Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 21.07.2001 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Виконавчому комітеті Пужницької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 3. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що Відповідач зловживає спиртними напоями, в нетверезому стані влаштовує сварки та скандали, не поважає її як дружину, а тому спільне життя стало неможливим, примирення між ними не доцільне, спільно нажитим майном поділяться в окремому порядку, просить шлюб між сторонами розірвати, місцем проживання дітей визначити її місце проживання та залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». В судове засідання Позивачка [PERSON] не з'явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21 липня 2001 року між Позивачкою та Відповідачем у Виконавчому комітеті Пужницької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (актовий запис № 3), що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 3). Від шлюбу у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу [PERSON] (Позивачки), суд, вважає, що після розірвання шлюбу слід залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін, а яка досягла десяти років також за згодою самої дитини. Оскільки Позивачка просила визначити місцем проживання дітей за її місцем проживання, а Відповідач жодних заперечень на позов не подав, суд, вважає, що місцем проживання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання їх матері - [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved