Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім неї, зареєстрований також відповідач [PERSON] , який протягом тривалого часу, а саме з 2010 року в ньому не проживає. Вона, як власниця будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомилася належним чином. Від неї надійшла заява, згідно якої вона просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою за адресою вказаною у відповіді на запит щодо місця її реєстрації, проте до суду повернувся конверт з відміткою Укрпошти, що адресат за зазначеною адресою не проживає. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За змістом ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Враховуючи викладене, справу спрощеного позовного провадження, зі згоди позивача розглянуто, в порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] , що вбачається із копії договору дарування та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9-10). Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом встановлено, що спірний житловий будинок набутий позивачкою під час її перебування у шлюбі із відповідачем [PERSON] , а саме 15.12.2006, проте він не є спільною сумісною власністю подружжя згідно вимог ст.ст. 60-65 СК України, оскільки набутий позивачкою на підставі договору дарування. У вказаному будинку крім позивачки, зареєстрований також відповідач, що підтверджується довідкою міської ради №2808 від 16.10.2020 та копією будинкової книги (а.с. 11-13). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. З акту обстеження матеріально побутових умов проживання від 16.10.2020 (а.с. 14) видно, що відповідач [PERSON] у будинку позивача не проживає з 2010 року. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321\~ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З вищевикладеного вбачається, що відповідач у належному позивачці будинку протягом тривалого часу не проживає, позивачка не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні. Враховуючи те, що відповідач протягом тривалого часу в спірному будинку не проживає, не відноситься до членів сім`ї позивачки, спільного господарства з нею не веде, то суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим будинком, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 15-00 годину 21.01.2021 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч. 6 ст. 259 ЦПК України) 27.01.2021, то датою ухвалення даного судового рішення є 27.01.2021. На підставі ст.ст. 316, 318, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 3 СК України,

Outcome: approved