Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому, просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Російської Федерації, тимчасово окупованої території України, Французької Республіки (Франції), Обєднаного Королівства Великобританії та північної Ірландії (Англії), Арабської Республіки «Єгипту», «Туреччини», «Італії», неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], або інших уповноважених осіб, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], з 15 липня 2018 р. до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку та дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів. Позивачка в судове засідання не з'явилась, позов підтримала, справу просила розглядати за її відсутності, про що надала суду письмову заяву. Відповідач у письмовій заяві позов визнав, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив розглядати за його відсутності. Представник органу опіки та піклування Лисичанської міської ради в судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07 вересня 2010 р. був розірваний. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Оскільки дитина тренується у секції спортивних бальних танців, виникла потреба у виїзді дитини за кордон, позивачка звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак відповідач згоди на виїзд неповнолітнього сина за межі України не надає, посилаючись на те, що живе в селі на непідконтрольній владі території України (тимчасово окупованій території), займається скотоводством та крім того не має при собі паспорта громадянина України, у зв'язку з чим не може виїхати з окупованої території. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved