Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача вказуючи, що на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10.12.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісяця по 12000 грн., починаючи з 31.10.2014 року, до повноліття дитини. Виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення суду перебуває на примусовому виконанні у виконавчій службі. Відповідач протягом дев'яти місяців належним чином не виконує свої зобов'язання, виплачує аліменти на утримання дитини в меншому розмірі, ніж належить за рішенням суду, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по аліментах, яка становить 92000 грн. станом на 01.04.2017 року, за березень відповідач пізніше виплатив частково щомісячний платіж, перерахувавши 3000 грн. з 12000 грн. Таким чином, сума заборгованості по аліментах станом на 01.04.2017 р становить 89000 грн. На підставі викладеного та ст.. 196 СК України позивачка просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2016 року по 01 квітня 2017 року, включно, в розмірі 27080,00 грн., а також сплачений нею судовий збір в розмірі 640,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. В судове засідання позивачка та її представник за договором - [PERSON] не з'явились, надали суду заяву з проханням про розгляд даного позову за їх відсутності, його задоволення, та не запереченням проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10.12.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісяця по 12000 грн., починаючи з 31.10.2014 року, до повноліття дитини. Згідно довідки Центрального відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 10.04.2017 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за виконавчим листом № 263/11457/14-ц, виданим 16.12.2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], за період з 01.07.2016 року по 31.03.2017 року становить 92000,00 грн. При цьому, як було встановлено, за березень 2017 року [PERSON] пізніше виплатив частково щомісячний платіж, перерахувавши 3000 грн. Таким чином, сума заборгованості по аліментах станом на 01.04.2017 р становить 89000 грн. Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування заявлених позовних вимог. Таким чином, на підставі наданих доказів встановлено, що відповідач є винним у виникненні вищевказаної заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено, отже наявна вина відповідача у виникненні заборгованості є підставою для стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається держаним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. На підставі чого і був виданий державним виконавцем Жовтневого ВДВС ММУЮ вказаний розрахунок заборгованості відповідача по аліментам. Згідно зі ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до зазначеного, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів суду не надано, тому суд вважає, що [PERSON] повинен понести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дитини. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р., неустойка (пеня) сплачується за весь час прострочення сплати аліментів. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Перевіряючи наданий позивачкою розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 27080,00 грн., судом встановлено, що позивачка зробила вказаний розрахунок з липня місяця, з якого виникла заборгованість, а не з наступного місяця, та розраховувала суму неустойки за кожен день прострочення у відповідному місяці, а не за кожен день за весь час прострочення, відповідно до положень ст. 196 СК України. Таким чином, вірний розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів мав бути в рази більше від суми зробленого позивачкою розрахунку, проте в даному випадку, суд

Outcome: approved