Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів, покликаючись на те, що із відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2017р., який розірвано на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області у справі №448/1910/19. Стверджує, що від даного шлюбу із [PERSON] у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Вказує, що дочка проживає разом з нею, позивачкою, та перебуває на її утриманні, так як відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зазначає, що самостійно немає можливості в повній мірі забезпечити потреби дитини у нормальному, повноцінному харчуванні, догляді, одязі, а також інші витрати пов`язані з вихованням та навчанням, оскільки на це потрібні значні кошти. Стверджує, що відповідач [PERSON] отримує регулярний дохід зарплату, так як працює за контрактом в Державній прикордонній службі України. Вважає, що відповідач [PERSON] має можливість утримувати дочку, а тому просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку/доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття. Ухвалою від 17.07.2020р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги [PERSON] визнає частково, покликаючись на наступні обставини: він, відповідач, на даний час перебуває у цивільному шлюбі (фактичних шлюбних відносинах) з [PERSON] ; він, відповідач, має також на утриманні малолітню дочку [PERSON] , [INFO] ; його, відповідача цивільна дружина на даний час ніде не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за донькою до трьох років; спільно із [PERSON] виховують її доньку від попереднього шлюбу, - [PERSON] , [INFO] ; несе витрати по сплаті орендної плати та комунальних послуг за житло; єдиним джерелом доходу для його сім`ї є його заробітна плата; спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 1/8 частки від усіх видів його доходу. Зазначає, що від сплати судового збору він, відповідач звільнений на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак представник такої [PERSON] подав через канцелярію суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак одночасно із надісланим на адресу суду відзивом на позовну заяву, надіслав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково із підстав викладених у відзиві та просить здійснити розгляд справи у його відсутності. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] , позивачкою по справі та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно не надає кошти на утримання дитини, не піклується про її матеріальне забезпечення. Відповідач [PERSON] є офіційно працевлаштований, зокрема такий працює та отримує заробітну плату у Військовій частині № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] має іншу сім`ю, зокрема перебуває у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] ; у нього на утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] та допомагає [PERSON] утримувати дитину від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: копією свідоцтва про народження дитини дочки сторін [PERSON] , [INFO] ; довідкою про склад сім`ї позивачки [PERSON] , згідно якої відомо, що позивачка разом із дочкою зареєстрована та проживає в [ADDRESS] ; свідоцтвом про народження дочки відповідача [PERSON] , [INFO] ; довідкою про доходи відповідача [PERSON] ; довідкою про склад сім?ї відповідача [PERSON] , згідно якою останній проживає разом із [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] в [ADDRESS] ; копіями паспортів сторін. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Змістом ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки сторони не можуть у добровільному порядку дійти згоди щодо утримання дитини, а також враховуючи відсутність доказів на підтвердження виконання відповідачем обов`язку щодо утримання дочки, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров`я та матеріальний стан дитини, ті обставини, що дитина сторін проживає разом з позивачкою [PERSON] , остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач [PERSON] ухиляється від утримання дитини, а також\~те,\~що відповідач\~є фізично\~здоровим,\~працездатним,\~офіційно працевлаштованим,\~регулярно отримує\~дохід (заробітну\~плату),\~має на\~утриманні дитину дочку [PERSON] , [INFO] , допомагає [PERSON] утримувати дитину від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати його нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини. Щодо доводів відповідача про те, що він несе витрати по сплаті орендної плати та комунальних послуг, то такі суд у відповідності до ст.ст. 12.81 ЦПК України не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, а саме квитанціями про оплату таких, договором оренди та ін. Крім того, дані обставини жодним чином не впливають на обов`язок батьків по утриманню своїх дітей. Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності нести витрати за оренду житла, і з тих обставин, що він є військовослужбовцем та відповідно до ст.12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на утримання дитини саме в частці від доходу її батька,

Outcome: partial