Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 29.07.2014р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Князівській сільській раді Рожнятівського району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис №2. Зазначає, що за час спільного подружнього життя у них (сторін) народилося четверо дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що їх (сторін) сімейне життя не склалося, оскільки вже після народження другої дитини відповідач став приходити додому в стані алкогольного сп`яніння (напідпитку) та зі слідами поцілунків. Стверджує, що між ними (сторонами) часто виникали конфлікти щодо ведення спільного бюджету, оскільки останній відмовлявся надавати кошти на потреби сім`ї. Зазначає, що уже тривалий час вони не підтримують шлюбних відносин, втратили почуття любові та поваги один до одного і відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Залишатися надалі у такому шлюбі не бажає, а тому просить суд розірвати шлюб між нею, позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Ухвалою судді від 05.03.2021р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем [PERSON] надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу між ними сторонами визнає. Однак, водночас відповідач заперечив обставини, наведені позивачкою в обґрунтування позову щодо його подружньої зради та просив врахувати, що причиною розпаду їхньої сім`ї є саме поведінка позивачки, яка не поважала його, як чоловіка, що призводило до постійних конфліктів, у зв`язку з чим вони припинили спільне проживання, а також прийняти до уваги те, що на утримання дітей сплачує аліменти на підставі судового рішення та надає матеріальну допомогу на їх утримання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а подала через канцелярію суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути у її відсутності і залишити за\~нею понесені\~судові витрати.\~Вказала,\~щопісля розірвання шлюбу бажає надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву, згідно якої просив суд справу розглянути у його відсутності. Зазначив, що позов визнає та погоджується на розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 29.07.2014р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконкомом Князівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис №2. Від подружнього життя в сторін народилося четверо дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони не бажають зберегти шлюб, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.07.2014 року, копією паспорта позивачки; копіями свідоцтв про народження дітей сторін; іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивачка не виявила бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання такого, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також\~права їхніх\~дітей,\~що має\~істотне значення, відтак шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка [PERSON] бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується поданою нею квитанцією №0.0.2000939545.1 від 02.02.2021р. (платник: [PERSON] , банк платника: «ПриватБанк»). У відповідності\~до вимог\~ст.ст.141,\~142\~ЦПК України,\~оскільки відповідач\~ [PERSON] \~визнав позов\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~тому позивачці\~ [PERSON] \~слід повернути\~з державного\~бюджету 50\~відсотків судового\~збору,\~що були\~сплачені нею\~при подачі\~позову до\~суду,\~тобто 454\~грн.,\~а іншу\~частину сплаченого\~позивачкою та\~документально підтвердженого\~судового збору\~в розмірі\~454 грн. з урахуванням думки самої позивачки, залишити на нею.

Outcome: approved