Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: зобов`язати відділ освіти Жидачівської районної державної адміністрації виплатити їй вихідну допомогу при скороченні у розмірі середнього заробітку, згідно п.1 ст.40, ст.44 КЗпП України; зобов`язати відділ освіти Жидачівської районної державної адміністрації виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, згідно вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що з 19.08.2009 року вона працювала на посаді методиста Жидачівського районного методичного кабінету. З 01.08.2016 року Жидачівський районний методичний кабінет ліквідовано Розпорядженням голови Жидачівської районної державної адміністрації №153 від 14.04.2016 року. Відтак, з 01.08.2016 року її було звільнено з посади методиста на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із ліквідацією установи з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Стверджує, що з моменту звільненні і до нині відповідач не виплатив їй вихідну допомогу. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.12.2017 року відкрито провадження у справі. На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №304 від 05 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала клопотання про проведення розгляду справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило. У зв`язку з цим суд визнає неявку представника відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Третя особа у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча належним чином буи повідомлені про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин. Згідно з трудовою книжкою серії [NUMBER] (а.с.6--10), [PERSON] призначено на посаду методиста Жидачівського районного методичного кабінету з 19.08.2009 року. Наказом в/о завідувача Жидачівськоо РМК Ю.М. Гурського № 9-к від 23.06.2016 року, [PERSON] звільнено з посади методиста Жидачівського районного методичного кабінету з 01.08.2016 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією установи, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку (а.с.11). У зв`язку із невиплатою відповідачем вихідної допомоги, позивачка [PERSON] неодноразово зверталася до Жидачівської районної державної адміністрації про виплату їй вихідної допомоги, зокрема, 01.12.2016 року (а.с.12-13), 16.11.2016 року (а.с.14-15, 17-18), 29.12.2016 року (а.с.16), однак належного реагування не було. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого\~Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII\~(2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку \~(ст. 117 КЗпП України). Відповідно до\~ст. 44 КЗпП України\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті\~36\~та пунктах 1, 2 і 6 статті\~40\~цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру (постанова Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Судом встановлено, що на момент звернення до суду з позивачкою не проведено повного розрахунку при звільненні, зокрема не виплачено вихідну допомогу. Вказаний факт не спростований відповідачем, якому суд забезпечив можливість подати відзив на позово, з`явитися в судове засідання для дачі пояснень. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до Відділу освіти Жидачівської районної державної адімінстрації підлягають задоволенню повністю. У відповідності зі\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved