Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивачка [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка проживала однією сім'єю із відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах у період з 05 січня 2000 року по 26 травня 2012 року. Під час проживання однією сією у позивачки та відповідача народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, тому з травня 2012 року сторони почали проживати окремо. Після припинення шлюбних відносин спільний з відповідачем син залишився проживати разом із позивачкою, знаходиться на повному її матеріальному утриманні. Домовленості щодо добровільного матеріального утримання дитини між сторонами не досягнуто. Крім того, того, на час звернення з даним позовом до суду у позивачки окрім сина [PERSON], на утриманні знаходиться спільний з відповідачем син, [PERSON], [INFO], батьківство відносно якого відповідач відмовляється визнавати. Позивачка втратила роботу та вимушена самостійно утримувати двоє неповнолітніх дітей, що позбавляє будь-якої можливості забезпечення їх нормального розвитку, та є підставою звернення позивачки з даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 11 травня 2001 року, актовий запис № 603, та свідоцтвом про встановлення батьківства, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 11 травня 2001 року, актовий запис № 73. (а.с. 9, 10) За даними довідки Форми № 3, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 409 від 01.08.2014 року № 702, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 15) Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір'ю за місцем її проживання, відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки, що є підставою звернення позивачки до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial