Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , і стягнути з останнього на її користь судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 14 червня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції. Від шлюбу є дочка [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу подружні відносини між нею та відповідачем погіршилися, оскільки вони є людьми з різними характерами, поглядами на життя та виховання дитини. Зазначені обставини зумовлюють перешкоди для спільного проживання та створюють дискомфортні умови під час життєвих побутових ситуацій, тому вона дійшла висновку, що подальше спільне проживання однією сім`єю є неможливим. Протягом останнього часу у них немає спільного сімейного бюджету, вони не ведуть спільного господарства, а шлюбно-сімейні стосунки між ними фактично припинилися. Дочка проживає з нею і перебуває фактично на її утриманні. Вважає, що подальше їхнє спільне подружнє життя і збереження шлюбу є неможливим, шляхів нормалізації їхніх відносин у майбутньому також не вбачає. Просить суд не застосовувати заходів для збереження сім`ї та не встановлювати термін на примирення сторін. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю і просить судове засідання проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, із змісту якої вбачається, що він позов визнає повністю і не заперечує проти розірвання шлюбу, справу просить розглянути у його відсутиності. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову, проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 червня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області 14 червня 2006 року (а.с. 4). Від шлюбу у сторін є малолітня дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони зберегти сім`ю не бажають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, і таке визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, а тому суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, у зв`язку з чим шлюб необхідно розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка виявила бажання залишити шлюбне прізвище, тому змінювати їй прізвище немає підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 384 гривні 20 копійок, а інших 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 384 гривні 20 копійок, належить стягнути на користь позивачки з відповідача.

Outcome: approved