Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивачка звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.05.2001 року між нею та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Даний договір було укладено Біржею нерухомості «Эдвайс-Консульт» та зареєстровано в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомості під №1295 від 28.05.2001року та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.06.2001 року за реєстровим №18544. Перед укладенням договору сторони домовились щодо всіх істотних умов, [PERSON] сплатила повну вартість квартири. У звязку з тим, що договір купівлі-продажу не був оформлений нотаріально, позивачка просить визнати його дійсним. Представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідачі та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету, у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду предявленого позову були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачі та треті особи не зявилися до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивачки про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що 28.05.2001 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Даний договір було укладено між сторонами, як членами Біржи нерухомості «Эдвайс-Консульт» та зареєстровано в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомості під №1295 від 28.05.2001 року та Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.06.2001 року за №18544. Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) розяснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно розяснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцєю про захист прав і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір, укладений між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 750 гривень 00 копійок в рівних частках з кожного (750,00 гривень : 3 = 250,00 гривень).

Outcome: approved