Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить суд: - встановити факт наявності права власності на 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], у [PERSON], померлої [INFO], що було набуто на підставі свідоцтва про право власності від 24 квітня 1987 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним відділом комунального господарства; - визнати за нею право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що померла є матір'ю позивачки. [PERSON] отримала право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24 квітня 1987 року Відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів м. Дніпропетровська. 06 травня 1987 року [PERSON] отримала право власності на 1/4 частину зазначеного домоволодіння в порядку спадкування після свого померлого чоловіка [PERSON] Інші 1/4 частини домоволодіння отримала дочка померлого [PERSON]- [PERSON], яка 23 червня 1987 року подарувала свою частину домоволодіння її матері [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 23 червня 1987 року за реєстровим № 1-1938. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. Позивачка звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надано свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку виданого Амур-Нижньодніпровським районним відділенням комунального господарства м. Дніпропетровська від 24 квітня 1987 року. Оригінал зазначеного свідоцтва втрачений, за таких обставин, нотаріусом відмовлено позивачці у видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері і вона за захистом свого права вимушена звернутися до суду. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Представник Дніпропетровської міської ради Луценко Н.В. проти задоволення позовних вимог заперечила в повному обсязі, оскільки міська рада прав позивачки не порушувала. Треті особи Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та [PERSON], належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора надала суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. [PERSON] про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута за їх відсутності. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копії свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 6), [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна померлій: - 1/4 частка домоволодіння [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (т. 1 а.с. 11); - 1/4 частка домоволодіння [ADDRESS], яка належала померлій на підставі договору дарування, що підтверджується копією відповідного договору (т. 1 а.с. 12-13), - 1/2 частка домоволодіння [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24 квітня 1987 року Відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (т.1, а.с. 217). [PERSON] за життя зареєструвала свої право власності на вказане нерухоме майно згідно порядку, який діяв на час виникнення права власності, що підтверджується довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с. 14). За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] за життя видала заповіт (т. 1 а.с. 7), посвідчений 15 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Євчук І.Л., за яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, заповіла позивачці [PERSON]. Зазначений заповіт за інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (т. 1 а.с. 77-78) на час смерті [PERSON] був чинним. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З копії спадкової справи до майна [PERSON] вбачається, що [PERSON] своєчасно 04 грудня 2012 року подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 71). 05 листопада 2014 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (т. 1 а.с. 107), за якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки спадкоємцем [PERSON] не надано до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме: свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], видане Амур-Нижньодніпровським районним відділом комунального господарства м. Дніпропетровська 24 квітня 1987 року. Вирішуючи питання щодо того, чи є Дніпропетровська міська рада належним відповідачем по справі, суд враховує роз'яснення, викладені у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки спадщину прийняла лише позивачка, то нею правильно визначено відповідачем відповідну територіальну громаду в особі відповідного органу місцевого самоврядування. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину домоволодіння, яке належало спадкодавці на підставі свідоцтва про право власності, суд виходить з наступного. Дослідженими судом доказами поза всяким розумним сумнівом встановлений факт того, що зазначений правовстановлюючий документ було втрачено, що унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Позивачка не може відновити втрачений правовстановлюючий документ і на відповідний запит до Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради отримала відмову. Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. За ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Визнання права є способом захисту права, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд,

Outcome: partial