Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини вказуючи, що з 07.12.2001 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, у якому у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та відповідачем , але фактично перебуває на її утриманні, відповідач добровільно участі в утриманні дитини не приймає і коштів в достатньому розмірі не надає без поважних причин. Вона працює робітником виробничих лазень у філії «Вільногірський ГМК» АТ «ОГХК», де отримує щомісячно заробітну плату в середньому розмірі 4700 грн. на місяць, інших доходів не має, транспортних засобів, банківських рахунків, іншого нерухомого майна у власності не має. Відповідач працює майстром з випуску транспорту у філії «Вільногірський ГМК» АТ «ОГХК», щомісячно отримує заробітну плату розмір якої є значним та значно перевищує розмір її доходу, у зв`язку з чим, вона вважає, що аліменти на утримання дитини з відповідача слід стягувати в частині від його заробітку, оскільки він має постійний дохід. Будь-які причини, що унеможливлюють або звільняють відповідача від обов`язку щодо сплати аліментів на утримання їхньої дитини, на цей час відсутні. Стан здоров`я відповідача дозволяє утримувати з нього аліменти. Інших виплат, про що їй достовірно відомо від самого відповідача, на будь-чию користь за іншими виконавчими листами на цей час відповідач не здійснює та з нього примусово зазначені виплати не стягуються, інших неповнолітніх дітей він не має. Їхня з відповідачем дитина за станом свого здоров`я перебуває на «Д» обліку в медичних закладах міста та області, як інвалід з дитинства, у зв`язку з чим він має додаткові та особливі потреби для забезпечення своєї життєдіяльності, що також потребує додаткових майнових витрат. Вона намагалась шляхом ведення переговорів з відповідачем вирішити цей спір між ними на добровільних засадах, однак це результатів не дало, що й змушує її звернутись до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої з ним неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання нею до суду цієї позовної заяви. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.07.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, та вказує, що фактично його син - [PERSON] проживає з ним та його дружиною, в належній йому квартирі, яку він придбав до укладення шлюбу. Останнім часом у них дійсно загострились сімейні стосунки з відповідачкою на тій підставі, що вона більше уваги приділяє своєму старшому сину від першого шлюбу, чим їхньому спільному сину, який є дитиною-інвалідом. Він в свою чергу значно у більшій мірі приділяє йому уваги, виховує та матеріально забезпечує дитину, чим це робить його мати. Він купує харчі, ліки, одяг та пристрої для його розваг та навчання, сплачує нарахування за житлово-комунальні послуги. В липні 2018 року та травні 2019 року він особисто знаходився з сином в Дніпропетровській міській лікарні № 5 (психіатричне відділення), в якій син проходив лікування. Також він возив сина в стоматологічну клініку в м. Дніпро для лікування зубів, а потім багаторазово відвідував лікаря стоматолога в м. Вільногірську. Крім цього, він особисто відвідує з сином на протязі кожного літа (12 разів на місяць) басейн, та часто вони з сином рибалять на водосховищах Дніпропетровської області. Зазначене, дуже позитивно впливає на здоров`я дитини, в тому числі і на психічне. Вважає, що ствердження відповідачки про те, що неповнолітній син знаходиться тільки на її утриманні, а він не приймає участі в утриманні дитини та не надає коштів в достатньому розмірі не відповідає дійсності. А навпаки зазначає, що син знаходиться саме на його утриманні та він не повинен надавати відповідачу кошти, крім того вона отримує пенсію на сина-інваліда, яку витрачає не свій розсуд, про що вона не повідомила суд. Зважаючи на те, що відповідачка не надала жодного доказу на підтвердження того, що вона одноособово утримує дитину, а дитина проживає разом з ним, в належній йому на праві власності квартирі та знаходиться на його утриманні, то саме відповідачка повинна сплачувати аліменти на утримання їхньої дитини на його користь. Просить стягнути на його користь аліменти на утримання їхньої з нею неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідачки, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.09.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів прийнято до розгляду та вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Позивачка по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та пояснила, що з відповідачем перебувають у шлюбі майже 10 років, мають неповнолітню дитину з інвалідністю та проживають в одній квартирі. Спільного бюджету не ведуть з травня 2019 року, оскільки чоловік заявив їй, що він та вона з дитиною будуть жити кожен на свій кошт. Комунальні послуги сплачують порівну, продукти харчування кожен купує собі окремо, але годують дитину фактично разом, якщо вона на роботі, то це робить відповідач за власний рахунок. Вона має дохід у вигляді заробітної плати, що складає приблизно 4000 грн. щомісячно, пенсії в розмірі 2500 грн. та пенсії на дитину-інваліда в розмірі 1500 грн., цими коштами вона розпоряджається одноособово. Відповідач приймає участь в утриманні дитини - дає половину коштів в разі придбання дорогих речей для дитини, ліків, але вона сама вирішує, що