Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 16.08.2011 в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 86. Від спільного проживання дітей у них немає, проте розірвати шлюб через орган РАЦС відповідач не бажає, тому вимушена з позовом звернутися до суду. Причиною розлучення стала та обставина, що вони різні по характеру люди і не можуть знайти спільної мови при вирішенні питань, які виникають в процесі сімейного життя, спільне життя стало не можливе. Збереження сім`ї та примирення не можливе. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подала до суду заяву, в якій зазначила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить справу розглядати в його відсутность. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПКУкраїни, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачем необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує чиїх - небудь прав та інтересів. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.08.2011 в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 86 (а.с.5). Від спільного проживання дітей у сторін немає, проте розірвати шлюб через орган РАЦС відповідач не бажає, тому позивачка вимушена з позовом звернутися до суду. Причиною розлучення стала та обставина, що вони різні по характеру люди і не можуть знайти спільної мови при вирішенні питань, які виникають в процесі сімейного життя, спільне життя стало не можливе. Збереження сім`ї та примирення не можливе. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зіст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно дост. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, оскільки судом доведено, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved