Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивачка завернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 08.02.2011 року між нею та відповідачкою [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Після укладення даного договору позивачка стала власником нерухомого майна квартири, однак до теперішнього часу відповідачка не звільняє квартиру від своїх речей та не виселяється з неї. Внаслідок цього позивачка не може повною мірою користуватись своїм майном, вселитись в квартиру зі своєю сім'єю та користуватись нею для свого проживання. Просила суд усунути перешкоди в її користуванні житловим приміщенням, виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та вселити позивачку в дане житлове приміщення. Представник позивача [PERSON].В в судове засідання не зявилась, надала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності, у разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] будучи повідомленою про дату та час судового розгляду справи, до суду не з'явилась, із будь-якими заявами на адресу суду не зверталась, тому суд, за згодою представника позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 08 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Рубінчик Л.О. Пунктом 3 зазначеного договору купівлі-продажу квартири встановлено, що за домовленістю сторін продавець та члени його сім'ї зобов'язуються звільнити вищезазначену квартиру до восьмого березня 2011 року. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що право власності на квартири [ADDRESS] зареєстровано за позивачем. Таким чином, в розумінні вимог ст. 328 ЦК України, позивачка є власником квартири [ADDRESS] та набула таке право власності на законних підставах Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 387 ЦК України на частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулась до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Як встановлено судом, після укладення договору купівлі-продажу відповідачка [PERSON] не виселилась з квартири, право власності на який після укладення вищезазначеного договору перейшло до позивача, що підтверджує факт виникнення такого права у позивача. Таким чином, із передачею права власності на квартиру відповідачка втратила право користуватись цією квартирою для свого проживання та підлягає виселенню без надання іншого житла. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є усунення перешкод, що створює відповідачка у користуванні позивачкою квартири, яка належить їй на праві власності, що за цивільним законодавством складає елемент змісту права власності. Таким чином, оскільки право позивача є непорушним и вона не може протиправно бути позбавлена такого права, а проживання відповідачки в квартирі обмежує права позивача, як власника цього майна, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Прийшовши до висновку про задоволення позову, суд стягує з відповідачки на користь позивачки понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved