була у здоровому глузді, могла висловити свою волю і самостійно його прочитати і підписати. Підстав для визнання його недійсним немає. Тому просить відмовити у задоволенні позовів. Представник третьої особи - Червоноградської державної нотаріальної контори [PERSON] в судовому засіданні 13.04.2017 року пояснив, що працює завідувачем державної нотаріальної контори м.Червонограда. [PERSON] приходила кілька разів у нотаріальну контору для консультації і оформлення заповіту. Вона особисто розповідала,що живе сама, що допомагають їй тільки сусіди. 05.06.2012 року заповіт був підготовлений і [PERSON] в домовлений час приходила в нотаріальну контору для його засвідчення, але не дочекалась його і попросила приїхати до неї додому. 05.06.2012 року він особисто їздив до [PERSON] та посвідчив її заповіт. Вона жила в однокімнатній квартирі, досить бідно. Остання була в здоровому глузді, адекватно поводилась. Заповіт відповідав її волі. Він зачитав заповіт вголос і крім того [PERSON] його прочитала. При цьому вона була в окулярах. Вислухавши пояснення учасників, з'ясувавши обставини спору та оцінивши наявні докази у справі, суд прийшов на наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка являється двоюрідною сестрою померлої [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про її народження (а.с.5 т.1), свідоцтва про шлюб (а.с.5а т.1) та довідок Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області №371 від 26.06.2013 року (а.с.6 т.1) та №375 від 03.07.2013 року (а.с.7 т.1). Треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] також являються двоюрідними сестрами, а [PERSON] двоюрідним братом померлої [PERSON] та разом із позивачкою є спадкоємцями майна останньої за законом. Відповідно до заяв від 21.08.2013 року та 29.08.2013 року (а.с.19,20,21 т.1) останні відмовились від прийняття спадщини після смерті [PERSON] в користь позивачки. [PERSON] належала на праві власності квартира по вул.Шептицького,12/7 в м.Червонограді Львівської області, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, копіями свідоцтва про право власності на квартиру №135 від 20.05.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.171,172 т.1). Приблизна вартість квартири померлої [PERSON] вул.Шептицького,12/7 в м.Червонограді Львівської області станом на 25.07.2013 року становить 118822 грн., що підтверджується копією звіту про незалежну оцінку (а.с.137-155 т.1). Копією заповіту від 05.06.2012 року стверджується, що [PERSON] заповіла вище згадану квартиру відповідачці [PERSON] (а.с.54 т.1). Як вбачається з витягу з реєстру для реєстрації нотаріальних дій Червоноградської державної нотаріальної контори за 2012 рік, державний нотаріус [PERSON] 05.06.2012 року о 15.15 год. посвідчив заповіт ВГС №616166 (а.с.125-126 т.1). [PERSON] померла 19.03.2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с.57 т.1). За життя [PERSON] знаходилась на обліку в територіальному центрі соціального обслуговування у відділенні соціальної допомоги вдома з 16.03.1993 року по 19.03.2013 року як одинока. Соціальні послуги їй надавав соціальний робітник [PERSON]. (а.с.93,94,95,96 т.1) У матеріалах справи містяться відомості про стан здоровя [PERSON] з її медичних документів та пенсійної справи. Остання являлась інвалідом ІІ групи по зору (а.с.а.с.192-214 т.1, 126 т.2, 190-292). Згідно із відповіді Червоноградської центральної міської лікарні №6774 від 30.10.2017 року [PERSON] не перебувала на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ (а.с.52 т.1). З висновку комісійної судово-медичної експертизи №108 від 31.07.2017 року слідує, що [PERSON] мала вроджену катаракту обох очей. З приводу захворювань очей у 1979 році була визнана інвалідом 2-ої групи. Крім того у неї був «поліартрит» - хронічне запальне захворювання суглобів. Будь-яких медичних документів із записами лікарів про гостроту зору [PERSON] за період 2012 року для вивчення членам комісії надано не було. Враховуючи прогресування захворювання очей, малоймовірно, щоб вона могла самостійно читати та писати на момент посвідчення заповіту 05.06.2012 року. Однак даний висновок експерта не є категоричним. З письмових пояснень [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.72-73,76,79 т.2) встановлено, що вони проживали із померлою [PERSON] в одному будинку, часто бачились і спілкувались. Вона була одинокою, що родини не мала. За нею доглядала сусідка [PERSON], яка готувала, прибирала, купувала продукти та ліки, виконувала інші прохання померлої. Їм було відомо, що [PERSON] заповіла свою квартиру відповідачці [PERSON]. За життя [PERSON] психічними розладами не страждала. [PERSON] разом із іншою сусідкою [PERSON] займались похованням [PERSON]. Позивачку не знали і не бачили, що вона навідувала померлу [PERSON]. Зазначені свідки дали також письмові пояснення з приводу обставин справи, що містяться у матеріалах справи. Відповідно до розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у звязку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила (п.16 постанови). \~\~\~\~\~\~\~\~ Заповіт є одностороннім правочином. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. \~\~\~\~ Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ст.225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Проте, ст.1257 містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами і унеможливлюють застосування загальних норм для визнання недійсності правочинів( ст. ст.215, 225 ЦК України). Згідно із ч.2. ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Однак суд оцінює пояснення позивачки критично, так як доказів про те, що вона спілкувалась із померлою [PERSON], знала про її стан здоровя та умови життя на момент складення заповіту, позивачкою не наведено та судом таких не здобуто. Крім того вони спростовуються висновком експерта та показами представника третьої особи державного нотаріуса [PERSON], який вказав, що [PERSON] була адекватна, у неї не було ознак психічного розладу. Зокрема, із висновку судово-психіатричного експерта №70 від 08.02.2016 року встановлено, що [PERSON] в момент укладення нею заповіту 05.06.2012 року стійким хронічним психічних захворюванням чи недоумством не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] склала спірний заповіт 05.06.2012 року (а.с.54 т.1) - задовго до своєї смерті 19.03.2013 року. Остання була при здоровому глузді за життя і до смерті, психічними розладами не страждала. Наведене свідчить про те, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними у момент вчинення правочину (заповіту) і відповідно такий відповідав її волевиявленню. Тому підстав визнавати його недійсним немає. Крім того, вирішуючи вимоги щодо визнання спірного заповіт нікчемним, суд прийшов до наступного. Згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. \~\~\~\~ Відповідно до норм ст.1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу. \~\~\~\~ Підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст. 1247 ЦК України (письмова форма, нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом) є мінімально необхідними, а їх недотримання є підставою для визнання заповіту нікчемним. Специфіка посвідчення заповітів установлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №281/20595. У [PERSON] 3 вище згаданого Порядку зазначено правила посвідчення заповіту. Зокрема: 1.3. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. 1.6. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. 1.7. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. 1.8. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Те, що [PERSON] була інвалідом 2 групи по зору не свідчить про те, що вона нічого не бачила і не могла прочитати та підписати заповіт. Висновок експерта з приводу цього питання не є категоричним, допускає припущення, що хвороба прогресувала, вказує, що малоймовірною була можливість [PERSON] прочитати і підписати заповіт, хоча і не виключає це повністю. Відсутність підтверджуючих документів про звернення [PERSON] до лікарів із скаргам на зір протягом останні кілька років дає підстави припускати, що стан її зору міг не погіршуватись. Необхідності посвідчувати спірний заповіт при свідках не було. Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. Стаття 212 ЦПК України зазначає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Отже, враховуючи, що висновок комісійної судово-медичної експертизи №108 від 31.07.2017 року не містить чітких й однозначних висновків, датючи оцінку й іншим доказам, які згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України надані сторонами, оцінюючи їх у взаємному зв'язку й сукупності суд приходить до висновку, що [PERSON] могла самостійно прочитати та підписати заповіт без сторонньої допомоги. Суперечності між місцями укладення заповіту не спростовують той факт, що заповіт було складено та посвідчено саме в Червоноградській державній нотаріальній конторі. При цьому нотаріусом було додержано основних вимог щодо форми та посвідчення спірного заповіту. Те, що він був підписаний заповідачем у її квартирі не є істотною умовою для визнання заповіту нікчемним у зв»язку із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що форма заповіту відповідає вимогам ст.1247 ЦК України і такий відповідав волевиявленню заповідача. Підстав для визнання оспорюваного заповіту нікчемним та недійсним немає, тому у задоволенні позовів слід відмовити.

Outcome: dismissed