Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що відповідач з липня місяця 2019 року ухиляється від виконання свого обов`язку по матеріальному забезпеченню їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на повному її утриманні. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Сама вона не в змозі забезпечити потреби дитини, а відповідач має таку можливість, оскільки є працездатним, інших утриманців не має, а тому вона звернулася з даним позовом до суду. В підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, згідний сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку (доходу) щомісячно. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.07.2014 /а.с. 4/. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.02.2016 /а.с. 5/. Згідно з довідкою КП «Управляюча компанія «Надія» № 4941 від 04.09.2019 [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] разом зі своєю донькою [PERSON] , 2016 року народження /а.с. 6/. Поясненнями позивачки в судовому засіданні з`ясовано, що донька знаходиться на повному її утриманні. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, так як інших утриманців не має, а його стан здоров`я дозволяє йому працювати та надавати матеріальну допомогу. Вважає, що на утримання доньки слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи даний спір, суд враховує визнання позову відповідачем та виходить з положень ст. 182 СК України. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач коштів на утримання доньки не надає, хоча в силу закону зобов`язаний це робити. Крім цього, судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 22.07.2015 працює на посаді бухгалтера у ФОП [PERSON] , загальна сума її доходу з травня 2019 року по жовтень 2019 року становить 26323,50 грн., що підтверджується довідкою № 8 від 26.11.2019. Відповідач [PERSON] працює на ДП «Екран-Вікносвіт» ТзОВ «Екран» підсобним працівником з 05.11.2019, про що свідчить довідка № 82 від 25.11.2019. Доказів того, що відповідач несе витрати на утримання інших непрацездатних осіб судом не здобуто, як і доказів того, що відповідач за станом свого здоров`я неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. Таким чином, у позивачки були всі підстави звернутися до суду з даним позовом. При цьому, визначаючи розмір аліментів у частці від доходу, суд виходить з того, що обов`язком щодо утримання дитини є рівною мірою як матері, так і батька, враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи матеріальне становище як платника аліментів, так і матеріальне становище дитини, на утримання якої підлягають стягненню аліменти, її стан здоров`я, стан здоров`я платника аліментів та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, в тому числі, на які покликаються сторони, суд приходить до висновку, що з врахуванням обставин справи, доходів позивачки, фактичних доходів та можливостей відповідача, з нього на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що відповідає вимогам ч. 2 ст.182 СК України, потребам дитини і можливостям платника. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини 25.09.2019, стягнення слід проводити саме з цієї дати. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved