Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 25.07.1992 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось, в звязку з чим на теперішній час вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Дитини мешкає разом з нею, а відповідач проживає окремо. Донька є інвалідом з діагнозом дитячий аутизм, відвідує реабілітаційний центр для дошкільнят-аутистів, не може обходитись без стороннього догляду. Вона (позивачка) працює та отримує заробітну плату і соціальну допомогу для інвалідів з дитинства до досягнення дитиною 18 років в розмірі 1312 грн. Самостійно доглядає та виховує доньку, забезпечує її всім необхідним. Проте, коштів на її утримання не вистачає, що обумовлюється постійними витратами на сторонній догляд, освіту, медичну допомогу, лікування та інш. Відповідач участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає та на її прохання в наданні допомоги не реагує. В звязку з цим, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; а також стягнути з відповідача на її користь на підставі ст.88 Сімейного кодексу України аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та наполягала на його задоволенні в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та посилаючись на відсутність в нього на теперішній час постійного місця роботи та заробітку, просив визначити аліменти на дитину в розмірі ? частини від його заробітку (доходу). В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 25.07.1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.10.2017 року. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обовязки матері, батька утримувати дитину та їх виконання визначені та врегульовані нормами глави 15 Сімейного кодексу України. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1,3 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ст.88 Сімейного кодексу України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої ст.80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Виходячи із змісту ст.88 Сімейного кодексу України вбачається, що право на утримання виникає у подружжя з ким проживає дитина-інвалід, за умови, що остання потребує постійного стороннього догляду, а також за умови, що другий із подружжя може надавати таку допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на підставі ст.88 Сімейного кодексу України, позивачка в якості доказу надала довідку практикуючого психолога від 13.10.2017 року та довідку лікаря КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №2» ДОР від 18.09.2017 року про те, що дитина сторін [PERSON], 01.12.2009 року, що перебуває на обліку з діагнозом дитячий аутизм, потребує постійного додаткового догляду. Разом з тим, суд не визнає вказані довідки допустив доказом потреби дитини в постійному сторонньому догляді, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» та Положення про лікарсько-консультативну комісію і Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року №917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям», встановлення інвалідності дітям та ступеню обмеження їх життєдіяльності, віднесено до компетенції лікарсько-консультативних комісій лікувально-профілактичних закладів. В той час, як згідно наданого позивачкою протоколу засідання лікарського-консультативною комісії від 20.09.2013 року та наведеному в ньому висновку, встановлено діагноз дитини дитячий аутизм та потребу в призначенні соціальної допомоги. Будь-яких висновків про те, що дитина потребує постійного стороннього догляду, вказаний висновок не містить. Також суд враховує, що відповідно до наданих позивачкою довідок, на теперішній час позивачка працює, а дитина навчається у відділенні розвитку дитини та підготовки до школи «Сонечко» КЗО «Багатопрофільний навчально-реабілітаційний ресурсно-методичний центр колекційної роботи та інклюзивного навчання» ДОР. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ст.88 Сімейного кодексу України підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки та про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог останньої в цій частині. В частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є здоровим та працездатним, інших осіб на утриманні не має, а тому вважає, що останній здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. При цьому, судом також враховується стан здоровя дитини, матеріальне становище відповідача, часткове визнання останнім позову та відсутність заперечень проти визначення розміру аліментів у частці від його заробітку (доходу), як це просила позивачка. В звязку з цим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.09.2017 року (дня подачі позову) та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. за задоволену вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд також вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial