Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона зареєстрована та мешкає за адресою [ADDRESS] В цій квартирі також зареєстровані її колишній чоловік, [PERSON], та їхня донька, [PERSON]. З січня 2012 року відповідач в спірній квартирі не проживає без поважних причин, мешкає за іншою адресою. Відповідач не бере участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг. Позивачка просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] У судовому засіданні представник позивачки за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та суду пояснив, що він дійсно з січня 2012 року мешкає за іншою адресою, переїхав він добровільно, відповідачка не створювала йому перешкод у проживанні в квартирі. У 2013 році шлюб між ним та позивачкою було розірвано. Не заперечував проти задоволення позову. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з частиною 1 і 2 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON], відповідач [PERSON] та їхня донька, [PERSON], квартира перебуває у комунальній власності (а.с.27). 28 травня 2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6). Відповідно до акту КП «СЕЗ» від 21.01.20145 року, відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі за адресою [ADDRESS] з січня 2012 року (а.с.26). Відповідач у судовому засіданні не заперечував, що не мешкає у спірній квартирі з січня 2012 року без поважних причин. За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved