Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], Путильського районного відділу ДРАЦС південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ) про визнання батьківства, виключення з актового запису про батька дитини, визначення по батькові дитини, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Виключити відомості про батька, [PERSON] з актового запису № 02 від 17 березня 2006 року про народження [PERSON], що вчинений виконкомом Плосківської сільської ради, Путильського району, Чернівецької області. Включити відомості про батька, [PERSON], [INFO], до актового запису № 02 від 17 березня 2006 року про народження [PERSON], що вчинений виконкомом Плосківської сільської ради Путильського району Чернівецької області. Включити відомості про батька, [PERSON] до актового запису № 20 від 22 травня 2012 року про народження [PERSON], що вчинений Плосківською сільською радою Путильського району Чернівецької області. Стягнути з [PERSON], РНОКПП [NUMBER], на користь [PERSON], РНОКПП [NUMBER], аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], та доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки від суми заробітку (доходу) за кожен місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, допустивши негайне виконання рішення суду у цій частині. Змінити по батькові [PERSON] з по батькові - [PERSON] на по батькові - [PERSON] та внести зміни до актового запису № 02 від 17 березня 2006 року про народження [PERSON], що вчинений виконкомом Плосківської сільської ради Путильського району Чернівецької області в частині зміни відомостей по батькові дитини, з [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки Мелещук В.В. позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, в заяві також зазначає, що він не являється біологічним батьком [PERSON], [INFO], а тому позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. Підтвердив, що являється біологічним батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], позовні вимоги визнає. В судове засідання представник Путильського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано-Франківськ не з`явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, вирішення позовних вимог залишили на розсуд суду. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 1993 року. В 2002 році їхня сім'я розпалася. 28 липня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Вказане підтверджується копією рішення Путильського районного суду Чернівецької області у справі за №2-215-2006р. В період з 2005 року по 2009 рік [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] однією сім'єю на квартирі в [ADDRESS], що підтверджується копією довідки № 1391 від 12.12.2018 року, виданої виконавчим комітетом Розтоківської сільської ради, Путильського району, Чернівецької області. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис №02. У зв'язку з тим, що позивачка під час фактичного спільного проживання із [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], останній, у порядку статті 122 СК України, зареєстрований батьком [PERSON], [INFO]. Батьком [PERSON] являється [PERSON], що підтверджується: - копією його заяви, посвідченої 29 грудня 2018 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу, Штефюк Н.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 1564, відповідно до якої, останній визнав себе батьком дітей [PERSON], який народився [INFO] в с. Плоска, Путильського району, Чернівецької області, - заявою [PERSON] до суду, датованою 20.05.2021 року, в якій останній підтверджує, що є батьком [PERSON], [INFO]. В свою чергу, [PERSON] в заяві до суду, датованій 08.07.2021 року зазначає, що не являється батьком [PERSON]. У відповідності до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ч. І ч. 2 ст. 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду з вимогою про виключення запису про її чоловіка - [PERSON], як батька дитини, з яким на час народження сина [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, з актового запису про народження дитини. В свою чергу, [PERSON] визнав себе батьком дітей, зокрема і [PERSON], який народився [INFO] в с. Плоска, Путильського району, Чернівецької області, що підтверджується його заявою, посвідченою 29 грудня 2018 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу, Штефюк Н.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 1564. Таким чином, оспорення батьківства свого чоловіка позивачкою, шляхом пред'явлення позову про виключення запису про нього, як батька дитини, з актового запису про народження дитини, є обґрунтованою та підтверджується належними і допустимими доказами Вимоги ч. 3 ст. 138 СК України щодо застосування до таких вимог матері про внесення змін до актового запису про народження дитини позовної давності в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини в даному випадку судом не можуть бути застосовані до спірних правовідносин з огляду на ч. 2 ст. 20 СК України. Відповідно до зазначеної статті законодавець передбачив субсидіарне застосування положень ЦК України, які стосуються позовної давності, до сімейних відносин у випадках, передбачених ч. 1 ст. 20 СК України. Тому у випадках передбачених ч. 2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, частиною 3 ст. 139 СК України мають застосовуватися правові приписи, закріплені в ч. 3 ст. 267 ЦК України. Тобто суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. Вказане підтверджується також висновками в Постанові Верховного Суду України від 27.04.2017 року у справі № 161/7536/15-ц. У даній справі ніхто зі сторін до ухвалення рішення не заявив про застосування позовної давності. Таким чином у справі за позовною вимогою про виключення запису про відповідача [PERSON], як батька дитини, з актового запису про народження дитини [PERSON], суд не застосовує. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання батьківства, судом встановлено наступні обставини: [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис №02. У зв'язку з тим, що позивачка під час фактичного спільного проживання із [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], останній, у порядку статті 122 СК України, зареєстрований батьком [PERSON], [INFO]. [INFO] у [PERSON] під час спільного проживання з [PERSON] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER], актовий запис №20. Так як на момент реєстрації народження дочки [PERSON], [INFO], позивач [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а останній заяву про визнання батьківства не подав, орган реєстрації актів цивільного стану здійснив реєстрацію народження дитини, де у графі про батька дитини вказані відомості у порядку передбаченому статтею 135 СК України, а саме зі слів матері, було зазначено батьком [PERSON] - [PERSON]. Вказане підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00031077829 сформованого 04.06.2021 року. Оскільки [PERSON], який визнав себе батьком дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що народилися у [PERSON], позовні вимоги визнав, з метою захисту інтересів дітей, слід визнати за ним батьківство. Судом встановлено, з підтвердженням належними і допустимими доказами, походження дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від відповідача [PERSON]: сумісне проживання сторін без реєстрації шлюбу до народження дітей та після; відсутність заперечень відповідача [PERSON] щодо виключення його, як батька, з актового запису про народження дитини [PERSON]; визнання відповідачем [PERSON] своїми дітьми - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ст. 135 ч. 1 СК України). Згідно п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно п. 6.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). З огляду на п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Таким чином, суд, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, беручи до уваги, що відповідач [PERSON] позовні вимоги щодо визнання батьківства, визнав в повному обсязі, вважає за необхідне задовольнити позов у цій частині, визнати за [PERSON], [INFO] батьківство відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], матір'ю яких являється [PERSON]. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів судом встановлено наступні обставини: Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ст.180 СК України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 7 ч. 7, ч. 8 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 ч. 1, ч. 2 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1). стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2). стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3). Наявність у платника аліментів інших дітей, онепрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1). наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2). Доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4). Інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 (шести) років; дітей віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет у 2021 році», у 2021 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 грн. Відповідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно копії довідки №1353 від 10.12.2018 року, діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом з матір'ю [PERSON], [INFO] без реєстрації в [ADDRESS], та знаходяться на її утриманні. З огляду на визнання позову відповідачем [PERSON], суд вважає позовну вимогу про стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. На підставі викладених обставин, беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 від суми заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття. Статтею 80 ч. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Щодо позовних вимог позивачки [PERSON] про включення до актового запису про народження дітей [PERSON] та [PERSON] відомостей про батька [PERSON], як і внесення змін до актового запису про народження [PERSON] - з «[PERSON]» на «[PERSON]», суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, виходячи із наступного: Відповідно до п.20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі по тексту - Правила), що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про: визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Таким чином, позовні вимоги позивачки про включення до актового запису про народження дітей [PERSON] та [PERSON] відомостей про батька [PERSON], як і внесення змін до актового запису про народження [PERSON] - з «[PERSON]» на «[PERSON]» є безпідставними, оскільки не входять до повноважень суду. Крім того, вищевказані вимоги позивача є зайвими, оскільки рішення суду про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини та про визнання батьківства - є підставою для внесення змін до актових записів про народження дітей. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 908,80 грн. в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів -у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial