Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивачка звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] який в ході розгляду справи уточнила та просила суд визнати за нею право власності на ? частину [ADDRESS] та вселити її у вищезазначену квартиру. 06 червня 2012 року Комінтернівським районним судом Одеської області винесено заочне рішення про задоволення вимог позивачки в повному обсязі. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2012 року за заявою відповідача заочне рішення Комінтернівського районного суду від 06 червня 2012 року скасовано, справу призначено на новий розгляд. В ході судового розгляду даної справи позивачка уточнила позовні вимоги просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS] та просила суд вселити в зазначену її та неповнолітнього сина [PERSON], посилаючись на те, що дана квартира була придбана за період її шлюбу з відповідачем та є спільною сумісною власністю подружжя, однак відповідач не пускає її до даної квартири, змінив замок та чинить їй перешкоди у користуванні даним майном. Позивачка - [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Відповідач - [PERSON] в ході розгляду справи позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що з 1997 по 2008 рік вони перебували у зареєстрованому шлюбі, з 1999 почали проживати окремо, у 2001 році він на гроші які взяв у борг у брата придбав дану квартиру, таким чином зазначив, що дана квартира була придбана не за кошти подружжя а за його власні кошти, оскільки на той час вони з відповідачкою проживали окремо, спільного господарства не вели, однак в ході виступу в судових дебатах зазначив, що згоден компенсувати позивачці вартість її частки даної квартири. Представник органу опіки та піклування Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області - Пальоха С.І. в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Розглянувши заявлений позов, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки виходячи з наступного. В ході судового розгляду справи встановлено, з 06.03.1997 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси 19.08.2008 року (а.с. 9-10). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 13). 18.07.2001 року на Одеській товарній біржі оформлено на ім'я [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а 08.09.2001 року Комінтернівським РБТІ за відповідачем було зареєстровано право власності на дану квартиру (а.с. 22-23, 28-29). До прийняття нового Цивільного кодексу України, який набув чинність 01.01.2004 року, оформлення договорів купівлі-продажу нерухомого майна було дозволено на товарних біржах відповідно із Законом України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року, з наступними змінами та доповненнями, що свідчить про законність оформлення за відповідачем права власності на квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб сім'ю України, що діяв на період спільної спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При ухваленні рішення суд не приймає до уваги твердження відповідача, відносно того, що квартира ним була придбана за власні кошти, а не за кошти подружжя, оскільки ним не надано доказів в підтвердження даного факту, крім того в ході судового розгляду справи він пояснив, що за період шлюбу, позивачка працювала, доглядала за дитиною та мала доступ до сімейних коштів, що фактично підтверджує її участь у формуванні спільного сімейного бюджету. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування на розпорядження своїм майном. Крім того при ухваленні рішення суд приймає до уваги довідку житлово-комунального господарства Чорноморської с/р згідно якої позивачка та їх син [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі, а отже мають право на користування нею. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище, ст. 70 СК України, ст.ст. 391, 392 ЦК України, ст. 22 КпШС України,

Outcome: approved