Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, втратив право на користування квартирою № 34 у житловому будинку № 2, по вул. Динамівська м. Харкова та примусове виселення з даної квартири без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті Представником Позивачки [PERSON] було подано уточнену позовну заяву, якою було змінено підставу позову. В обґрунтування позову позивачка вказала, що згідно з договором купівлі-продажу від 16.01.2002 року їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані: вона, відповідач [PERSON] колишній зять (колишній чоловік дочки) [INFO], [PERSON] онук [INFO], [PERSON] дочка [INFO], [PERSON] онука [INFO], [PERSON] онука [INFO] 23 травня 1991 року між донькою позивача [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, який 05.08.2013 р. рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова було розірвано, однак відповідач залишається проживати в квартирі позивача,не зважаючи на її вимоги про виселення та вважає,що обставина сервітуту на підставі якої останньому було надано право володіння була припинена. Володіння відповідача квартирою робить неможливим проживання з ним разом в одному приміщенні , порушує її права як власника квартири, внаслідок чого позивач та інші члени її сім`ї постійно перебувають в стані психологічної напруги, тривоги і стресу. Позивач просить захистити її право власності та усунути перешкоди у користуванні її власністю шляхом визнання останнього таким, що втратив право на користування приміщенням оскільки користувався ним тимчасово ,сервітут припинив свою дію після розірвання шлюбу між її донькою та відповідачем та останній перестав бути членом її сім*ї у зв*язку з чим вона просить його виселити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснивши , що фактів порушення відповідачем громадського порядку, тиші та спокою громадян виявлено не було, що підтверджується відповіддю ЦВ Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області від 17.09.2013р., стосовно посилання позивача на ті обставини, що відповідачем [PERSON] позивачу було спричинено тілесні ушкодження, то вони спростовуються постановою слідчого про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України, що зазначається в листі прокуратури Дзержинського району м. Харкова від 24.11.2015р. Окрім того, висновки позивача щодо спричинення їй відповідачем [PERSON] тілесних ушкоджень, а також порушення умов спільного проживання є такими, що не відповідають дійсності. Підстав для виселення останнього не вбачає, оскільки його виселенням вважає будуть порушені інтереси неповнолітніх дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.01.2002року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованому в реєстрі за № 1-122. Відповідно до довідки дільниці № 6 КП «Жилкомсервіс» за адресою: м. Харків, вул. Динамівська, б. 2, кв. 34 зареєстровані позивач [PERSON], [PERSON] зять (колишній чоловік дочки) [INFO], [PERSON] онук [INFO], [PERSON] дочка [INFO], [PERSON] онука [INFO], [PERSON] онука [INFO]. [PERSON] було надано право на користування даною квартирою з згоди її власника позивачки [PERSON] та останній користувався даною квартирою, тобто, придбав право користування у чужим майном у розумінні положень ст.405 ЦК України. Згідно до положень п.4 ч.1ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставин ,яка була підставою для його встановлення. 06.12.2013року позивач [PERSON] звернулась до [PERSON] з вимогою про звільнення її квартири від нього та його речей до 10.02.2014року. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 30 Конституції України гарантує недоторканість житла. Конституція захищає володільця житла, від незаконних посягань будь-яких осіб. Статтею 317 ЦПК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України позивач, як власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном квартирою № 34 в будинку № 2 по вул. Динамівській в м. Харкові. Положення ч.1ст.405 ЦК України гарантують права на користування приміщенням тільки членам родини власника. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013р. шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач у розумінні положень вищезазначеної норми закону до таких не відноситься з моменту розірвання шлюбу між ним та донькою позивача. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. З огляду на вищезазначене,суд приходить до висновку, що між сторонами фактично склались цивільно-правові відносини з приводу користування чужим майном між власником та володільцем такого майна, яким є відповідач, оскільки останній фактично тимчасово користувався чужим майном - власністю позивачки, проживав в ній, зберігав там свої речі, та після розірвання шлюбу сервітут припинив свою дію у зв*язку з чим останній втратив право на користування квартирою, однак, в даний час продовжує ним користуватись без згоди її власника чим порушує права останньої. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України право користування житлом, яке належить на праві приватної власності іншій особі, надається лише члену сім'ї власника цього житла. Тому згідно з п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, де обставиною встановлення особистого сервітуту є посилання на укладення шлюбу, який в подальшому був розірваний, а отже і обставина встановлення сервітуту була припинена. За таких обставин суд приходе до висновку, що [PERSON], користується власністю позивача після розірвання шлюбу з [PERSON] без достатніх правових підстав, в добровільному порядку відмовляється виселитися та знятися з реєстрації, що створює перешкоди позивачу в здійсненні ним права власності, тому суд у зв*язку з припиненням сервітуту визнає відповідача таким, що втратив право на користування приміщенням та знаходить право позивача на користування, володіння та розпорядження своєю власністю порушеним у зв*язку з чим вважає обраний засіб захисту у вигляді виселення таким, що обрано у відповідності до вимог діючого законодавства та дані вимоги задовольняє. Щодо заперечень відповідача стосовно того, що будуть порушені права дітей оскільки відповідач є їх батьком, то в даному випадку останні не заслуговують на увагу, оскільки місце проживання дітей після розірвання шлюбу з батьком не встановлювалось, тому правових підстав вважати, що права дітей будуть порушені не вбачається. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 243,60грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved