Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] сторони по справі набули у спадщину після смерті батька [PERSON] кожний по ? частині квартири [ADDRESS]. Оскільки після прийняття спадщини відповідачка самоусунулась від здійснення витрат на утримання вказаної квартири, і весь тягар ліг на позивачку, з січня 2010 року по жовтень 2017 року остання самостійно сплатила всі комунальні платежі, розмір яких становить 25053,67 грн. Добровільно відшкодувати половину витрат відповідачка відмовляється, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідачки на її користь ? частину понесених витрат на утримання майна в розмірі 12526,84 грн, інфляційні втрати в розмірі 12938,72 грн., три відсотка річних за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 1128,44 грн. та судові витрати в розмірі 640 грн. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 19.01.2018 року дану справу розподілено на суддю Кошель Б.І. у зв'язку зі звільненням з посади (відставка) судді [PERSON] та ухвалою від 25.01.2018 року прийнято до провадження і призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до п.9 розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідачка, яка належним чином повідомлена про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, скористалась своїм правом подати відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що визнає позовні вимоги частково і просить суд застосувати строки позовної давності. Представник позивачки скориставшись правом передбаченим ст. 199 ЦПК України направив до суду відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі та заперечував щодо застосування строків позовної давності. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, судом встановлено, що [INFO] сторони по справі набули у спадщину після смерті батька [PERSON] кожний по ? частині квартири [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від [INFO], витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 29.11.2010 року, технічного паспорту на [ADDRESS]. /а.с. 20-24/ На підтвердження виконання своїх зобов'язань щодо утримання вказаної квартири та з метою уникнення боргів, позивачкою надані суду відповідні квитанції про оплату нею всіх житлово-комунальних послуг, включаючи оплату за електроенергію, газопостачання, водопостачання та водовідведення, опалення за загальний період з січня 2010 року по вересень 2017 року. /а.с. 25-103/ Відповідачка у відзиві на позовну заяву факт існування заборгованості перед позивачкою визнає і просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності передбачені ст. 267 ЦК України. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у спільній частковій власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому, згідно вищенаведених правових норм обов'язком відповідача є своєчасна оплата наданих житлово-комунальних послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів. Відповідно до положень ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Отже, оскільки сторони по справі є співвласниками вказаного нерухомого майна, то і витрати на його утримання мають нести спільно, відповідно до розміру частки в спільному майні. Відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповіді на відзив представник позивача не просив суд поновити строк позовної давності та не навів жодних поважних причин пропуску цього строку, а тому суд вважає за необхідним застосувати строк позовної давності у цій частині вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання співвласником своїх зобов'язань брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), позовна давність за вимогами іншого співвласника про відшкодування коштів витрачених на утримання спільного майна, періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку відповідного чергового платежу. Аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Отже, оскільки витрати на утримання спільного майна, а в даному випадку оплата комунальних послуг, повинне здійснюватися споживачем частинами /щомісячний платіж/ до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання споживачем цього зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідачки документально підтверджених витрат у зв'язку з утриманням нерухомого майна за 1/2 частину квартири [ADDRESS] за період з 13.11.2014 року по 13.11.2017 року: - за комунальні послуги ЖЕК№6 в розмірі 2499,33грн. - за послуги К ПБМР «БЦТМ» в розмірі 4268,55 грн. - за послуги ПАТ «Київобленерго» Білоцерківський - місто РП в розмірі 86,25 грн. - за послуги ТОВ «Київоблгаз збут» Білоцерківський ВР в розмірі 654 грн. - за послуги ТОВ «Білоцерківвода» в розмірі 77,25 грн. А всього на суму 7585,38 грн. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних передбачених ст. 625 ЦК України, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити з огляду на наступне. Правовідносини між співвласниками майна як суб'єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями. Стаття 625 ЦК України розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов'язання» кн. 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Разом з тим, коли в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог закону, а саме ст. 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами. При цьому ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами позадоговірних, а не договірних зобов'язань. Отже, грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають виключно договірні правовідносини. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). А тому, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Оскільки, в даному випадку між сторонами по справі відсутні будь-які договірні правовідносини, позовні вимоги позивачки ґрунтуються на положеннях ст. 544 ЦК України, тобто на підставі права позивачки на зворотну вимогу (регрес), а тому застосування до них відповідальності передбаченої ст. 625 ЦК України не передбачене чинним законодавством. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог належить стягнути з відповідачки на користь позивачки в розмірі 179,2 грн.

Outcome: approved