Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] в цьому будинку крім неї, з 2014 року проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом із малолітньою донькою. Також вказує, що з часом сумісне життя з відповідачами стало нестерпним, вони постійно принижують її людську гідність, ображають її, на всі прохання щодо виселення з будинку відповідачі не реагують, на будь-які зауваження вони відповідають агресією. А тому позивачка просила суд виселити відповідачів з будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В суді позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовільнити. Відповідач [PERSON] та його представник, який одночасно є представником відповідачки [PERSON] - адвокат Мельник С.В., в судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що дійсно відповідачі проживають в спірному будинку з 2012 року, вселились до нього за згодою позивачки, але не прописались в ньому оскільки не було потреби, з 2015 року між ними та позивачкою постійно виникають конфлікти, які провокує сама позивачка і регулярно викликає поліцію. Миром вирішити спір не вважають за можливе, оскільки позивачка хоче їх виселити, так як має намір продати будинок. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та день розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Київської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 05.11.1957 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], хоч і проживає в спірному будинку, але зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Піщанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 20.02.2017 року № 87. Крім того, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] також хоч і проживає у спірному будинку, але зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Дані обставини сторонами не заперечуються, а тому на підставі положень ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується поясненнями сторін з 2014 року, за згодою позивачки, її онук разом із дружиною та малолітньою донькою вселились у спірний будинок. З 2015 року між сторонами по справі склалися напружені стосунки, часто виникають сварки, конфлікти на побутовому рівні, з цього приводу позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами з приводу вчинення насильства в сім'ї, що підтверджується копіями талону-повідомлення про злочин №34 від 15.08.2016 року, заяв про вчинення насильства в сім'ї від 12.08.2016 року та від 29.08.2016 року. А також, даний факт підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які проживають по сусідству і часто являються очевидцями сварок та конфліктів між сторонами по справі. Позивачка [PERSON] пояснила в суді, що відповідачі по справі - це її онук та його дружина, остання на побутовому рівні постійно влаштовує сварки, ображає її та принижує, а тому подальше спільне проживання стало неможливе, дана атмосфера в будинку негативно впливає на її самопочуття та здоров'я, оскільки остання є особою похилого віку. Крім того, відповідач [PERSON] був змушений замінити міжкімнатні двері в будинку, оскільки під час чергової сварки з нею вибив їх. Також, він без її згоди замінив вікно в кімнаті, в якій проживає з сім'єю. Позивачка просить суд виселити відповідачів з належного їй на праві власності будинку, оскільки вони своєю поведінкою створюють умови, які роблять неможливим проживання з ними в одному будинку протягом тривалого часу. Згідно ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку /квартири/ може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 /зі змінами/ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. У відповідності до положень ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачі права власності на вказаний вище будинок не мають, набули права на користування цим житлом як члени сім'ї власника житла за приписами ч. 1 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Також, судом встановлено, що відповідачі дійсно зареєстровані за іншими адресами та мають напружені стосунки із позивачкою, що сторонами не заперечується. Крім того, судом також встановлено, що з вини саме відповідачів в сім'ї постійно виникають конфлікти, сварки, що дійсно робить неможливим для позивача спільне проживання з ними в одному будинку. А тому, проаналізувавши всі надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що саме відповідачі своєю неправомірною поведінкою порушують правила співжиття, створюють умови, які роблять неможливим проживання з ними в одному будинку. Жодних доказів для спростування всіх тверджень позивачки [PERSON] і висновків суду відповідачами по справі не було надано. А тому суд вважає, що відповідачі підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Outcome: approved