дитині купити. Дитина навчається в школі-інтернаті для дітей з затримкою психічного розвитку в м. Дніпро, де знаходиться на повному державному забезпеченні, за відвідування ним школи вони коштів не сплачують. Дитина буває вдома тільки на вихідні та канікули. Гуртки не відвідує за станом здоров`я, влітку з батьком ходять в басейн. Стягнення аліментів їй потрібно на той випадок, якщо вони з чоловіком розлучаться, а на сьогодні у неї немає впевненості, що вони і надалі будуть проживати разом, щоб у такому випадку мати фінансову стабільність і не звертатися до нього кожного разу коли це потрібно для дитини. Як відповідачка по зустрічному позову, позов не визнала, вважає, що його подано відповідачем тільки для того, щоб обмежити її фінансову свободу. Відповідач по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та показав, що в шлюбі з позивачкою перебувають з 2001 року, в період шлюбу, в 2004 році народився спільний син. Проживають разом. У дружини від першого шлюбу є повнолітній син [PERSON] , у нього систематично виникають проблеми на вирішення яких дружина витрачала кошти сімейного бюджету, тому стосунки у сім`ї погіршилися і він наполіг на веденні бюджетів кожним окремо. Він купує продукти та харчується окремо, а також годує свого сина за необхідності, надає грошові кошти дружині для покриття половини усіх витрат, що потребує дитина на придбання одягу, ліків тощо. Вважає, що приймає належну участь в утриманні дитини на рівні з дружиною. Як позивач по зустрічному позову, позов підтримав, пояснив, що його позов це фактично відповідь на позов дружини про стягнення з нього аліментів на дитину , її грошових коштів для утримання дитини він не потребує, однак підтримує заявлені вимоги оскільки його дружина підтримує свої. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні первісного позову та зустрічного позову слід відмовити по наступним підставам. Так, факт наявності у сторін неповнолітньої дитини підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , згідно якого останній народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі підтверджується копією свідоцтва про шлюб, згідно якого 07 грудня 2001 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище подружжя після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до медичного висновку № 30/208 від 07.11.2013 року про дитину - інваліда віком до 16 років виданого КП «Вільногірський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» та висновку лікарсько-консультативної комісії Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні виданому 17.05.2010 року [PERSON] , [INFO] страждає на розумові розлади розвитку (а.с.6-7). Факт належності відповідачу [PERSON] , на праві приватної власності квартири [ADDRESS] підтверджується Договором міни (а.с.22), витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (а.с.23) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.24). Відповідно до довідки № 4055 від 09.08.2019 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої відділом реєстрації фізичних осіб Вільногірської міської ради Дніпропетровської області за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивачка, відповідач, та спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] (а.с.36). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1,2 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно з ст.27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07.12.2001 року перебувають у шлюбі та є батьками неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , мешкають разом, спільний бюджет не ведуть, дитина має інвалідність, навчається в спеціалізованому навчальному закладі для дітей з затримкою розумового розвитку в м. Дніпро, де знаходиться на повному державному забезпеченні, а поза межами учбового процесу, проживає разом з батьками та знаходиться на їх утриманні. При цьому батьками дитини фактично досягнуто згоди щодо порядку та умов утримання неповнолітнього сина, оскільки, як пояснили в судовому засіданні сторони, усі фінансові витрати на забезпечення потреб дитини розподіляються між ними порівну. При таких обставинах, підстави для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів [PERSON] та [PERSON] відсутні, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини з метою уникнення ризиків фінансової нестабільності у майбутньому у разі можливого розірвання шлюбу , на що вказує позивачка за первісним позовом [PERSON] , законом не передбачено, відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, судовому захисту підлягає лише порушене право особи, а на час розгляду справи судом, порушень прав позивачки щодо виконання відповідачем свого обов`язку по утриманню дитини не встановлено, а позивач по зустрічному позову [PERSON] не потребує матеріальної допомоги дружини [PERSON] в утриманні дитини, що і підтвердив в судовому засіданні. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що сторони при подачі позовів звільнені від сплати судового збору, позовні вимоги залишенні без задоволення, а тому судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. по кожному позову слід віднести на рахунок держави. На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст.27 Конвенції «Про права дитини», ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та

Outcome: dismissed