Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 25.12.1999 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] Також позивач зазначила, що за час спільного життя з відповідачем вони зрозуміли, що є абсолютно різними людьми, мають протилежні погляди на життя, різні пріоритети та плани на майбутнє. Вони неодноразово намагались змінити ставлення один до одного, але всі намагання врятувати шлюб виявились марними. Наразі, вони разом не проживають, перестали вести спільний побут, шлюб носить формальний характер. В звязку з цим, позивачка просила розірвати шлюб із відповідачем. В наданій заяві позивачка просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні 19.11.2018 року проти позову заперечував та просив надати строк для примирення. Ухвалою суду від 19.11.2018 року вказане клопотання відповідача було задоволено та надано сторонам строк для примирення терміном два місяці. Після закінчення наданого строку та відновлення провадження по справі, відповідач, будучі обізнаним про наявність в провадженні суду розглядаємої справи, за викликами в судове засідання не зявлявся, ходом розгляду справи не цікавився та будь-яких заяв та клопотань по справі не надавав. В судове засідання, призначене на 13.05.2019 року, відповідач будучі повідомленим під розписку, також не зявився, не повідомивши суд про поважність причин своєї неявки. З огляду на це, враховуючи подану позивачкою заяву, неявку відповідача до суду та ненадання доказів щодо поважності причин такої неявки, суд відповідно до положень ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяви доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 грудня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис №524. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Таким чином, відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як зазначила позивачка в своєму позові та не спростовано відповідачем, на теперішній час сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Під час розгляду справи судом двічі надавався сторонам строк для примирення, але останнього не відбулось та сімейні відносини сторони не відновили. В поданій заяві позивачка підтримала заявлений позов та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. Таким чином, виходячи із фактичних взаємин сторін вбачається, що розлад в сім'ї не має тимчасового характеру, шлюб між сторонами носить формальний характер та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, волевиявлення якої спрямоване на розірвання шлюбу. З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить інтересам позивачки, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між сторонами. З урахуванням заяви позивачки та положень ст.113 СК України після розірвання шлюбу прізвище останньої залишити - [PERSON]. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved