Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.02.1996 р. між сторонами було зареєстровано шлюб. Після державної реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище на « [PERSON] ». 15.11.2016 року шлюб між сторонами було розірвано органом державної реєстрації актів цивільного стану. При проведенні державної реєстрації розірвання цього шлюбу позивачкі було відновлено її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». 02.03.2016 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортний засіб MAZDA СХ-5, 2012 року випуску, сірого кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] , з номером кузова [NUMBER] . 28.08.2009 р., тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортний засіб HYUNDAI TUCSON, 2009 року випуску, сірого кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] , з номером кузова [NUMBER] . 23.02.2008 р., тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортний засіб ТАТА LPT 613, 2008 року випуску, червоного кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] , з номером кузова [NUMBER] . 08.11.2012 р., тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортний засіб БАЗ T713.ll, 2012 року випуску, білого кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] , з номером кузова [NUMBER] . Зазначені транспортні засоби були придбані сторонами за рахунок спільних коштів їхньої сім`ї. 29.03.2016 року [PERSON] за договором купівлі-продажу транспортного засобу №733/02/1247/2016, оформленим у ТСЦ №1247 РСЦ МВС в Дніпропетровській області, продав належний їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності транспортний засіб MAZDA СХ-5, 2012 року випуску, сірого кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] , з номером кузова [NUMBER] , своєму батьку [PERSON] 30.03.2016 р. [PERSON] за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 742/02/1247/2016, оформленим у ТСЦ № 1247 РСЦ МВС в Дніпропетровській області, продав належний їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності транспортний засіб HYUNDAI TUCSON, 2009 року випуску, сірого кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] , з номером кузова [NUMBER] , своєму батьку [PERSON] 30.03.2016 р. [PERSON] за договором купівлі-продажу транспортного засобу №743/02/1247/2016, оформленим у ТСЦ № 1247 РСЦ МВС в Дніпропетровській області, продав належний їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності транспортний засіб ТАТА LPT 613, 2008 року випуску, червоного кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] , з номером кузова [NUMBER] , своєму батьку [PERSON] 31.03.2016 р. [PERSON] за договором купівлі-продажу транспортного засобу №759/02/1247/2016, оформленим у ТСЦ № 1247 РСЦ МВС в Дніпропетровській області, продав належний їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності транспортний засіб БАЗ Т713.11, 2012 року випуску, білого кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] , з номером кузова [NUMBER] , своєму батьку [PERSON] . [PERSON] уклав зазначені договори купівлі-продажу належних їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності транспортних засобів зі своїм батьком [PERSON] без її відома і без її згоди (ані усної, ані письмової) з метою виведення у такий спосіб цих транспортних засобів з її та [PERSON] спільної сумісної власності і перешкоджання поділу цих транспортних засобів у судовому порядку. [PERSON] як батько [PERSON] не міг не знати, що зазначені транспортні засоби були придбані сторонами за час шлюбу. 02.12.2016 р. Покровський районний суд Дніпропетровської області, розглянувши цивільну справу №189/769/16 за її позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Територіальний сервісний центр №1247 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, про визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними, ухвалив рішення, яким її позов задовольнив. 13.04.2017 р. апеляційний суд Дніпропетровської області, розглянувши цивільну справу №189/769/16 за апеляційними скаргами [PERSON] та [PERSON] на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02.12.2016 р. в цій справі, ухвалив рішення, яким апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] задовольнив, рішення суду першої інстанції у цій справі скасував та у задоволенні її позову відмовив. 26.09.2019 р. Верховний суд, розглянувши цивільну справу № 189/769/16 за її касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.04.2017 р. в цій справі, прийняв постанову, якою її касаційну скаргу задовольнив, рішення суду апеляційної інстанції у цій справі скасував та залишив в силі рішення суду першої інстанції. Як вбачається зі змісту мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 26.09.2019 р., підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції у цій справі є те, що [PERSON] розпорядився належними їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності транспортними засобами без її на те згоди. [PERSON] наприкінці березня 2016 року, діючи незаконно, недобросовісно, без її відома та без її згоди (усної або письмової), вступивши у змову зі своїм батьком [PERSON] , маючи на меті вивести транспортні засоби з її і [PERSON] спільної сумісної власності та у такий спосіб перешкодити поділу транспортних засобів у судовому порядку, переоформив належні їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності транспортні засоби на свого батька [PERSON] [INFO] , тобто майже відразу після укладення цих договорів купівлі - продажу транспортних засобів, позивачка звернулася до Покровського районного суду Дніпропетровської області з відповідним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання зазначених договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними, за яким судом було відкрито провадження у цивільній справі №189/769/16. І лише 26.09.2019 р., тобто майже через 3 роки та 6 місяців після незаконного переоформлення [PERSON] транспортних засобів на свого батька [PERSON] , Верховним Судом було прийняте остаточне судове рішення у цивільній справі №189/769/16 про задоволення її позову. Таким чином, незаконні дії [PERSON] призвели до того, що позивачка була позбавлена можливості протягом тривалого часу (3 років і 6 місяців) користуватися належними їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності транспортними засобами, була позбавлена можливості вирішувати питання поділу цього майна у судовому порядку, оскільки право власності на транспортні засоби увесь цей час було зареєстровано за [PERSON] . На даний час позивачка також не має можливості користуватися належними їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності транспортними засобами, місцезнаходження цих транспортних засобів їй невідоме. У період з березня 2016 року й до цього часу належні їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності транспортні засоби значно втратили у вартості. Тому з [PERSON] належить стягнути на її користь 1/2 частину ринкової вартості цих транспортних засобів, які вони мали на час їх незаконного відчуження [PERSON] на користь свого батька [PERSON] , передавши [PERSON] у його особисту приватну власність транспортні засоби після виплати їй грошової компенсації вартості її частки у праві спільної сумісної власності на ці транспортні засоби. Як вбачається з довідки експерта автотоварознавця, станом на 29.03.2016 р. вартість транспортного засобу MAZDA СХ-5, 2012 року випуску, становила 407 870,00 грн. Таким чином, 1/2 частина вартості транспортного засобу MAZDA СХ-5, 2012 року випуску, станом на 29.03.2016 р. становила 203 935,00 грн (407 870,00 грн * 1/2 = 203 935,00 грн ). Як вбачається з довідки експерта автотоварознавця, станом на 30.03.2016 р. вартість транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, 2009 року випуску, становила 302 730,00 грн. Таким чином, 1/2 частина вартості транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, 2009 року випуску, станом на 30.03.2016 р. становила 151 365.00 грн (302 730,00 грн * 1/2 = 151 365,00 грн). Як вбачається з довідки експерта автотоварознавця, станом на 30.03.2016 р. вартість транспортного засобу ТАТА LPT 613,2008 року випуску, становила 196 710,00 грн. Таким чином, 1/2 частина вартості транспортного засобу ТАТА LPT 613, 2008 року випуску, станом на 30.03.2016 р. становила 98 355,00 грн (196 710,00 грн * 1/2 = 98 355,00 грн ). Як вбачається з довідки експерта автотоварознавця, станом на 31.03.2016 р. вартість транспортного засобу БАЗ Т713.11, 2012 року випуску, становила 28 1 794,00 грн. Таким чином, 1/2 частина вартості транспортного засобу БАЗ Т713.11, 2012 року випуску, станом на 31.03.2016 р. становила 140 897,00 грн (281 794,00 грн * 1/2 = 140 897,00 грн ). Враховуючи викладене, 1/2 частина вартості всіх зазначених вище транспортних засобів на час їх незаконного відчуження [PERSON] на користь свого батька [PERSON] загалом становила 594 552,00 грн (203 935,00 грн. + 151 365,00 грн + 98 355,00 грн + 140 897,00 грн = 594 552,00 грн ), які належить стягнути з [PERSON] на її користь. У зв`язку з чим, просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні обставини викладені в позові та позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення згідно позову та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав повністю та у судовому засіданні пояснив, що в обґрунтування ціни позову та підстав позовних вимог, позивачкою надано довідки експерта автотоварознавця. Зазначені довідки визначають середню по Україні ціну продажу вживаних аналогічних транспортних засобів станом на 29.03.-31.03.2016 року, що вказано в кожній довідці. Згідно зазначених довідок, ринкову вартість транспортних засобів можливо визначити після проведення зовнішнього візуального огляду, з наступною ідентифікацією й необхідним корегуванням вартості, у відповідності до вимог методики. Довідка є консультацією експерта з питання середньої ціни КТЗ, надана для пред`явлення по змісту вимоги або суду. Відомості довідок про середню по Україні ціну продажу вживаних аналогічних ТЗ є консультативним (припущенням) і не перебувають у причино-наслідковому зв`язку з предметом спору, а саме дійсною вартістю транспортних засобів, що є предметом спору. Враховуючи вищезазначене просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, у зв`язку із необґрунтованістю. Суд, вислухавши представника позивачки та представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 10 лютого 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] \~ уклали шлюб 10 лютого 1996 року, актовий запис №09 (а.с. 12). Шлюб між сторонами було розірвано органом державної реєстрації цивільного стану 15.11.2016 року. Крім того, судом встановлено, що в період шлюбу, сторонами було придбано транспортні засоби: MAZDA СХ-5, 2012 року випуску, сірого кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] ; HYUNDAI TUCSON, 2009 року випуску, сірого кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] ; ТАТА LPT 613, 2008 року випуску, червоного кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] ; БАЗ T713.ll, 2012 року випуску, білого кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] , право власності на які було зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с. 13; 18-24). Згідно копії договору купівлі продажу транспортного засобу № 733/02/1247/2016 від 29.03.2016 року, власником автомобіля MAZDA СХ-5 є [PERSON] , який придбав спірний автомобіль у [PERSON] (а.с. 14). Згідно копії договору купівлі продажу транспортного засобу № 742/02/1247/2016 від 30.03.2016 року, власником автомобіля Hyundai Tucson є [PERSON] , який придбав спірний автомобіль у [PERSON] (а.с. 15). Як вбачається з копії договору купівлі продажу транспортного засобу № 743/02/1247/2016 від 30.03.2016 року, власником автомобіля ТАТА є [PERSON] , який придбав спірний автомобіль у [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до копії договору купівлі продажу транспортного засобу № 759/02/1247/2016 від 31.03.2016 року, власником автомобіля БАЗ є [PERSON] , який придбав спірний автомобіль у [PERSON] (а.с. 17). \~ \~ \~ \~Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02.12.2016 року, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без заявлення самостійних вимог територіальний сервісний центр № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області про визнання договорів купівлі продажу автомобілів недійсними задоволено. Визнано недійсним договір\~ купівлі-продажу № 743/02/1247/2016 від 30.03.2016 року оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за яким [PERSON] продав [PERSON] автомобіль ТАТА д.н. [NUMBER] . Визнано недійсним договір\~ купівлі-продажу № 759/02/1247/2016 від 31.03.2016 року оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за яким [PERSON] продав [PERSON] автомобіль БАЗ\~ д.н. [NUMBER] . Визнано недійсним договір\~ купівлі-продажу № 733/02/1247/2016 від 31.03.2016 року оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за яким [PERSON] продав [PERSON] автомобіль MAZDA СХ-5\~ д.н. [NUMBER] . Визнано недійсним договір\~ купівлі-продажу № 742/02/1247/2016 від 31.03.2016 року оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за яким [PERSON] продав [PERSON] автомобіль Hyundai Tucson д.н. [NUMBER] . Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 30.03.2016 року видане Територіальним сервісним центром № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль ТАТА д.н. [NUMBER] за [PERSON] . Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.03.2016 року видане Територіальним сервісним центром № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль БАЗ\~ д.н. [NUMBER] за [PERSON] . Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.03.2016 року видане Територіальним сервісним центром №1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль MAZDA СХ-5\~ д.н. [NUMBER] за [PERSON] . Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 30.03.2016 року видане Територіальним сервісним центром № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль Hyundai Tucson д.н. [NUMBER] за [PERSON] . Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1378,00 грн., яке рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.04.2017 року скасовано та у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без заявлення самостійних вимог територіальний сервісний центр № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області про визнання договорів купівлі продажу автомобілів недійсними відмовлено (а.с. 22-33). \~ \~ \~ \~26.09.2019 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року скасовано, рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року залишено в силі (а.с. 34-42). Як вбачається\~з копії\~довідки експерта\~автотоварознавця від\~06\~жовтня 2020\~року, судовим експертом визначена середня по Україні ціна продажу вживаного аналогічного КТЗ автомобіля легкового універсал «Mazda CХ-7», 2012 року випуску, при курсі НБУ станом на 29.03.2016 року становить 407870,00 грн. (а.с. 43-46). Згідно копії довідки експерта автотоварознавця від 06 жовтня 2020 року, судовим експертом визначена середня по Україні ціна продажу вживаного аналогічного КТЗ автомобіля легкового універсал «HYUNDAI TUCSON», 2009 року випуску, при курсі НБУ станом на 30.03.2016 року становить 302730,00 грн. (а.с. 47-50). Як вбачається з копії довідки експерта автотоварознавця від 06 жовтня 2020 року, судовим експертом визначена середня по Україні ціна продажу вживаного аналогічного КТЗ автомобіля вантажного бортового «ТАТА LRT 613», 2008 року виготовлення, при курсі НБУ станом на 30.03.2016 року становить 196710,00 грн. (а.с. 51-54). Згідно копії довідки експерта автотоварознавця від 06 жовтня 2020 року, судовим експертом визначена середня по Україні ціна продажу вживаного аналогічного КТЗ автомобіля вантажного бортового «БАЗ Т713.11», 2012 року виготовлення, при курсі НБУ станом на 31.03.2016 року становить 281794,00 грн. (а.с. 55-59). Судом встановлено і це не заперечувалось сторонами по справі, що вказані транспортні засоби були придбані за спільні кошти подружжя. Отже, вважається, що автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя. Так позивачці як співвласнику спірних автомобілів належить право самостійно визначити вартість належної їй частки в праві власності на автомобілі. Погодити спосіб користування чи продажу автомобілів, які перебувають у спільній сумісній власності подружжя могло виключно подружжя. Відповідачу не належало право на відчуження спірних автомобілів без згоди позивачки. Відчуживши автомобілі, що перебували у спільній сумісній власності подружжя відповідач прийняв на себе негативні наслідки такої власної поведінки. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В ч. 1 ст. 368 ЦК України вказано, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень\~ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Тобто, за обставин відчуження відповідачем спірних автомобілів на користь третьої особи, позивачка вправі вимагати стягнення з відповідача Ѕ частини його вартості, визначеної на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація власникові може бути надана лише за його згодою. Згідно із ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Транспортні засоби за своїми функціональними можливостями та цільовим призначенням є неподільним майном, частка майна в натурі кожному з подружжя з нього виділена бути не може. Право співвласника на виділ його частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні регулюється ст. 364 ЦК України. При цьому, таке право позивача не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 7 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. На підтвердження обставин вартості транспортних засобів позивачкою надано копії довідок експерта автотоварознавця, складених на запит позивачки [PERSON] 06 жовтня 2020 року (а.с. 43;47;51;55-56). Однак, суд не бере до уваги вказані довідки експерта автотоварознавця від 06.10.2020 року про ціну продажу аналогічних транспортних засобів, оскільки визначення середньої ціни продажу аналогічних вищезазначених транспортних засобів було здійснено без огляду автомобілів та без урахування технічного стану транспортних засобів, на підставі статистичних даних, які мають схожі технічні характеристики, а відтак зазначені довідки не можна вважати повними та об`єктивними. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 року у справі № 61-189ск17. Крім того, надані докази не є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України, оскільки в них відсутні докладні описи проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складені у порядку, визначеному законодавством, а також не містять застережень про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок, а тому оцінюється судом в загальному порядку як письмовий доказ. Оскільки у даних довідках експерт встановлював вартість автомобілів станом на 29.03.2016 року, 30.03.2016 року, 31.03.2016 року, а не на час розгляду справи, без проведення огляду, наведення будь-яких обґрунтувань, лише із посиланням на використання спеціальної літератури, тому не можуть вважатися належними і достовірними доказами при встановленні даних обставин. Інші докази ринкової вартості спірних автомобілів станом на час розгляду в матеріалах справи відсутні, із клопотаннями про проведення судової автотоварознавчої експертизи позивачка під час розгляду справи не зверталася. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позивачка, дійсно маючи право на стягнення з відповідача компенсації за частку в майні подружжя, якими є спірні автомобілі, не виконала процесуального обов`язку щодо доведення його вартості. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні є не доведеним та необґрунтованим, відтак задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору віднести за рахунок позивачки. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed