Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з місця реєстрації. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування жилого будинку від 29 квітня 2015 року належить житловий будинок [ADDRESS] . Як з`ясувалось в отриманому позивачкою житловому будинку з 2000 року зареєстрований відповідач, який договору найму житлового приміщення з позивачкою не укладав, будь-якої згоди на його реєстрацію у вказаному будинку не давала. З моменту отримання у власність вказаного домоволодіння позивачка жодного разу не бачила відповідача у своєму будинку. Відповідач взагалі не проживає у житловому приміщенні з 2000 року. На теперішній час, позивачка як новий власник, має намір розпорядитися житловим будинком [ADDRESS] , але реєстрація відповідача у будинку позивачки позбавляє її такого права, і тому вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно поданої заяви просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав до суду нотаріально посвідчену заяву згідно якої позов визнав та просив визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що він не проживає за місцем реєстрації в будинку позивачки з 27 грудня 2014 року (а.с. 52). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі договору дарування жилого будинку від 29 квітня 2015 року, належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Згідно довідки про реєстрацію у житловому будинку осіб №3562 від 01\~жовтня 2018 року виконавчого комітету Солонянської селищної ради вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до акту обстеження помешкання від 01 жовтня 2018 року проведеного депутатом Солонянської селищної ради [PERSON] та представниками громадськості [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] з 1998 року в будинку [ADDRESS] не проживає з 12 січня 2000 року (а.с. 12). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що відповідач, який з 2014 року не проживає в будинку позивачки, не є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не є членом сім`ї позивачки, відсутній за зареєстрованим місцем мешкання тривалий термін. Тому суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивачки, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви відповідач визнав вказані обставини та їх не оспорював. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких підстав суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частини визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . Що стосується\~вимог позивачки\~про зняття\~відповідача з\~реєстрації,\~то суд\~зауважує,\~що дана\~вимога позивачкою\~заявлена передчасно\~і таке\~питання повинно\~вирішуватись в\~порядку виконання\~рішення суду\~про визнання\~відповідача таким,\~що втратив\~права користування\~житловим приміщенням,\~враховуючи,\~що відповідно\~до ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»,\~судове рішення\~про позбавлення\~права користування\~особи на\~житлове приміщення є окремою підставою для зняття такої особи з реєстрації. Тому суд вважає, що дана вимога позивачки задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином,\~у зв`язку\~із частковим\~задоволенням позовних\~вимог,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~позивачки судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391 ЦК України, Закону України «Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» та

Outcome: partial