Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, секцією [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказує про те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22.06.2012 року. 17.08.2012 року виконавчим комітетом Нетішинської міської ради Хмельницької області видано свідоцтво про право власності на кімнату [NUMBER], що знаходиться у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], згідно якого вона, відповідач та їх діти [PERSON] та [PERSON] набули права спільної сумісної власності на вищевказану житлову кімнату. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19.07.2017 року визначено частку [PERSON] у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено, що [PERSON] належить 1/4 частка у праві спільної сумісної власності на секцію [NUMBER] по [ADDRESS]. Постановою заступника начальника Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області від 18.01.2018 року їй, як стягувачу, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2/2211/221/2012 від 30.03.2012 року, передано 1/4 частину секції [NUMBER] по [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON] Незважаючи на те, що відповідач втратив право власності на частку в секції [NUMBER] по [ADDRESS], він надалі залишається зареєстрованим у вказаному житлі, що обмежує права позивачки як власника. За таких обставин позивачка просить визнати [PERSON], таким, що стратив право корисування секцією [NUMBER] по [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у її відсутності. При цьому зазначила, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В строк встановлений судом відзив на позовну заяву не подав. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні об'єктивно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2007 року, який було розірвано 22.06.2012 року рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області. Згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Нетішинської міської ради 17.08.2012 року, витягу про державну реєстрацію прав КП НМР «Бюро технічної інвентаризації» №35772781 від 09.10.2012 року, кімната [NUMBER], яка знаходиться в гуртожитку за адресою [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб №3798 від 02.05.2018 [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] Постановою про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 18.01.2018 року, яка винесена заступником начальника Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області стягувачу [PERSON], [INFO], в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2/2211/221/2012 від 30.03.2012 року, передано 1/4 частину секції [NUMBER] по [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON], [INFO]. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №117388239, 117388331, 117387602 від 16.03.2018 року та витягу № 115637957 від 28.02.2018 вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належить секція [NUMBER], яка знаходиться в гуртожитку за адресою [ADDRESS]. Так судом встановлено, що фактично, відповідач [PERSON] є колишнім членом сім'ї та колишнім співвласником житлового приміщення, який в добровільному порядку знятися з реєстрації у спірному житі відмовляється. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. У відповідності до ст.12 Цивільного кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Згідно із ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 182 ЦК України, встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він здійснює ці права на власний розсуд. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно дост. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Як вбачається із матеріалів справи між сторонами договір найму (оренди) житла не укладався, відповідач продовжує користуватися спірним житлом без згоди позивачки, як власника житла. Відповідно до ст.361 ЦК України [PERSON], як власник житлового будинку, має право самостійно розпоряджатися своєю власністю. Згідност. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 33,34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391,396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Пунктом 1 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Тому з припиненням права власності внаслідок відчуження майна, у колишнього власника припиняються і інші правомочності, зокрема, право користування цим майном. Тобто, у відповідача, як колишнього співвласника житла, після відчуження належної йому частини спірної секції [NUMBER], що по [ADDRESS] припинилося право власності на нього, а відтак, і припинилось право користування цим житловим приміщенням. Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності. Аналізуючи докази в їх сукупності, враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що проживання та перебування відповідача на реєстраційному обліку у секції [NUMBER], що по [ADDRESS], яка належить на праві спільної часткової власності позивачці та її неповнолітнім дітям, порушує її право вільно розпоряджатися своїм майном, а тому порушені права позивачки підлягають захисту. Оскільки відповідач не є членом сім'ї позивачки, у нього припинилося право власності на належну йому частину спірного житла, у добровільному порядку з місця реєстрації він не знявся, його необхідно визнати таким, що втратив право користування секцією [NUMBER], що по [ADDRESS] Хмельницької обалсті. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 704,80 гривень. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР,

Outcome: approved