Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача і просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дня подання заяви, та ? частку його заробітку (доходу) щомісячно на її утримання до досягнення дитиною віку 3-х років. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони проживають окремо, дитина залишилась проживати з позивачкою, та перебуває на її утриманні, відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку щодо виховання та утримання доньки. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання доньки. Щодо утримання матері дитини, категорично заперечував, суду пояснив, що оскільки вони на даний час не проживають разом, не перебувають у шлюбі, він не бажає утримувати позивачку. Також йому відомо, що позивачка не офіційно працює і отримує дохід. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОК №279854 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.3). Відповідач допомогу на утримання дитини надавав періодично, останнім часом не допомагає позивачці утримувати спільну доньку, хоча відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобовязаний це робити. Позивачка має статус тимчасово переселеної особи, що підтверджено документально, не має постійної реєстрації разом з дитиною та враховуючи вік дитини, ( 2014 рік народження) не має можливості працювати. Зі свого боку позивачка прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби малолітньої дитини на її повноцінне харчування, одяг, тощо. Факт проживання та перебування дитини на утриманні позивачки підтверджується довідкою Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області №2717 від 28 листопада 2016 року (а.с.12). Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначений показник з урахуванням його безпосереднього відношення до прожиткового мінімуму, може змінюватися в залежності від змін у чинному законодавстві, тому, на думку суду, визначення розміру аліментів саме у частці від заробітку, є доцільним та таким, що унеможливить в майбутньому порушення прав та інтересів дитини сторін. На даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому не може працювати і належним чином матеріально забезпечувати себе та дитину, отже потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 2,3 ст..91 Сімейного Кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу. Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідач має постійне місце роботи, працює в ФОП [PERSON] з 19.09.2014 року, наданий момент займає посаду продавця-консультанта, що підтверджується довідкою з місця роботи №16122016 від 16.12.2016 року, а отже має дохід, з якого зобов»язаний надавати допомогу дитині та її матері. Крім того, на думку суду, з урахуванням норм ст.. 84 , ч.1,3 ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 700 гривень, а на користь держави судовий збір в сумі 551,20 гривень. Тому, враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивачки доведеними та обґрунтованими.

Outcome: approved