Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частину будинку з надвірними спорудами у порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 33/100 частин житлового будинку [ADDRESS], що складається з житлового будинку А-1 загальною площею 106,6 кв.м. , житловою площею 81,4 кв.м., житлового будинку Б-1 загальною площею 50,7 кв.м. , житловою площею 27,2 кв.м., житлового будинку Ж-1 загальною площею 43,2 кв.м. житловою площею 22,6 кв.м. , а також надвірних споруд, а саме сараїв В, Д , Е , С, літніх кухонь Г, Н, душа М, вбиральні О, огорожі № 1, 2 . Зазначене майно належало померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 серпня 1980 року державним нотаріусом Сьомої Донецької державної нотаріальної контори за реєстром № 2-476 . Свідоцтво було зареєстровано в БТІ м. Донецька 26.08.1980 року і записано в реєстрову книгу № 9д/к-1532 . Її чоловік [PERSON] успадкував вищезазначене майно після смерті свого батька [PERSON], якому дане майно належало на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння виданого Донецьким міським відділом комунального господарства 24.07.1972 року та зареєстрованого в Донецькому БТІ 28 липня 1972 за N 3062 . Однак при видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я її чоловіка нотаріус допустив помилку і вказав, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS], хоча за батьком її чоловіка було зареєстровано 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Після смерті її чоловіка [PERSON] залишилося двоє спадкоємців за законом: вона, як дружина спадкодавця, і відповідач - [PERSON] - син спадкодавця. Відповідач за даним позовом. У встановлений законом шестимісячний строк вона звернулася в Сьому Донецьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] Відповідач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на її користь. Однак у зв'язку з тим, що основна маса документів говорить про те, що спадщина, що відкрилося після смерті [PERSON] складається з 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS], а правовстановлюючий документ помилково виданий на 33/100 частини домоволодіння [ADDRESS] якого в природі не існує, то нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що виніс відповідну постанову № 751/01-31 від 21.03.2014 року. Просила суд визнати за нею право власності на 33/100 частини житлового будинку [ADDRESS], що складається з житлового будинку А-1 загальною площею 106,6 кв.м., житловою площею 81,4 кв.м., житлового будинку Б-1 загальною площею 50,7 кв.м. , житловою площею 27,2 кв.м., житлового будинку Ж-1 загальною площею 43,2 кв.м. житловою площею 22,6 кв.м., а також надвірних будівель, а саме: сараїв В, Д, Е, С, літніх кухонь Г, Н, душа М, вбиральні О, огорожі № 1, 2, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Позивачка у судове засідання не з'явилась, про час слухання справи була повідомлена належним чином. До суду надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час слухання справи був повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив суд слухати справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON], про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку зроблений актовий запис № 1120 (а.с.5). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 33/100 частин житлового будинку [ADDRESS], що складається з житлового будинку А-1 загальною площею 106,6 кв.м. , житловою площею 81,4 кв.м., житлового будинку Б-1 загальною площею 50,7 кв.м. , житловою площею 27,2 кв.м., житлового будинку Ж-1 загальною площею 43,2 кв.м. житловою площею 22,6 кв.м. , а також надвірних споруд, а саме сараїв В, Д , Е , С, літніх кухонь Г, Н, душа М, вбиральні О, огорожі № 1,2. Зазначене майно належало померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 серпня 1980 року державним нотаріусом Сьомої Донецької державної нотаріальної контори за реєстром № 2-476 . Свідоцтво було зареєстровано в БТІ м. Донецька 26.08.1980 року і записано в реєстрову книгу № 9д/к-1532 (а.с.6-7). [PERSON] успадкував вищезазначене майно після смерті свого батька [PERSON], якому дане майно належало на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння виданого Донецьким міським відділом комунального господарства 24.07.1972 року та зареєстрованого в Донецькому БТІ 28 липня 1972 за N3062. При видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я чоловіка позивачки, нотаріус допустив помилку і вказав, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS], хоча за батьком її чоловіка було зареєстровано 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. 18 жовтня 2013 року був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS], згідно з яким 33/100 частин даного житлового будинку зареєстровані на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.1980р. за [PERSON] (а.с.8-13). 25 жовтня 1996 року [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу придбав у власність 24/100 частини домоволодіння [ADDRESS] (а.с.17). Даний договір успішно пройшов реєстрацію в КП БТІ м. Донецька 30 жовтня 1996 року, що підтвердженням того, що нумерація спірного домоволодіння не змінювалася. У відповідності зі ст.1218 Цивільного Кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності зі ст.392 Цивільного Кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вказані норми, а також вищевказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані і такі що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст. 1216, 1218, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved