Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 20.10.2011 року о 15-00 г. у м.Дніпропетровську на вул.Набережна Заводська сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Мітсубісі Лансер д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та мікроавтобусом Мерседес Бенц д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Вона була пасажиркою мікроавтобуса та внаслідок зіткнення отримала тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеню тяжкості. Вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.05.2012 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Останній знаходився у трудових відносинах з АТП №11231. Між [PERSON], яка була власником мікроавтобусу та АТП №11231 було укладено договір №172 від 11.02.2011 року про найм автобусу з екіпажем. Після дорожньо-транспортної пригоди через отримані тілесні ушкодження вона лікувалась в Шостій міській лікарні, де їй було призначено крапельниця вартістю 556 грн. з 20.10.2012 року по 02.11.2011 року щодня, всього на суму 6116 грн. Також за час лікування вона сплатила 120 грн. у фонд лікарні, 60 грн. у приймальному покої, 110 грн. за гіпс. Під час дорожньо-транспортної пригоди на ній були одягнуті сапоги вартістю 2700 грн., які були пошкоджені. Після виписки з лікарні вона продовжувала лікування в поліклініці, де їй робили УВЧ 10 разів по 50 грн., всього на суму 500 грн., фізіотерапію 12 разів по грн., всього на суму 600 грн., масаж 30 разів по 150 грн.. всього на суму 4500 грн. Їй було запропоновано санаторно-курортне лікування вартістю 17520 грн. Оскільки нога була пошкоджена після перелому та вона не мала змоги рухатись, вона була вимушена звернутись за послугами по догляду до іншої людини, якій сплатила за період догляду з 20.10.2011 року по 20.08.2012 року 20000 грн. Всього заподіяна матеріальна шкода складає 52228 грн. Також їй було заподіяно моральну шкоду, вона побоюється переходити дорогу, сідати до автомобілю, в неї виникло безсоння, вона не може жити, як раніше. З урахуванням зазначеного, позивачка просила суд стягнути з відповідачів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 52228 грн. та моральну шкоду 100000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили суд задовольнити останній в повному обсязі. Заподіяну шкоду просила стягнути з обох відповідачів в рівних частках. Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди не перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231», власником мікроавтобусу Мерседес Бенц д/н [NUMBER] є [PERSON] та саме остання повинна нести відповідальність за заподіяну позивачці шкоду. Також посилались на те, що останньою не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу Мерседес Бенц д/н [NUMBER] дійсно була застрахована згідно страхового полісу №АА/4400354 від 21.07.2011 року. При цьому в страховому полісі було допущено технічну помилку щодо реєстраційного номеру автомобіля - [NUMBER], замість [NUMBER]. Проте, інші дані (номер кузову, рік випуску) співпадають та страхова компанія визнає факт укладання договору саме стовно автомобіля Мерседес Бенц д/н [NUMBER]. Також пояснила, що про настання страхового випадку від відповідача [PERSON] до страхової компанії надходило відповідне повідомлення. Позивачка з приводу виплати страхового відшкодування до страхової компанії не зверталась. Заслухавши пояснення позивачки, представників відповідачів та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що 20.10.2011 року о 15-00 г. у м.Дніпропетровську на вул.Набережна Заводська сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Мітсубісі Лансер д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та мікроавтобусом Мерседес Бенц д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивачка, яка була пасажиркою мікроавтобуса Мерседес Бенц д/н [NUMBER], отримала тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеню тяжкості. Вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.05.2012 року, що набрав чинності, [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. З урахуванням зазначеного, суд у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вважає встановленим та таким, що не потребує доказування факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача [PERSON], під час якої позивачці [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження. В своєму позові позивачка зазначила, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231». В зв'язку з чим, посилаючись в обґрунтування правових підстав на ст.ст.802,1166,1167,1187 ЦК України, просила стягнути за заподіяну їй матеріальну та моральну шкоду з відповідачів. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.п.22.1-22.2 ст.22 закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як встановлено під час розгляду справи власником мікроавтобусу Мерседес Бенц д/н [NUMBER] була [PERSON], яка померла [INFO]. Цивільно-правова відповідальність останньої, як власника транспортного засобу Мерседес Бенц д/н [NUMBER], в період з 21.07.2011 року по 20.10.2011 року була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» згідно страхового полісу №АА/4400354. Між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231» було укладено договір №172 від 11.02.2011 року про найм мікроавтобусу Мерседес Бенц д/н [NUMBER] з екіпажем. Проте [PERSON] у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231» не перебував. Після настання страхового випадку [PERSON] повідомив страхову компанію про настання страхового випадку. Однак, [PERSON] з приводу виплати страхового відшкодування до теперішнього часу до страхової компанії не зверталась. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231» в частині заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, не є належними відповідачами по справі, якими в даному випадку в залежності від певних обставин можуть бути саме треті особи - [PERSON] та Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Також суд враховує, що позивачкою у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог в частині розміру заподіяної матеріальної шкоди. Надані [PERSON] письмові докази у вигляді медичних довідок про проходження лікування, лікарських призначень, носять рекомендаційний характер та не містять відомостей щодо розміру фактично понесених позивачкою витрат. Необґрунтованими суд вважає і позовні вимоги в частині стягнення понесених позивачкою витрат на догляд за нею іншою особою в розмірі 20000 грн., оскільки матеріали справи не містять даних про те, що внаслідок отриманих [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень остання потребувала стороннього догляду та, відповідно, що вказані витрати були вимушеними та знаходяться в прямому причинному зв'язку з винними діями відповідачів. Таким чином, в задоволені позову [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити повністю, як такого, що не ґрунтується на законі, заявлений до неналежних відповідачів та не підтверджений належними доказами. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п.22.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пп.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пп.3,4 ч.2 ст.23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Як встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження, сталась з вини [PERSON] Останній та його представник під час розгляду справи пояснили, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не перебував у трудових відносинах ні з власником транспортного засобу приватним підприємцем [PERSON], ні з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231», що також підтвердив представник останнього та вбачається з копії трудової книжки [PERSON] Також [PERSON] пояснював, що не мав довіреності або іншого документу (реєстраційного документу на автомобіль), якій би посвідчував його право на керування транспортним засобом на момент дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищезазначене, оскільки останній фактично керував мікроавтобусом Мерседес Бенц д/н [NUMBER] без відповідних правових підстав, суд приходить до висновку, що саме відповідач [PERSON], як винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди особа, повинен нести відповідальність за заподіяну позивачці моральну шкоду. При цьому, суд вважає доведеним позивачкою, що внаслідок винних дій відповідача [PERSON] їй було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які вона пережила внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; в фізичних стражданнях, внаслідок отриманих травм та фізичного болю, в порушенні звичайного ритму життя, в зв'язку з необхідністю перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, вишукуванням коштів на лікування; погіршення психічного стану через втрату душевного спокою. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги позивачки в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн. В частині заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, заявлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231», слід відмовити, оскільки останнє не є належним відповідачем по справі в цій частині. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial