Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. За потоками, 4, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її батькові [PERSON] на праві власності належали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами адресою: вул. За потоками, 4, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області. 22.02.2002 року батько [PERSON] помер. Позивачка вступила в управління спадковим майном та бажає оформити спадщину на своє імя. Відсутність документу, який би посвідчував право власності на вказане домоволодіння, перешкоджає позивачці оформити право власності на дане спадкове майно. У звязку з вищевказаним, позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. За потоками, 4, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій просила позов задовольнити та розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що не заперечує щодо задоволення позову, просив справу розглядати у його відсутність. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 6 Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON], який був головою двору, значилось господарство, розташоване по вул. За потоками, 4, в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської (а.с. 8). Згідно копії технічного паспорту від 11.01.2017 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди побудовані у період з 1930 по 1950 роки (а.с. 4-6). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. За потоками, 4, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської. Згідно копії свідоцтва про народження позивачки її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). 17.10.1976 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Катрич», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 13). 22.02.2002 року [PERSON] (батько позивачки) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину за законом після смерті батька [PERSON], оскільки вступила в управління спадковим майном, проводила похорон померлого, веде селянське господарство, продовжує проживати в спадковому будинку, що підтверджується довідкою Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 38 від 16.01.2017 року (а.с. 7). Також [PERSON] 22.01.2003 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], успадкувавши земельні ділянки, які не є предметом даного позову (а.с. 10). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 8/2003 від 22.01.2013 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, немає (а.с. 26-37). Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на житловий будинок з гоподарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] Позивачці в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. За потоками, 4 в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області [PERSON] № 62/02-31 від 14.02.2017 року (а.с. 11). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.),

Outcome: approved