Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] у серпні 2019 року звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 липня 2009 року Виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між сторонами по справі, актовий запис № 14. Від цього шлюбу сторони мають спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишаться проживати разом з матір`ю. Вказала, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сторони спільного господарства не ведуть та подальше збереження шлюбу не можливе, у зв`язку з чим, просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву, згідно якої просив суд розглядати справу без його участі. Позовні вимоги визнав частково, просив розірвати шлюб, укладений між сторонами. Щодо вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу просив відмовити, оскільки з представлених документів на їх підтвердження неможливо встановити, по якій справі адвокат надає правову допомогу та в якому обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З матеріалів справи судом встановлено, що 18 липня 2009 року Виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 14, прізвище дружини після укладання шлюбу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від цього шлюбу сторони мають спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Також, встановлено, що між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки та сторони не ведуть спільного господарства тривалий час, примирення неможливе. Спір щодо поділу майна та місця проживання дитини відсутній. Відповідно до ст. 120 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд вважає за можливим задовольнити вимоги позивачки [PERSON] щодо розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В свою чергу, представлений суду договір про надання правової допомоги № 38-1 від 12 лютого 2020 року, квитанція № СВ03114477/1 від 28 лютого 2020 року, акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт по договору про надання правової допомоги № 38-1 від 27.02.2020 року не можуть бути прийняті судом як належні докази понесення позивачкою витрат на правову допомогу, оскільки жодних судових засідань по вказаній справі не проводилося, в матеріалах справи міститься заява позивачки про розгляд справи без її участі, а уточнення до позову взагалі подані 02 березня 2020 року, під час розгляду справи по суті, у зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити в частині вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial