Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просила поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], та визнати нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6311200000:31:048:0008, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. При цьому позивачка посилалася на те, що вона з відповідачем з 22 серпня 1995 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, 14 вересня 2005 року вони придбали земельну ділянку за адресою [ADDRESS]. На вказаній земельній ділянці вони побудували житловий будинок, який зареєстровано за [PERSON], але добровільно поділити майно відповідач не бажає. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши [PERSON] повноваження представляти її інтереси в судовому засіданні на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав частково: не заперечував проти визнання за нею права власності на 30/100 частин спірного житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що при придбанні земельної ділянки та будівництві житлового будинку були частково витрачені його особисті кошти. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, допитавши свідків та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти, що підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] (раніше [PERSON].) розірвала шлюб з [PERSON] 05 липня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого на підставі актового запису № 49 від 05 липня 1995 року (т.1 а.с.152). Відповідач [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] 23 серпня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого на підставі актового запису № 83 від 23 серпня 1994 року (т.1 а.с.151). Сторони по справі [PERSON] (раніше [PERSON].) та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 серпня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області на підставі актового запису № 117 від 22 серпня 1995 року (т.1 а.с.4). Шлюб між сторонами розірвано 26 грудня 2013 року, що підтверджується рішенням Люботинського міського суду Харківської області №630/1136/13-ц. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 14 вересня 2005 року відповідачем [PERSON] була придбана земельна ділянка, площею 0,1 га, за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується державним актом серія ЯА № 452975 (т.1 а.с.5, 197). На вказаній земельній ділянці побудований житловий будинок, загальною площею 144 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м, який зареєстровано за відповідачем - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САС-047304 від 23 вересня 2010 року (т.1 а.с.6). Наведені вище обставини сторони не заперечували та не оспорювали, тому оскільки, зазначені обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок, розташований на ній, позивачка [PERSON] вважає об'єктами спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбання земельної ділянки та будівництво житлового будинку відбулося в період перебування її та відповідача в зареєстрованому шлюбу. Відповідач по справі - [PERSON] частково оспорював зазначені обставини, при цьому посилався на те, що кошти на придбання 14 вересня 2005 року земельної ділянки за адресою [ADDRESS], та кошти на будівництво в 2005 році житлового будинку на цій земельній ділянці були отриманні від продажу житлового будинку, який він будував, ще до реєстрації шлюбу з позивачкою, та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], , яка була виділена йому особисто. В ході судового розгляду встановлено, що 30 серпня 2005 року відповідач уклав договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.198). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував, що більша частина коштів для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] була від продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.100-103). Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] безкоштовно передана у приватну власність відповідачу [PERSON] до реєстрації шлюбу з позивачкою для будівництва житлового будинку рішенням виконкому Люботинської міської ради народних депутатів № 1035 від 14 червня 1994 року, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи житлового будинку за адресою: [ADDRESS], яка була оглянута в судовому засіданні. Відповідач стверджував, що за власні кошти купував будівельні матеріали, а після отримання земельної ділянки в червні 1994 року він розпочав будівництво житлового будинку. На підтвердження своїх пояснень відповідач надав квитанції на придбання будівельних матеріалів (т.1 а.с.87-97). З метою з'ясування обставини, коли розпочалося будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS], судом у якості свідків допитані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які попередженні про кримінальну відповідальність та не зацікавлені в результаті розгляду справи, так як не є родичами сторін по справі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в 1994 року відповідач [PERSON] допомагав їй з будівництвом її будинку. Восени 1994 року він попросився до неї жити, оскільки він розлучився з колишньою дружиною і йому ніде було мешкати. [PERSON] мешкав в її недобудованому будинку в період з осені 1994 року по травень 1995 року та виготовляв рами до свого будинку, який він на той час будував за адресою: [ADDRESS]. Свідок повідомила, що в житловому будинку вона не була, але бачила, що ще до одруження з позивачкою, він будував самостійно: стіни, дах, вікна. Свідок [PERSON], який був сусідом та мешкав за адресою: [ADDRESS], пояснив, що в 1994 році відповідач розпочав будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. До зими 1994 року вже були збудовані стіни та перекриття. Навесні 1995 року [PERSON] робив дах та поштукатурив стіни. Влітку 1995 року відповідач вже мешкав в зазначеному будинку. Свідок повідомив, що він неодноразово по сусідські заходив до відповідача та особисто бачив, що влітку 1995 року [PERSON] мешкав один. Йому відомо, що під час будівництва [PERSON] мешкав в будинку, який належав [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що він допомагав відповідачу під час копання котловану влітку 1994 року, будівництві фундаменту, стін та встановленні даху. Всі ці роботи відбувалися в період з 1994 року по 1995 рік. Свідок [PERSON] повідомив, що восени 1994 року він здійснював підключення до мережі електропостачання за адресою: [ADDRESS], зимою в недобудованому будинку пробив монтаж опалення. В 1995 році свідок робив монтаж проводки в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Та обставина, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був приєднаний до мережі електропостачання з 1995 року, також підтверджується листом Люботинського РВЕ «Харківенергозбут» від 22 січня 2014 року №46/37-52 (т.1 а.с.134). Свідок [PERSON] пояснив, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] розпочав будувати після отримання земельної ділянки. Він пам'ятає, оскільки йому також в той час дали земельну ділянку. Свідок пояснив, що він та відповідач допомагали один одному. Дружина у [PERSON] з'явилася, коли житловий будинок вже був майже добудований. [PERSON], допитаний у якості свідка повідомив, що він допомагав відповідачу у якості підсобного працівника: замішував розчин цементу, підносив блоки та інші матеріали. Всю основну роботу по будівництву робив безпосередньо відповідач [PERSON] Восени 1994 року збудовані фундамент, стіни, взимку [PERSON] зробив опалення. Весною 1995 року свідок допомагав відповідачу робити дах: подавав дошки, підносив шифер для даху. Свідок [PERSON] повідомив, що влітку за адресою: [ADDRESS], він привозив залізобетоні блоки для фундаменту, через декілька місяців знову привозив залізобетонні плити для перекриття. Як йому відомо від відповідача дружини не було, бачив як дві доньки приходили на будівництво. З дружиною, позивачкою [PERSON], відповідач познайомив його вже в 1996 році. Проаналізувавши покази свідків, у суду відсутні підстави сумніватися в правдивості та об'єктивності їх пояснень. Крім того, всі показання свідків в сукупності підтверджують, що будівництво житлового будинку розпочалося влітку 1994 року, а навесні 1995 року житловий будинок [ADDRESS] вже був покритий дахом. В ході розгляду справи представник позивача [PERSON] посилався на заяву, яка була надана позивачкою [PERSON] про надання згоди на продаж житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], як на доказ, який свідчить про те, що житлового будинок та земельна ділянка є об'єктом права спільної власності подружжя. Вказана заява судом не приймається, оскільки вона входить в протиріччя з іншими обставинами справи та наданими доказами. Вказана заява написана нотаріусом зі слів позивачки, яка, на відміну від свідків, не була попереджена про кримінальну відповідальність. Як вбачається з заяви прізвище чоловіка позивачки зазначене з помилкою «[PERSON]» замість «[PERSON]». Також, в заяві помилковим є твердження, що земельна ділянка придбана в період шлюбу, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] безкоштовно передана у приватну власність відповідачу [PERSON] для будівництва житлового будинку рішенням виконкому Люботинської міської ради народних депутатів № 1035 від 14 червня 1994 року. Ані позивачем, ані її представником зазначена обставина не спростована. Крім того, заява засвідчена у нотаріуса, не належить до тих документів, які в розумінні ст. 61 ЦПК України, є підставою, яка звільняє від доказування. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] підтвердив, що він є сином позивачки, а незадоволення позовних вимог [PERSON] зменшує розмір майна, яке буде належати його матері, тобто стосується його інтересів, тому у суду є достатню підстав сумніватися в об'єктивності його пояснень, також суд приймає до уваги, що свідок є членом сім'ї позивачки та зацікавлений в результаті вирішення спору. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що докази, які викликають сумніви у суду, не приймати, як належний доказ по справі. По справі проведена судова будівельно-технічна експертиза, з висновку (т.2 а.с.1-27) якої вбачається, що експертом встановлено, що при будівництві житлового будинку [ADDRESS] в м. Люботин в період з червня 1994 року по 22 серпня 1995 року (по дату реєстрації шлюбу) було виконано: по житловому будинку літ. «А-2» та веранді літ. «а-2» - стіни, перекриття, покрівлю, вхід в підвал літ. «авх», підвал «пд», ганок «а». В період з червня 1994 року по 22 серпня 1995 року (в цінах 2003 року) побудовано будівлю на суму 44367 грн., з урахуванням індексу зміни вартості будівельних робіт станом на 01 квітня 2014 року - на суму 184567 грн. Вартість використаних матеріалів та вартість виконаних робіт в житловому будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці, яка була відведена відповідачу [PERSON] в приватну власність 14 червня 1994 року складає 70/100 частин від вартості житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Вартість використаних матеріалів та вартість виконаних робіт в житловому будинку, розташованому за адресою [ADDRESS], які були виконані в період з червня 1994 року по 22 серпня 1995 року складає 40/100 частин від вартості житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. На підставі квитанцій та накладних на придбання будівельних матеріалів (т.1 а.с.87-97), показів свідків (т.1 а.с.118-125) та з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи, суд дійшов висновку, що оскільки кошти, які відповідач використовував на будівництво в період з червня 1994 року по 22 серпня 1995 року (до реєстрації шлюбу), належали йому особисто, тому 40/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS], які складаються від вартості використаних матеріалів та вартості виконаних робіт в житловому будинку, розташованому за адресою [ADDRESS], які були виконані в період з червня 1994 року по 22 серпня 1995 року, також належать особисто відповідачу. Отже, відповідно до вимог ст. 56 СК України 40/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS], є особистою приватною власністю відповідача [PERSON], оскільки є майном, набутим відповідачем за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. На підставі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). З урахуванням обставин справи, відповідно вимог ст. 60 СК України, суд дійшов висновку, що 60/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачено вимогами ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON] належать по 30/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог та докази надані відповідачем в порядку заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], підлягають частковому задоволенню, лише в частині 30/100 частин. А позовні вимоги в частині визнання за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачем не надано доказів, що вказана земельна ділянка є його особистою власністю. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні з позовом до суду [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 2785 грн., з яких 405 грн. за 1/2 частину спірної земельної ділянки, а 2380 грн. за 1/2 частину спірного житлового будинку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд присуджує позивачці судові витрати в сумі 1833 грн., з яких 405 грн. за позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, та 1428 грн. за позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, оскільки останні задоволені частково, лише в 30/100 частинах.

Outcome: partial