Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 04 жовтня 2008 року. Їх подружнє життя не склалось і рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2017 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просить стягнути з нього аліменти. Позивачка в судовому засіданні на задоволенні позовних вимогах наполягала, посилаючись на те, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утримання, а відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та погодився сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісяця. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Подружнє життя сторін не склалося і рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. У відповідності із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 вказаного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, законодавець визначив, що розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але він повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вказане положення також закріплено в п. 1 ст. 27 Конвенції «Про права дитини» відповідно якого Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а п. 2 вказаної статті передбачено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, він згоден сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. на утримання сина, а тому виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України та положень п. п. 1, 2 ст. 27 Конвенції «Про права дитини», суд вважає можливим стягнути з нього на користь позивачки аліменти у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання сина, що буде достатнім для гармонійного розвитку дитини.

Outcome: approved