Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районногоо суду м.Запоріжжя з позовом про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, видане [PERSON] відповідачу по справі, Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, та свідоцтво № 1-327 від 22.04.2017 р. про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку за адресою:\~ [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , видане [PERSON] Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою. В позові позивачка зазначила, що у 2011 році [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове та новостворене майно. У зазначеному позові [PERSON] , зокрема, просив суд визнати за ним право власності на 5/6 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] ( на 1/6 частину ), та в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] (на 2/3 частини). 04.11.2013 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя, розглянувши цивільну справу № 2-3406/11 ( провадження № 2/334/35/2013 ) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове та новостворене майно, ухвалив рішення, яким у задоволенні вказаного позову [PERSON] відмовив у повному обсязі. 04.02.2014 року апеляційний суд Запорізької області, розглянувши апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2013 р. в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове та новостворене майно, постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу [PERSON] відхилив та залишив без змін рішення суду першої інстанції у цій справі. 22.04.2017 р. Друга Запорізька державна нотаріальна контора видала [PERSON] свідоцтво № 1-331 про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку за адресою:\~ [ADDRESS] , після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а також свідоцтво № 1-327 про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку за адресою:\~ [ADDRESS] , після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка вважає, що зазначені вище свідоцтва про право на спадщину за законом належить визнати недійсними, виходячи з того, що існує рішення суду, яке набрало законної сили, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визнання за ним право власності на спадкове майно, тому нотаріальна контора не мала права видавати йому свідоцтва на право спадщини після смерті його батьків, а звідси такі свідоцтва мають бути визнані недійсними. У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Железняк А.В. наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві просили суд задовольнити вимоги позивача у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Нінчук-Худякова О.В.проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що обґрунтування позивачем свого позову тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.13 у справі № 2-3406/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04.02.14, яким встановлено, що «... [PERSON] не має право на спадкування за законом будь-якої черги частки спадкового майна після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] » є хибним, оскільки це не відповідає дійсним обставинам справи внаслідок неправильного сприйняття тексту рішення суду від 04.11.13 року. Підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом у позовній заяві не наводиться. Частка [PERSON] у спадковому майні визначена нотаріусом правильно, тому у задоволенні позову слід відмовити. Державний нотаріус Другої державної нотаріальної контори Федченко О.О. також просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] з тих підстав, що права на спадщину громадянина [PERSON] . Ленінський районний суд м.Запоріжжя своїм рішенням від 04.11.2013 року не позбавив, а відмовив йому у його претензії на весь об`єм спадкового майна, а не у його праві на спадщину як такому. На момент звернення спадкоємця [PERSON] до Другої запорізької державної нотаріальної контори причини на відмову йому у видачі свідоцтв про право на спадщину були відсутні, тому з боку державного нотаріуса не було жодного порушення щодо видачі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом. Дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами письмові докази по справі та усі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку,\~що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, відповідно до\~ст. ст.\~81,\~13, ч.5 ст.263 ЦПК України\~розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення\~ст.4 ЦПК України,\~ст. 15 ЦК\~Україні, а також положення\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині\~надання доказів на підтвердження позовних вимог. Згідно зі ч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.ст.263\~ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або

Outcome: dismissed