Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 22.08.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] також зазначила, що з січня 2019 року шлюбні відносини з відповідачем було припинено, син залишився проживати разом із нею, проте відповідач участі в утриманні дитини не приймає, аліменти добровільно не сплачує. В зв`язку з цим, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в сумі 2822 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач за викликами до суду повторно не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав та будь-яких заяв та клопотань по суті справи не заявляв. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріал справи, що сторони з 22.08.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] .. Як зазначила позивачка та не спростовано відповідачем, після припинення фактичних відносин між сторонами дитина залишилась проживати разом із позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, не надав відзив із запереченням на позов та доказів, які б свідчили по наявність обставин, які б виключали можливість останнього надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, враховуючи відсутність відомостей щодо наявності у відповідача постійного місця роботи та заробітку, а також спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів та визначення їх в твердій грошовій сумі є обґрунтованими. В обгрунтування заявленого до стягнення розміру аліментів в сумі 2822 грн. позивачка зазначила, що ця сума складає ј від розміру середньої заробітної плати по Дніпропетровській області станом на липень 2019 року згідно даних Міністерства статистики України. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років станом на час розгляду справи становить 1699 грн. Відповідно до ст.1 закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Частиною 2 зазначеного вище Закону встановлено, що прожитковий мінімум застосовується для загальної оцінки рівня життя в Україні. Згідно ч.ч.2,3 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В зв`язку з цим, суд вважає необгрунтованим визначення позивачкою розміру аліментів з прив`язкою до розміру середньої заробітної плати у Дніпропетровській області, оскільки розмір аліментів повинен визначатись виходячи із потреб дитини, стану здоров`я та матеріального становища дитини та платника аліментів, з урахуванням саме прожиткового мінімуму, як вартісної величини, достатньої для забезпечення основних потреб дитини, що відповідатиме положенням ч.ч.2,3 ст.182 СК України. Також суд враховує, що позивачкою не наведено будь-яких доказів щодо фактичних витрат, які вона несе на утримання дитини та, відповідно, що заявлена нею сума відповідає розміру таких витрат, з урахуванням спільного обов`язку батьків щодо утримання дитини. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1699 грн, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років станом на момент розгляду справи, щомісячно, починаючи з 11.09.2019 року (дня подачі позову до суду засобами поштового зв`язку) та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial