Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивачка звернувся в суд з позовом до відповідача про зміну розміру стягнення аліментів. На підставу своїх вимог спирається на те, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 16.06.2011 року у справі №2/2312/228/11 розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем, у якому вони перебували з 18.11.2004 року. Також даним рішенням суду вирішено залишити проживати дочку [PERSON], 03.07.2007р.н. з позивачкою. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 16.06.2011 року у справі №2/2312/226/11 вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], на користь позивачки в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.05.2011р. і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист Маньківського районного суду Черкаської області у справі №2/2312/226/11, виданий 01.07.2011 року перебуває на виконанні у Маньківському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Листом державного виконавця Маньківського районного відділу ДВС від 19.01.2018 року №112.16/15.16-42 повідомлено позивачку, що дійсно вказаний виконавчий лист суду перебуває на виконанні відділі, відповідач не сплачував аліменти, станом на 01.01.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 40985,82грн. У звязку з вищевикладеним позивачці направлено матеріали для звернення до правоохоронних органів про притягнення відповідача до відповідальності. Разом з тим, від часу винесення судового рішення від 16.06.2011 року до цього часу боржник-відповідач не виконує рішення суду в частині регулярної щомісячної сплати аліментів у визначеному розмірі, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим Маньківським районним відділом державної виконавчої служби листом від 19.01.2018 року за №112.16/15.16-42. Як вбачається з вказаного розрахунку, відповідач з часу відкриття виконавчого провадження внаслідок несплати аліментів станом на 01.09.2017 року допустив заборгованість в розмірі 40985,82 грн. Тобто, протягом всього цього часу позивачка вимушена сама вишукувати засоби для утримання їх спільної з відповідачем дитини. Внаслідок цього матеріальний стан значно змінився порівняно з тим станом, який існував на час винесення судового рішення у справі №2/2312/226/11, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Позивачка до суду не зявилася, але в своїй позовній заяві просить справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнав та просив справу слухати у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, рахує за необхідне позов задоволити повністю, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 16.06.2011 року у справі №2/2312/228/11 розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем, у якому вони перебували з 18.11.2004 року. Також даним рішенням суду вирішено залишити проживати дочку [PERSON], 03.07.2007р.н. з позивачкою. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 16.06.2011 року у справі №2/2312/226/11 вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], на користь позивачки в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.05.2011р. і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист Маньківського районного суду Черкаської області у справі №2/2312/226/11, виданий 01.07.2011 року перебуває на виконанні у Маньківському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Листом державного виконавця Маньківського районного відділу ДВС від 19.01.2018 року №112.16/15.16-42 повідомлено позивачку, що дійсно вказаний виконавчий лист суду перебуває на виконанні відділі, відповідач не сплачував аліменти, станом на 01.01.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 40985,82грн. У звязку з вищевикладеним позивачці направлено матеріали для звернення до правоохоронних органів про притягнення відповідача до відповідальності. Разом з тим, від часу винесення судового рішення від 16.06.2011 року до цього часу боржник-відповідач не виконує рішення суду в частині регулярної щомісячної сплати аліментів у визначеному розмірі, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим Маньківським районним відділом державної виконавчої служби листом від 19.01.2018 року за №112.16/15.16-42. Як вбачається з вказаного розрахунку, відповідач з часу відкриття виконавчого провадження внаслідок несплати аліментів станом на 01.09.2017 року допустив заборгованість в розмірі 40985,82 грн. Тобто, протягом всього цього часу позивачка вимушена сама вишукувати засоби для утримання їх спільної з відповідачем дитини. Внаслідок цього матеріальний стан значно змінився порівняно з тим станом, який існував на час винесення судового рішення у справі №2/2312/226/11. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Слід зазначити, що 17 травня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон України №4928 «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів, що стосуються поліпшення захисту прав дитини на належне утримання», яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. (Закон України від 17.05.2017 року №2037-У111, набрав чинності з 08.07.2017 року). Згідно положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Таким чином, у разі зміни матеріального стану, розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за позовом отримувача аліментів шляхом їх присудження у частці від його заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. а тому позов підлягає до задоволення. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved