Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 10.08.2018р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Волицькій сільській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №08. Стверджує, що від даного шлюбу із [PERSON] у них (сторін) народилася одна дитина син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що дитина проживає разом з нею, позивачкою, та перебуває на її утриманні, так як відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання сина, не цікавиться його вихованням. Стверджує, що їй невідоме місце праці відповідача, але він офіційно працює за кордоном в Англії, де має високий заробіток, а тому взмозі утримувати сина, однак зароблені кошти витрачає на власні потреби. З огляду на те, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 5000гривень, але не менше мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 27.01.2020р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги [PERSON] визнає частково, покликаючись на наступні обставини: він, відповідач, надає матеріальну допомогу позивачці, що підтверджується відповідними платіжними документами (чеками); на даний час не працює, заробляє на життя тимчасовими заробітками; що обов`язок по утриманню дитини є рівномірним обов`язком як матері, так і батька; що на даний час він, відповідач, здійснює догляд за особою похилого віку, - своїм дідом по родинній лінії матері [PERSON] , 1949 року народження, котрий потребує постійної сторонньої допомоги та проживає разом із ним (відповідачем); спроможний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] - у розмірі 2000 гривень щомісячно. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а подала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що зменшує свої позовні вимоги, зокрема просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини сина [PERSON] в розмірі 2000 гривень. Також просить суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та була вручена особисто останньому. Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні Заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідачки не надходило. Тобто у справі наявні докази належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача адвокат Голубінка Л.В. надіслала на адресу суду клопотання, в якому просить суд справу розглянути у її відсутності та визначити розмірі аліментів в розмірі 2000грн. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 10.08.2018р. у Волицькій сільській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №08. Від подружнього життя в сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає та зареєстрована з матір`ю, позивачкою [PERSON] , яка несе витрати на її утриманню. Відповідач [PERSON] офіційно ніде не працевлаштований, однак має нерегулярний мінливий дохід. Разом з тим, відповідач [PERSON] , добровільно і регулярно не надає кошти на утримання дитини, не піклується про його матеріальне забезпечення, що було встановлено судом та підтверджується доданими до відзиву копіями платіжних документів (чеками) за січень - березень 2020р. Відповідач [PERSON] матеріально допомагає своєму рідному дідові - [PERSON] , 1949 року народження, який є особою похилого віку, пенсіонером, постійно потребує сторонньої допомоги та проживає із ним. Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.08.2018р.; копією свідоцтва про народження дитини сина сторін [PERSON] , [INFO] ; копіями паспортів сторін по справі; довідкою про склад сім`ї позивачки; копіями платіжних документів (чеками) за січень- березень 2020р.; довідкою про склад сім`ї відповідача; іншими матеріалами справи. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Змістом ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч. 1 ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки сторони не можуть у добровільному порядку дійти згоди щодо утримання дитини, а також враховуючи відсутність доказів на підтвердження виконання відповідачем регулярно обов`язку щодо утримання сина, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на його утримання. Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров`я та матеріальний стан дитини, ті обставини, що дитина сторін проживає разом з позивачкою [PERSON] , остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує його лікуванням вразі потреби, займається його вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач [PERSON] регулярно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а також те, що відповідач є фізично здоровим, працездатним і на утриманні жодних інших дітей не має, однак здійснює догляд за особою похилого віку своїм дідом [PERSON] , 1949 року народження, який є пенсіонером, постійно потребує сторонньої допомоги та проживає із ним. Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Що стосується тверджень відповідача [PERSON] про те, що він брав і бере участь в утриманні та вихованні свого сина [PERSON] , [INFO] , зокрема регулярно забезпечував такого продуктами харчування, одягом, розвиваючими іграшками, тощо, то суд вважає за необхідне зазначити, що останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наведених ним у відзиві обставин і такі обставини не знайшли свого підтвердження в суді. Зокрема, як вбачається із долучених до відзиву копій платіжних документів (чеків) за січень - березень 2020р., відповідач не регулярно надавав кошти на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , а тому суд приходить до висновку, що останній не належно піклується про матеріальне забезпечення свого сина. Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на утримання дитини саме в твердій грошовій сумі, враховуючи найкращі інтереси дитини, необхідність захисту права дитини на належне утримання, з урахуванням її віку та потреб,

Outcome: approved