Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], який згодом уточнила, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку відповідача та ? частини додаткових витрат, понесених нею на лікування дитини у період 12 по 24 вересня 2014 року у розмірі 937,02 грн. . В обґрунтування вимог вказує, що 05.03.2001 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO]. Останнім часом відносини між ними погіршились, постійно виникають сварки та непорозуміння. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя. Даний шлюб носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Крім того, відповідач належним чином не виконує свого обов'язку щодо утримання малолітньої дитини та жодним чином не приймає участі у її вихованні та утриманні. У період з 12 по 24 вересня 2014 року донька перебувала на стаціонарному лікуванні у Тернопільській обласній дитячій лікарні з діагнозом гострий пієлонефрит та бронхіт. За час лікування нею було придбано ліків на загальну суму 1874 грн. Посилаючись на наведене, просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку та ? частину коштів потрачених нею на придбання ліків у розмірі 937,02 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, зіславшись на доводи викладені у заяві. Відповідач та його представник позов визнали частково. Відповідач не заперечив щодо розірвання шлюбу та погодився сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки його доходів. Щодо стягнення додаткових витрат заперечив та пояснив, що у вересні 2014 року подружжя ще проживало разом та він брав участь у витратах на лікування дитини. У задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат просили відмовити. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 05.03.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 05.03.2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що зроблено актовий запис за №265. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 11.10.2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №2403. Тривалий час між подружжям склались неприязні відносини, постійно виникали сварки та непорозуміння. На даний час сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Між ними втрачено почуття поваги та взаєморозуміння один до одного. Шлюб існує лише формально та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їхньої дитини. Проти примирення подружжя сторони заперечили. Донька [PERSON] проживає разом із матір'ю у житловому будинку по [ADDRESS], що визнається сторонами по справі. Відповідач працює барменом в СМП ''Надія'' та його середньомісячний заробіток становить 1248 грн., що підтверджується довідкою за №1/10 від 27.10.2014 року, виданою СМП ''Надія''. [PERSON] у добровільному порядку не виконує свого обов'язку щодо утримання неповнолітньої доньки [PERSON] та матеріальної допомоги не надає. Інших утриманців крім доньки не має. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 111, 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. Встановлено, що шлюб існує лише формально та подальше спільне життя подружжя суперечитиме інтересам сторін. Враховуючи наведене, суд вважає, що слід розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 05.03.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що зроблено актовий запис за №265. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є працездатним, отримує стабільний, регулярний дохід, інших утриманців, крім доньки не має, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] слід визначити у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд також при визначенні розміру аліментів враховує матеріальне становище та стан здоров'я дитини, на яку призначаються аліменти, можливість матеріального утримання неповнолітньої доньки матір'ю, яка на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 937,02 грн., не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). В силу вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. З витягу із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] за №10583 вбачається, що [PERSON]. у період з 12 по 24 вересня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні з діагнозом гострий пієлонефрит та гострий бронхіт. У витягу зазначено, що проведено лікування, зокрема, реосорбілак, лазолван, ацидола, цефаксон, комфрон та інше. Однак, будь-які приписи про те, що вказане лікування проведено за власні кошти батьків у витягу з медичної карти відсутні. Позивачем не представлено суду будь-яких доказів на підтвердження факту проведення лікування за власні кошти . Суд не приймає до уваги квитанції та чеки на придбання продуктів харчування, предметів санітарії та інших речей, оскільки вказані витрати не є витратами на дитину, що були пов'язані з особливими обставинами. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування витрат на придбання медикаментів на лікування бронхіту та пієлонефриту не підлягають до задоволення, оскільки ці витрати не являють собою додаткових витрат у розумінні ст. 185 СК. Крім того, з [PERSON] в користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial