Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, просила стягувати щомісячно з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітків (доходів) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що 20 липня 1991 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Дитина знаходяться на утриманні позивачки, відповідач будь-якої матеріальної допомоги не надає, іншим особам аліментів не виплачує, матеріальну допомогу на утримання дитини надавати в змозі, оскільки є працездатною особою. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позові, просила задовольнити. Крім того, позивачка пояснила, що спільна з відповідачем донька [PERSON] є дитиною-інвалідом віком до 18 років, має захворювання вродженої вади серця, потребує матеріальної підтримки, навчається у м. Дніпро в «Дніпровському центрі професійної освіти», позивачка не працює, не в змозі повністю забезпечувати дитину. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити з тих підстав, що дитина проживає не з матірю, а у м. Дніпро, де навчається. Також вважає, що позивачка є неналежним позивачем, оскільки дитині виповнилося 17 років і вона сама в змозі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області, від 20.10.2015 року розірвано (копія виписки з рішення, а. с. 6). Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ №618825, виданого 22.11.2016 року (повторно) Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 68 (копія свідоцтва, а. с. 5). Згідно довідки від 27.12.2018 року № 700, виданої Департаментом освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації Державного професійно-технічного закладу «Дніпропетровський центр професійної освіти», [PERSON] навчається в Дніпропетровському центрі професійної освіти за професією «перукар, манікюрник» з 01.09.2017 р., згідно наказу №3-ЗУ ДЗ від 01.09.2017р., терміном навчання 3 роки по 30.06.2020 р., не знаходиться на державному утриманні, на денній формі навчання, третього атестаційного рівня ( копія довідки, а. с. 35). За випискою з погосподарської книги гуртожитку «Дніпропетровського центру професійної освіти», по вул. Верещагіна, 105 кімната № 416 м. Дніпро [PERSON] прописана на термін навчання (копія виписки, а. с. 34). Також суд встановив, що згідно медичного висновку № 232 від 14.11.2018 року, виданого КНП «Центр ПМСД» Покровської районної ради [PERSON], [INFO], має захворювання «вроджена вада серця» (копія висновку, а. с. 28). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд встановив, що дитина знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач, батько дитини, не надає жодної матеріальної допомоги своїй доньці, яка страждає на серйозне захворювання. Позивачка не в змозі самостійно повністю забезпечити дитину матеріально та дитина потребує матеріальної підтримки з боку батька. Суд встановив, що відповідач є працездатною особою, не має інших утриманців, з дитиною не проживає, добровільно матеріальну допомогу своїй дитині не надає. Суд відхиляє аргументацію представника відповідача стосовно того, що дитина не проживає разом з позивачкою, оскільки з матеріалів справи випливає, що [PERSON] зареєстрована у м. Дніпро тимчасово, на час свого навчання, в той же час фактично проживає разом з позивачкою, яка її повністю утримує. Суд не вважає, що формальна тимчасова реєстрація дитини за іншою адресою, ніж позивачка, у даному випадку свідчить про те, що дитина не проживає з матірю. Таким чином, суд, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 гривень. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved