Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що відповідно до рішення Старобільського районного суду Луганської області від 18.12.2015 року за нею визнане право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно у вигляді житлового будинку № [ADDRESS] з усіма господарськими будівлями та спорудами, що відкрилось після смерті її брата - [PERSON], померлого [INFO] року. Ще за життя спадкодавця [PERSON] було замовлено у проектній організації ПП «Земля Слобожанщини» проектну документацію на земельну ділянку. В квітні 2014 року внаслідок виходу комісії на ділянку було встановлено межові границі між земельними ділянками по [ADDRESS], та земельною ділянкою відповідачів за адресою: вул. Андрющенка [ADDRESS], про що складено акт та узгоджено, що межова границя в тому числі проходить по стіні сараю, що належить спадкодавцю [PERSON] Згідно технічної документації земельна ділянка спадкодавця [PERSON] кадастровий № [NUMBER] становить площу 0,055162 га. Після смерті спадкодавця [PERSON] нею було знайдено технічний паспорт, виданий Старобільським БТІ у 1984 році, згідно до якого площа земельної ділянки по [ADDRESS] складала 584 кв.м, тобто на 32.38 кв.м більше, ніж за наступною технічною документацією, яка зроблена у 2014 році. Таким чином, позивачка просить відновити межі земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], згідно до розмірів, вказаних у технічному паспорті, виданому БТІ на прізвище [PERSON] Крім того, позивачка вважала, що діями відповідачів була зруйнована стіна сараю, по якій проходила межова границя. Внаслідок цих дій їй була спричинена матеріальна шкода у розмірі 19 289 грн., пов'язана з руйнуванням стіни та стелі сараю. Їй, винними діями відповідачів, пов'язаних з руйнуванням сараю спричинена моральна шкода в розмірі 2000 грн., яку вона просить стягнути з відповідачів, а також судові витрати в розмірі 640 грн. та вартість проведення експертизи в розмірі 2900 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] змінив позовні вимоги, просив: - відновити попередні самозахвату межі користування між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS], закріпивши за будинком [ADDRESS] земельну ділянку розміром 584 кв.м згідно технічному паспорту, виданому Старобільською виробничою групою Лисичанського міжміського БТІ 11.10.1984 року на ім'я [PERSON]; -Скасувати технічну документацію на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0696 га за адресою: [ADDRESS]; -Скасувати технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на земельну ділянку кадастровий № [NUMBER] площею 0,055162 га за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON]; -Затвердити межові границі між земельними ділянками, розташованими по [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно до технічного паспорту, складеного Старобільською виробничою групою Лисичанського міжміського БТІ 11.10.1984 року на ім'я [PERSON] та повернути на місце розподілу зруйновану огорожу. Від стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, нанесеної пошкодженням зруйнованого майна в розмірі 19 289 грн., судових витрат, пов'язаних зі сплатою вартості будівельної експертизи в розмірі 2900 грн. - відмовився. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в котрій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги не визнала (а.с. 210). Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що квартиру [ADDRESS] він придбав у свого батька - [PERSON] у березні 2016 року. Земельною ділянкою він особисто не користується, оскільки проживає за іншою адресою. Фактично, у квартирі [ADDRESS] проживає його бабуся - [PERSON], яка там зареєстрована й користується земельною ділянкою. Обставин щодо виділу земельної ділянки, зруйнування сараю позивачки йому нічого не відомо. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, його місце мешкання не відомо, оголошений в міжнародний розшук 23.03.2015 року (а.с. 208-209). Представник третьої особи в судовому засіданні вважав розглянути позов на розсуд суду, оскільки узгодження меж земельної ділянки повинно проводитись за згодою сусідів, а в разі спору - судом. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення уточненого представником позивача позову за слідуючими підставми: Взаємовідносини між сторонами регулюються нормами ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України, згідно до якої власник земельної ділянки або користувач має вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. За ст. 158 Земельного Кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори щодо володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян та інших осіб, а також спори щодо розмежування території сіл, селищ, міст, районів та областей. За ч. 2 ст. 377 ЦК України, якщо житловий будинок, будівля, споруда, розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувачів переходить право користування цією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. За ст. 96 ч. 1 п.п. «г», «е» землекористувачі зобов'язані не порушувати право власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватись правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. За ст. 103 Земельного Кодексу України власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, користувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. За ст. 107 Земельного Кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної земельної ділянки. У випадках, коли в такій спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Судом встановлено й не оспорюється сторонами, що земельні ділянки, якими користуються позивач [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - належать Старобільській міській раді й були виділені сторонам у користування. [PERSON] користується земельною ділянкою, як спадкоємиця за законом після смерті попереднього користувача - [PERSON] на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS], площа земельної ділянки складає 551 кв.м. Ці обставини підтверджені: - довідкою Старобільської міської ради (а.с. 10) від 11.04.2014 року про виділення [PERSON] житлового будинку [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею 0,055162 га, яка за даними державного земельного кадастру враховується у Старобільській міській раді. - даними технічної документації на ім'я [PERSON], виготовлені ПП «Земля Слобожанщини» (а.с. 7-21); - рішенням Старобільського районного суду від 18.12.2015 року (а.с. 28), за яким спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS], визнана позивачка [PERSON]. Користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,0696 га ( 696 кв.м) станом на час постанови рішення суду був [PERSON] (на підставі договору купівлі-продажу квартири) й постійно мешкаюча й зареєстрована у будинку [PERSON], що підтверджується наступними документами: - технічною документацією, виготовленою СРКП «Старобільський районний земельно-інформаційний центр» (а.с. 46-64); - технічним паспортом на житловий будинок на ім'я [PERSON] та [PERSON] (а.с. 65-67); - рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 09.12.2015 року (а.с. 69-70), за яким за [PERSON] визнане право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS]; - договором купівлі-продажу квартири від 16.03.2016 року (а.с. 138-139), за яким [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з технічної документації, оформленої на [PERSON], площа земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], складає фактично 0,055162 га (551,62 кв.м). Про ці обставини свідчить технічна документація, оформлена ПП «Земля Слобожанщини», актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання (а.с. 16); довідка Старобільської міської ради про виділ [PERSON] земельної ділянки площею 0,55162 га (а.с. 10); кадастровим планом (а.с. 18), відомістю (а.с. 21). Проте, згідно до плану земельної ділянки, виконаному у 1984 році (а.с. 44), її площа складає 584 кв.м. Крім того, згідно договору на право забудови житлового будинку й безстрокового користування земельною ділянкою (а.с. 153-156) [PERSON] виділена ділянка землі в 600 кв. м. Про ті обставини, що сторони не можуть самостійно узгодити межову границю між ділянками, свідчить наявність спромог вирішити цей спір, що підтверджує акт від 26.06.13 року (а.с. 45) й акт від 26.03.2014 року (а.с. 11). Судом прийнято до уваги, що згідно акту від 26.03.2014 року (а.с. 11) комісією вказано, що межова границя, що розглядається, не може бути наведена на підставі матеріалів інвентарної справи БТІ, оскільки конфігурація міри ліній та прив'язки межової границі суттєво не співпадають з фактичною межовою границею. Цей акт підтверджує позицію сторін, що межова границя вимушено була проведена так, що частково проходила по стіні сараю, який належить позивачці [PERSON] (раніше спадкодавцю [PERSON].), з якою межова границя не узгоджувалась. Суд також приймає до уваги, що така межова границя порушує права позивачки [PERSON] оскільки позбавляє її можливості обслуговувати будівлю сараю. Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що площа земельної ділянки, розташована по [ADDRESS] у м. Старобільськ, якої користується [PERSON] суттєво не співпадає (менше на 32,38 кв.м) з розмірами земельної ділянки, яка була виділена в користування спадкодавцю [PERSON] у 1984 році (584 кв.м - 551,62 кв.м = 32,38 кв.м), таким чином, земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] підлягає збільшенню на 32,38 кв.м за рахунок земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] (якою користуються [PERSON] та [PERSON]). До такого висновку суд дійшов враховуючи, що права землекористувача [PERSON] й [PERSON] не можуть бути порушеними. При цьому, суд дослідив відповідність розміру земельної ділянки, що знаходиться у користуванні відповідачів. З рішення Старобільської міської ради № 81/1 від 25.02.1997 року (а.с. 152) вбачається, що земельна ділянка, розташована по [ADDRESS], була розподілена на 2 частини, за якими [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,04 га (400 кв.м), а [PERSON] теж 0,04 га. Згідно технічної документації, оформленої на [PERSON] (а.с. 46-53) та довідки Старобільської міської ради [PERSON] (а зараз [PERSON]) користується земельною ділянкою площею 0,0696 га (696 кв.м). Тобто, з моменту розподілу земельних ділянок у 1997 році між [PERSON] та [PERSON], земельна ділянка [PERSON] збільшилась на 296 кв.м (696-400 кв.м = 296 кв.м). Таким чином, збільшення земельної ділянки на 32,38 кв.м, якою користується [PERSON] ([ADDRESS]) не буде порушувати прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] ([ADDRESS]). Виходячи з матеріального стану позивачки й явного порушення її прав з боку відповідачів, суд вважає за необхідне зобов'язати поновити огорожу, яку необхідно встановити на протязі нової межової границі, за рахунок відповідачів [PERSON] та [PERSON] Оскільки в решті позовних вимог позивач відмовився від позову, то з відповідачів в рівних частках підлягають стягненню судові витрати в сумі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 640 грн., згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved