Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення відповідачів з будинку [ADDRESS] Обґрунтовує свої вимоги тим, що вона, [PERSON] є власником 70/100 частин будинку [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 07.05.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., реєстровий №1454. Позивачка вказує про те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] самоправно, без правових підстав проживають в будинку [ADDRESS] Позивачка [PERSON] вказує про те, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні власністю, проживаючи в належному їй будинку без правових підстав, у зв'язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з цим позовом. В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, надали до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, є доказаними, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, про те, що позивач [PERSON] є власником 70/100 частин будинку [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 07.05.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., реєстровий №1454 (а.с. 9); Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №123017366 від 07.05.2018 року, [PERSON] є власником 70/100 частин будинку [ADDRESS], загальною площею 228,2 кв.м., житловою площею 99,2 кв.м., який в цілому складається з житлового будинку літ.А, загальною площею 100,2 кв.м., житлового будинку літ.Б, загальною площею 32,5 кв.м., житлового будинку літ.Б1, загальною площею 95,5 кв.м., сарай літ.Д, загальною площею 23,6 кв.м., вбиральня літ.Г, загальною площею 5,3 кв.м., гараж літ.Ж, огорожа 2-4, льодовня,1 (а.с.10); Відповідно до письмової довідки №61225 від 15.06.2018 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.42); Відповідно до письмової довідки Відділу адресно-довідкової роботи ДМС України в Одеській області від 11.12.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.152); Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про виселення є однією із форм захисту власником своїх прав. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з нормою ст.319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved