Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 20 липня 2013 року в Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 318. На обґрунтування позову зазначила, що вона та відповідач з 20 липня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. З серпня 2020 року вони з відповідачем припинили сімейно-шлюбні відносини через психологічну несумісність та напружені стосунки, бо вони не знаходили спільної мови у вирішенні багатьох сімейних питань, кожен з них по різному розумів права та обов`язки подружжя. На теперішній час вони остаточно припинили подружні стосунки, які неможливо відновити, оскільки вони стали один для одного сторонніми людьми, які проживають окремо, мають окремі бюджети. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, її збереження та примирення між нею та відповідачем неможливе, а шлюб необхідно розірвати. Син після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з нею, питання щодо матеріального утримання дитини буде вирішуватися ними в добровільному порядку. Спору щодо поділу подружнього майна між ними немає. Позивачка в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач також в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу, йому зрозумілі наслідки визнання позову. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін та відповідно до ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалити рішення у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин та перевіривши наявність для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 липня 2013 року в Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 318, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 10). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11). Як зазначено у позові, з серпня 2020 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, не мають спільного бюджету, і позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, який згідно ч.2 ст. 112 СК України ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, тому шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду справи повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Частиною 1 статті 142 ЦПК передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved