Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] у березні 2017 р. звернулась до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона з 02.08.1997 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу, позивачка [INFO] народила дочку - [PERSON] та [INFO] дочку [PERSON]. Проте, відповідaч ухиляється від матеріального утримання спільних дітей, не піклується про них та не допомагає, участі у вихованні дочок не приймає. Позивачка зазначає, що діти перебувають на повному її утриманні, хоча матеріальне забезпечення останньої не надає можливість гідно утримувати доньок, належно забезпечувати їх життя та потреби, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісяця до досягення ними повноліття. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення аліментів в розмірів 1/3 частини від всіх видів доходу відповідача. Суд, заслухавши позивачку, представників сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 11) Встановлено, що сторони з 02.08.1997 р. перебувають в зареєстрованому шлюбі. (а.с. 9). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Встановлено, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю, позивачкою по справі за адресою: [ADDRESS]. Також, встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до Договору оренди нерухомого майна № 000229 від 16.03.2017 р. проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Встановлено, що відповідно до Довідки про доходи відповідача № 21/2/2-986 від 04.07.2017 р., останній є військовослужбовцем Служби безпеки України та в середньому отримує щомісяця заробітну плату в розмірі 15 520 грн. (а.с. 29). При цьому, відповідно до Довідки про доходи позивачки № 968 від 13.07.2017 р., остання працює прибиральницею службового приміщення у Ліцеї № 38 ім. Молчанова В.М. та в середньому отримує щомісяця заробітну плату в розмірі 3 200 грн. (а.с. 30). Таким чином, судом встановлено, що щомісячний дохід позивачки є не достатнім для утримання двох неповнолітніх дітей, та є неспівмірним їх потребам, при цьому, встановлено, що відповідач [PERSON] інших неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають на його утриманні не має, жодних відрахувань з його заробітної плати не здійснюється на користь цих осіб. З урахуванням матеріального становища сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення найстаршою дитиною [PERSON], [INFO] повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою та її представником, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, позовні вимоги доведені в судовому засіданні, які знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved