Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказує, що 04.03.2000 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Під час шлюбу ними за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS] , яка в силу ст. 60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з тим, що спільне життя у них не склалось, то 01.07.2020 року шлюб між ними був розірваний. Також вказує, що з моменту окремого проживання, відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спільним майном. В зв`язку з цим вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61, 1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. А тому, просить: розділити майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме квартиру [ADDRESS] ; визнати за нею - [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; судові витрати стягнути із відповідача. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.08.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. 02.09.2020 року відповідачем подано заяву, в якій він вказує, що вимоги позивачки про поділ спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на Ѕ частину [ADDRESS] він визнає. Також просить застосувати вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України щодо повернення позивачці з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею при подачі даного позову до суду та врахувати те, що він являється учасником бойових дій та в сил у п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Манзар Т.В. позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позову [PERSON] . Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , її представника [PERSON] , пояснення відповідача [PERSON] , його представника - адвоката Манзар Т.В., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву що достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 69 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що 04.03.2000 року між сторонами - [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому складено відповідний актовий запис № 212. 01.07.2020 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Також в судовому засіданні вставлено, що в період шлюбу, відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 07.09.2002 року [PERSON] купив за 6161 грн. належну продавцю [PERSON] на праві приватної власності, квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). Вказана квартира на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу від 07.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Малою Н.А., що стверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 02.09.2020 року, вих. №14203о (а.с. 34). Факт проживання сторонами однією сім`єю під час придбання квартири та спосіб її придбання за спільні кошти подружжя визнаний відповідачем в судовому засіданні, тому вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] і відповідно кожен з них має право на Ѕ частку вказаної квартири. Відповідно до висновку, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2016 року №6-2811цс15, згідно ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, діляться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються кожному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана подружжям [PERSON] в період шлюбу за спільні кошти подружжя, тому вказана квартира, в силу ст.ст. 60, 70 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] і відповідно кожен з них має право на Ѕ частку вказаної квартири, тому суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , припинивши при цьому право власності відповідача - [PERSON] на вказану частку квартири. Крім того, враховуючи, що відповідачем даний позов визнаний до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, повернути позивачці [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі даного позову, а саме 843 грн. 35 коп. (квитанція № 15 від 30.07.2020 року). Крім того, суд враховує, що відповідач [PERSON] являється учасником бойових дій та в силу п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненим від спалити судового збору, тому відповідно і не стягує з нього судових витрат. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved