Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] у червні 2014 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних та штрафу за прострочення сплати боргу. У позові вказала, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16.01.2013 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики і з відповідача на користь позивача стягнуто 50363 грн. 60 коп. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2013 сума стягнення зменшена до 36935 грн. 17 коп. Останнє набрало законної сили з моменту проголошення. Проте, відповідач в добровільному порядку не виконав рішення суду. У примусовому порядку ВДВС Пирятинського РУЮ Полтавської області було стягнуто лише 03.04.2014. Позивач рахує, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму збору з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, з урахуванням суми боргу [PERSON] повинен сплатити [PERSON] за несвоєчасне повернення боргу 3% від простроченої суми, моральну шкоду та вартість юридичних послуг. Крім того, при видачі боргу готівкою банк утримав з позивача 369 грн. 22 коп. Представник позивача у судовому засідання зміненні позовні вимоги в частині суми стягнення заборгованості підтримав у повному обсязі, просив стягнути на користь його довірителя за несвоєчасне повернення боргу 3% від простроченої суми за період з 18.02.2013 по 03.04.2014 у розмірі 1019 грн. 89 коп., 369 грн. 22 коп. сплачених позивачем за послуги банку, завдану моральну шкоду у сумі 2000 грн., так як позивач є інвалідом І-ї групи і потребує постійно кошти для лікування, 500 грн. вартість юридичних послуг. Відповідач заперечував проти позовних вимог [PERSON] з підстав викладених у запереченні. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом установлено, що 01 серпня 2005 року відповідач отримав від позивачки грошові кошти в розмірі 4 тис. доларів США, на підтвердження отримання яких надав позивачці розписку. Згідно розписки, [PERSON] зобов'язувався повернути [PERSON] борг до 01.08.2006 року. У разі неповернення у вказаний термін суми отриманих у борг грошових коштів, зобов'язувався повернути їх належним йому майном. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Свої зобов'язання відповідач за борговою розпискою не виконав. Так, [PERSON] була вимушена звернутися до суду, де рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16.01.2013 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики і з відповідача на користь позивача стягнуто 50363 грн. 60 коп. (а.с. 41-44) Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2013 сума стягнення основного боргу зменшена до 36935 грн. 17 коп., також стягнуто 4223 грн. 17 коп. в рахунок трьох процентів річних від простроченої суми, а також у повернення 1400 грн. витрат на правову допомогу, а всього на загальну суму 42558 грн. 34 коп. Рішення набрало законної сили з моменту проголошення, тобто 18.02.2013 (а.с. 13-14). [PERSON] у добровільному порядку рішення апеляційного суду не виконав, так позивачем було подано до ВДВС Пирятинського РУЮ Полтавської області заяву про примусове стягнення з відповідача боргу. Відповідно до платіжної вимоги від 05.03.2014 ВДВС Пирятинського РУЮ Полтавської області було стягнуто з рахунку [PERSON] та перераховано [PERSON] кошти у сумі 10238 грн. 50 коп. (а.с. 7) та платіжної відомості від 03.04.2014 кошти у сумі 31865 грн. 67 коп. (а.с. 8) Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд уважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання, обґрунтовані та підлягають задоволенню. За прострочення виконання зобов'язання за договором позики в розмірі трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України, заборгованість за період з 18.02.2013 по 03.04.2014 складає 1215 грн. 04 коп. З урахуванням, що відповідачем 05.03.2014 частково було сплачено суму боргу в розмірі 10238 грн. 50 коп. (з 18.02.2013 по 05.03.2014 - 36935,17 х 3% = 1153,60; з 06.03.2014 по 03.04.2014 - 36935,17-10238,51=26696,66х3%:365х28=61,44) Право позивача просити стягнути з відповідача суму 1019 грн. 89 коп., яка є меншою відповідно до розрахунку. Відповідно до п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Для цього немає необхідності особливо вказувати в законі або в договорі про право особи вимагати таке відшкодування. Якщо, порушене право особи, яке випливає із договору, але в тексті договору немає вказівки на те, що внаслідок цього мають бути відшкодовані збитки, право на відшкодування збитків кредитор все одно буде мати. Правила відшкодування збитків містяться у ст. 623 ЦК. Таким чином стягненню з відповідача також підлягає сума 369 грн. 22 коп. - комісія банку за виплату готівкою безготівково зарахованих коштів на депозитний рахунок, що підтверджується квитанціями № 25 від 16.04.2014 та № 13 від 16.05.2014 (а.с. 9, 11). Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У правовідносинах, які виникли між сторонами, з урахуванням змісту попереднього договору, моральна шкода підлягає відшкодуванню на підставі п. 4 ст. 611 ЦК України. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, з урахуванням суті позовних вимог, суд виходить з характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач [PERSON], характеру немайнових втрат та враховує інші обставини, що позивач будучи інвалідом І-ї групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с. 6) в період часу з 01.08.2006 по 03.04.2014 (поки йшов судовий процес), постійно потребує лікування, перенесла душевні страждання, спричинені поведінкою [PERSON], виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у повному обсязі і необхідності стягнення на користь позивача з відповідача, 2000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди. У відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено кошти за правову допомогу у сумі 1500 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 25-26, 34), однак змінивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь кошти у сумі 500 грн. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач [PERSON] є інвалідом 1-ї групи загальне захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с. 6). Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Outcome: approved