Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що на підставі державного акту серії ДН № 116688 на право власності на земельну ділянку, який було видано 10.07.2006 р., вона є власником земельної ділянки площею 5,220 га, яка розташована на території Республіканської сільської ради Володарського району Донецької області. 20.12.2006 р. вона уклала з ДП «Ілліч-Агро Донбас» договір оренди земельної ділянки № 212 строком на 15 років з дня державної реєстрації договору, яка була проведена 21.05.2007 р. Також зазначає, що 01.01.2010 р. між нею та відповідачем була укладена додаткова угода до договору оренди, яка є невід'ємною частиною договору оренди та зареєстрована 08.11.2010 р. Вважає, що договір оренди та додаткова угода не містять істотних умов, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі», а саме: строк передачі земельної ділянки орендарю, умови збереження стану об'єкту оренди, умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, акт прийому-передачі земельної ділянки не містить дати її передачі орендарю, що унеможливлює визначення строків початку і закінчення договору оренди, відсутній акт встановлення меж ділянки в натурі (на місцевості), оскільки такий акт не складався. Крім того, її не задовольняє те, що зменшився об'єм плати за оренду ділянки, оскільки в 2012 році вона отримала орендну плату в розмірі 3000 грн. за рік та 1000 грн. на вугілля, а у попередні роки окрім таких самих грошей, вона ще отримувала зерно, вугілля, доплату на свята по 50 грн., доплату до пенсії 35 грн., соняшникову олію, безоплатну путівку на відпочинок до санаторію, пільгове лікування. У 2013 році вона отримала теж лише 3086 грн. Має намір та можливість сама обробляти землю та отримувати з неї прибуток. Просила визнати договір оренди земельної ділянки та додаткову угоду до нього недійсними. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали по вищевказаним підставам, та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» - Танача Ю.А. у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що 20.12.2006 р. з позивачкою було укладено договір оренди земельної ділянки № 212, який було зареєстровано у Володарському районному відділі ДП «ЦДЗК» 21.05.2007 р. Крім того, 01.01.2010 р. сторонами було підписано Додаткову угоду до Договору, яка була зареєстрована 08.11.2010 р. Зазначений договір та додаткову угоду до нього було укладено у формі, встановленої законом, їх спрямовано на настання реальних правових наслідків, волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, що підтверджується підписом сторін на договорах та отриманням позивачкою орендної плати. Зміст правочинів відповідає вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції яка діяла на момент їх вчинення, та містить усі істотні умови, передбачені законодавством. Відсутність акту встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є підставою визнання договорів недійсними, а ці межі було фактично встановлені при видачі позивачці державного акту на право власності на земельну ділянку, в якому є план-схема земельної ділянки з визначенням їх меж. Щодо посилання позивачки на відсутність у Договорі такої істотної умови, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, то такої умови станом на 21.05.2007 р. законом визначено не було. Також не проводилося з меншення орендної плати за землю, що підтверджується довідкою про її виплату, відповідачки сплачувалася орендна плата у повному обсязі згідно погоджених умов, а також зазначила, що взагалі зменшення орендної плати не є підставою визнання договору недійсним. В задоволенні позову просила відмовити. Крім того, зазначила, що позивачкою пропущений строк позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом й просила застосувати до спірних правовідносин позовну давність про що також надала суду відповідну письмову заяву та письмові заперечення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, у судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ДН № 116688, виданого 10.07.2006 р. Володарською держрайадміністрацією Донецької області, позивачка є власницею земельної ділянки площею 5,220 га, яка розташована на території Республіканської сільської ради та цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 20.12.2006 р. між позивачкою та відповідачем ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» (на той час ВАТ) було укладено договір оренди № 212 земельної ділянки площею 5,22 га, який було зареєстровано у ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди 21.05.2007р. вчинено запис № 007297040715100087. Згідно із ст. 30 Закону України «Про оренду землі», ст. 651 ЦК України зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється. Відповідно до вимог ст.ст. 205-208 ЦК України, Закону України «Про оренду землі» правочин щодо внесення змін в договір оренди земельної ділянки повинен бути вчинений у письмовій формі й вважається вчиненим у письмовій формі якщо підписаний його сторонами. 01.01.2010р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 212 від 20.12.2006 р., зареєстрованому 21.05.2007 р. під № 0072970407155100087. Зазначену додаткову угоду було зареєстровано у Володарському районному відділі ДРФ ДП «ЦДЗК» 08.11.2010 р. за № 013834041015100741. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом які істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції що діяла на момент укладення спірного договору) істотними умовами договору оренди землі є: - об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); - строк дії договору оренди; - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; - умови використання та цільове призначення земельної ділянки; - умови збереження стану об'єкта оренди; - умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; - умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; - існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; - визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; - відповідальність сторін; Частиною 2 ст. 15 вищевказаного Закону встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. У розділі І договору оренди землі № 212 від 20.12.2006 р. зазначено, що Орендодавець передає Орендарю в оренду земельну ділянку в розмірі 5,22 га, яка розташована на території Республіканської ради Володарського району Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Тобто в договорі зазначено об'єкт оренди, місце розташування та розмір земельної ділянки. Пунктом 8.1 Розділу 8 договору передбачено, що він укладається строком на 15 років та починає діяти з дати його державної реєстрації. Розділом 5 договору передбачений розмір орендної плати, із зазначенням, що вона підлягає індексації, що її виплата здійснюється не пізніше 1 грудня поточного року; що її перерахунок відбувається за взаємною згодою сторін один раз у 5 років. Розділом 6 договору передбачені форми розрахунків з орендної плати, а Розділом 7 відповідальність сторін за несвоєчасну сплату орендної плати у вигляді сплати пені в розмірі 0,01% визначеної суми за кожен день прострочки та відповідальність за порушення умов договору. Пунктом 3.1 Розділу 3 договору передбачені умови використання земельної ділянки, а саме: право Орендаря здійснювати товарне сільськогосподарське виробництво, сільськогосподарську науково-дослідницьку діяльність, розміщувати та зводити об'єкти виробничої інфраструктури; здійснювати зрошувальні, осушувальні, інші меліоративні роботи; передавати земельну ділянку у суборенду. У пункті 3.2 Розділу 3 договору Орендар узяв на себе зобов'язання не допускати погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки. Пунктом 2.2 Розділу 2 договору передбачений обов'язок Орендодавця передати земельну ділянку за актом приймання-передачі протягом 10 днів з моменту державної реєстрації договору у стані, придатному для використання за цільовим призначенням. Пунктом 3.2 Розділу 3 договору передбачений обов'язок Орендаря повернути Орендодавцеві земельну ділянку після закінчення строку договору оренди у стані, придатному для використання за цільовим призначенням. Пунктом 2.3 Розділу 2 Орендодавець гарантував, що обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки немає; земельна ділянка у завдатку та під арештом не знаходиться; на земельну ділянку права третіх осіб відсутні. Пунктом 3.2 Розділу 3 договору передбачено, що Орендар несе ризик випадкового пошкодження чи знищення об'єкту оренди чи його частини. Таким чином, спірний договір оренди земельної ділянки містить усі істотні умови, передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі» і підстав для визнання його недійсними немає, а тому в задоволенні позову в цієї частині слід відмовити. Доводи позивачки щодо невизначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) спростовується доданим до договору оренди державним актом на право власності на землю, який містить план-схему меж земельної ділянки, а акт приймання-передачі земельної ділянки, хоча і не містить дати його складання, свідчить про фактичне передавання та отримання земельної ділянки. Це також підтверджується й довідкою відповідача щодо нарахування та виплати позивачці орендної плати, відомостями про виплату грошей, що також не заперечувалося позивачкою. Крім цього, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, та відмовляючи в задоволенні позову, суд також виходив з того, що доводи позивачки, щодо її незгоди з нарахованим розміром та виплати орендної плати суд не приймає до уваги, оскільки дані обставини не є підставою для визнання правочину недійсним, а інших вимог позивачкою заявлено не було. Також слід зазначити, що наслідки пропуску строку позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України, на застосуванні яких наполягала представник відповідача, суд не застосовує, оскільки встановив, що права позивачки порушені не були, а зі змісту ст. 261 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Крім цього, враховуючи, що позивачки в задоволенні її позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі у виді судового збору відшкодуванню з боку відповідача на її користь не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed