Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO] Рішенням суду від 20.09.2012 року шлюб між ними було розірвано. Після народження дитини ніякої допомоги, в тому числі фінансової, вона від відповідача не отримувала. 21.03.2014 року з відповідачем було укладено нотаріально завірений договір про порядок здійснення батьківських прав, визначено місце проживання дитини з матір'ю та розмір аліментів, які повинен сплачувати батько щомісячно, в сумі 500 грн. Разом з тим, відповідач умови договору не виконує, аліменти не сплачує. Вона багато разів зверталась до нього з проханням надавати їй щомісячну кошти на утримання дитини, проте останній їх не сплачує навіть після укладання договору. В зв'язку з цим, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи з жовтня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачка підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив. З урахуванням цього, положень ст.ст.169,224 ЦПК України та думки представника позивачки, судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача в заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2011 року, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.09.2012 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи, що відповідач ухиляється від утримання дитини, є здоровим та працездатним, а також за відсутності даних щодо наявності у останнього постійних доходів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В своєму позові позивачка просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., починаючи з жовтня 2012 року (з моменту набуття законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу). Разом з тим, позивачкою не надано доказів щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів від відповідача з вказаного часу та щодо розміру доходів останнього, які б свідчили про його можливість сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Надану позивачкою копію договору оренди суд не вважає належним доказом, оскільки останній було укладено 03.05.2012 року строком на один рік. Даних щодо продовження строку дії останнього або укладення іншого договору, які б свідчили про здачу відповідачем житла в оренду та відповідно отримання доходів на теперішній час позивачкою не представлено. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, а також враховуючи спільний обов'язок батьків утримувати дитину, розмір встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який становить 1032 грн., позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в сумі 600 грн. щомісячно, починаючи з 21.03.2014 року (дня укладення між сторонами договору про порядок здійснення батьківських прав) до повноліття дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial