Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов мотивувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS]. На даний час в належному їй будинку зареєстрований колишній чоловік її дочки [PERSON] та не зважаючи на це в ній не проживає. Реєстрація відповідача у належній позивачці квартирі порушує право власності останньої на житло. За вказаних обставин просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловою площею в будинку [ADDRESS]. Судові витрати просить покласти на відповідача. Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з мотивів зазначених в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Свідок [PERSON] суду дав показання, вказавши, що відповідач [PERSON] понад півтора року в будинку [ADDRESS] не проживає. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши думку представників позивачки та показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.1984 року [PERSON] та [PERSON] в рівних долях належить будинок [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS], що підтверджується копією будинкової книги на цей будинок (а.с.14) та довідкою Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, яка була витребувана на запит суду (а.с.26). Позивачка вказує, що реєстрація у квартирі позивачки [PERSON], який насправді має зовсім інше місце проживання, перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того згідно із ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Суд вважає можливим застосовувати положення ст. 167 ЖК України до спірних правовідносин, оскільки норми глави 2 розділу 3 ЖК про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду до житлових відносин у приватному житловому фонді застосовуються у випадках, коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Отже, відповідач не проживає у будинку [ADDRESS], не несе витрати по утриманню будинку, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. та 500 грн. на правову допомогу підлягає стягненню з [PERSON] в її користь на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. 167 ЖК України, ст. ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved