Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку , який розташований по [ADDRESS] . Вказаний будинок належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2013 року після смерті [PERSON] . У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який не є ні позивачці, ні попередньому власнику будинку родичем. Відповідач нетривалий час з 01.11.2019р. по 01.12.2019р. проживав у вказаному будинку, а з 01 грудня 2019 року виїхав в невідому напрямку та, незважаючи, на реєстрацію місця проживання, в належному їй будинку по даний час не проживає, однак з реєстраційного обліку не знімається. Місце фактичного його проживання невідоме. Позивачка у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 19.04.2021 року та 17.05.2021 року. Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань до суду не подав. Ухвалою суду від 04.06.2021р. постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України . Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.11.2013 , реєстраційний номер 1281 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3535817 від 25.11.2013 року (а.с. 8-9 ). Згідно довідки №401, виданої 28.12.2020 року Ягнятинською сільською радою Ружинського району , Житомирської області вбачається, що дійсно [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] з 01.12.2019 року (а.с.10). З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] дійсно проживав однією сім`єю з [PERSON] , якій належить будинок, та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . З грудня 2019 року [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає, місце знаходження його невідоме. Дані обставини свідкам відомі , оскільки вони проживають по сусідству (а.с.33-36). Статтею 47 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція у справі №6-709цс16). Вирішуючи питання про те, які правові норми за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58,ч.1 Конституції України) підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи час їх виникнення, встановлено, що такими є ст.ст.391,406,ч.2 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. У відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки, відповідач зареєстрований у будинку, який не є власником нерухомого майна, за вказаною адресою не проживає з 2019 року, не є родичем та судом не встановлено поважних причин не проживання відповідача у зазначеному будинку, будь-яких інших угод між сторонами з приводу користування житловим будинком не укладалось та такі домовленості відсутні, з метою ефективного захисту прав позивача, позов [PERSON] підлягає задоволенню з визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved