Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]; стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], щомісячно, в розмірі ? його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до виповнення сином повноліття, тобто до [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона проживала у цивільному шлюбі із відповідачем [PERSON]. За період спільного проживання у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Після народження сина громадянин [PERSON] залишив сім'ю та взагалі перестав займатися утриманням та вихованням дитини. Дитина проживає та знаходиться на утриманні позивачки. Батько [PERSON] не бачиться з дитиною, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не купує одяг, взуття та інші необхідні речі для дитини, жодного разу не відвідував школу, не цікавиться навчанням дитини, не спілкується з дитиною взагалі. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, проти винесення заочного рішення категорично заперечила. Також, повідомила, що відповідач залишив сім'ю після народження сина, за 12 років з'являвся один чи два рази, будь-якої допомоги у вихованні та догляду за дитиною позивачці не надавав, під час спілкування з сином поводив себе агресивно, що шкодить інтересам дитини, вплинуло на її психічний розвиток. На даний час місцезнаходження відповідача позивачці не відоме. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації та через оголошення в обласній газеті «Народне слово». Представник органу опіки та піклування та прокурор в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та зазначили, що зрозумілим є той факт, що позбавлення батьківських прав це крайній захід і повинен застосовуватися лише при виключних обставинах і з обставин даної справи вбачається, що вжиття таких заходів є виправданим та необхідним для захисту прав та інтересів дитини. За клопотанням позивача у судовому засіданні допитана як свідок [PERSON], яка пояснила суду що з позивачкою є односельцями. Відповідача вона знала, з позивачкою вони проживали однією сім'єю. До народження дитини відповідач до позивачки ставився добре. Коли з'явилась дитина сімейне життя стало гірше. За словами свідка відповідач ображав позивачку, бив її. Відповідач ніде не працював, по господарству не допомагав. Прожили вони разом один рік, років п'ять його уже не має. Ніякої допомоги позивачу він не надавав, сина не виховував. Допитана як свідок [PERSON] пояснила, що є знайомою позивачки,їх діти навчаються в одному класі. З позивачкою знайома уже 9 років, відповідача ніколи не бачила. Ніякої допомоги відповідач їм не надавав. Допитана як свідок [PERSON] пояснила, що являється сусідкою позивачки, мають добрі стосунки. Відповідач не виховував свою дитину, постійно зловживав спиртними напоями. Більше 3 років у селі не проживає. За клопотання прокурора в судовому засіданні опитано малолітню дитину [PERSON], який пояснив, що батька він давно не бачив, батько його не виховував, ображав його. Відповідач виїхав із села в Росію, ніяких почуттів до сина не проявляв. Дитина не хоче бачити свого батька, батько хлопчику не подобається, батько курить, вживає спиртні напої, до батька у дитини нема ніяких гарних почуттів. Суд, заслухавши пояснення сторін, прокурора, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно Свідоцтва про народження від 14.06.2012 року серія [NUMBER] у позивача та відповідача народився син [PERSON] (а.с. 4). З характеристики, наданої виконкомом Тарасівської сільської ради Бобринецького району судом встановлено, що [PERSON] характеризується з позитивної сторони, доброзичлива, спокійна, займається вихованням малолітнього сина (а.с. 7) З характеристики, наданої виконкомом Тарасівської сільської ради Бобринецького району судом встановлено, що [PERSON] зарекомендував себе з негативної сторони, зловживав спиртними напоями, вчиняв скандали в сім'ї. З сім'єю не проживав вихованням сина не займався (а.с. 8). Відповідно до акту обстеження умов проживання позивачки, проведеного представником Органу опіки та піклування Бобринецької РДА Кіровоградської області 03.01.2014 р., в будинку чисто, сім'я забезпечена продуктами харчування в повному обсязі, має всю необхідну побутову техніку (а.с. 10). Згідно висновку Органу опіки та піклування Бобринецької районної державної адміністрації від 06.02.2014 р. є доцільним позбавити батьківських прав, обов'язків [PERSON] оскільки відповідач після народження сина залишив сім'ю, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться життям свого сина, не забезпечує фізичний та духовний розвиток дитини. Байдуже ставлення батька до дитини шкодить її інтересам, впливає на її психічний розвиток (а.с. 13) Статтею 164 СК України передбачено виключний перелік підстав позбавлення особи батьківських прав, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав у разі, якщо вона (він): 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 постанови). Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування, участь якого є обов'язковою при розгляді справ даної категорії, подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 р. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Проаналізувавши встановлені у засіданні факти, зваживши всі за та проти, суд пришов до переконливого висновку, що відповідач свідомо ухиляється від юридичного обов'язку виконання своїх батьківських обов'язків по догляду за дитиною і відносини між відповідачем як батьком та його малолітнім сином [PERSON] ґрунтуються лише на формальних підставах, пов'язаних з біологічним походженням дитини від відповідачів. Судом не встановлено будь-яких об'єктивних причин які б перешкоджали відповідачу виконувати свої батьківські обов'язки в частині догляду за дитиною, забезпечення духовного, фізичного та психологічного розвитку дитини. Відтак, на переконання суду, позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом попередження негативних наслідків для дитини і така міра необхідна в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої чи неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved