Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS], зі зняттям відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона являється власником вказаного житлового будинку, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 25 жовтня 2007 року, який посвідчений державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори. В належному їй будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який за місцем реєстрації не проживає з жовтня місяця 2014 року, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.01.2015 року, 14.06.2015 року, 01.02.2016 року, 22.05.2017 року. Посилаючись на положення ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України та ст.ст. 71, 163 ЖК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути буз її участі та без участі позивачки, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує і не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України судову повістку відповідачці було надіслано за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку. Довідкою відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Київській області від 30.05.2017 року підтверджено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Із зворотніх повідомлень поштового зв'язку вбачається, що листи, адресовані відповідачу [PERSON] повернуті з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». В даному випадку вважається, що судовий виклик відповідачці вручений належним чином (абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України). Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 25 жовтня 2007 року, який посвідчений державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А.. Вказаний факт також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 20364730, виданим 25.09.2008 року. Відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований в житловому будинку позивачки, що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Київській області від 30.05.2017 року № 3958. Актами обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.01.2015 року, 14.06.2015 року, 01.02.2016 року та 22.05.2017 року, складеними комісією в складі депутатів Дибинецької сільської ради Богуславського району, підтверджується, що відповідач [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] з жовтня 2014 року по даний час не проживає. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 71, 163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення в будинку, що належить громадянину на праві приватної власності, протягом шести місяців. Відповідач [PERSON] не проживає в будинку позивачки більше шести місяців, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає по місцю реєстрації в будинку [ADDRESS] більше шести місяців, що підтверджується дослідженими по справі доказами, то є законні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житлом. В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратиа право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). З урахуванням викладеного та

Outcome: approved