Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В позові зазначила, що 13 листопада 2004 року було зареєстровано шлюб з відповідачем по справі, який 23 липня 2008 року було розірвано. [INFO] у них народився син [PERSON]. З моменту розлучення і по цей час батько дитини не бачив дитини жодного разу. Крім стягнених аліментів, які відповідач платив невчасно і не в повному обсязі, а з січня 2011року по наявний час не платить зовсім, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Дитина ніколи не бачила батька та ніколи не отримувала жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Відповідач по справі весь цей час - протягом 8 років ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавився життям і здоров»ям, не відвідував і не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі, у ліцеї. На підставі викладеного, просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON], [INFO] та стягнути судові витрати. Позивачка у судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. У судове засідання представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надав, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Прокурор прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Коробова Н.В. у судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції 09.03.2006 року, актовий запис № 122, батьками дитини [PERSON], [INFO] є [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2007 року було затверджено мирову угоду, згідно якої [PERSON] визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] до повноліття дитини у розмірі 1000 грн. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 22.05.2014 року виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 204 від 23.07.2008 року, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2010 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість по аліментах на утримання неповнолітнього сина, з урахування індексу інфляції у сумі 14109 грн., пеню за прострочення виплати аліментів за період з 01.01.2009 року по 21 січня 2010 року у розмірі 29817 грн., а всього у розмірі 43926 грн. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2011 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість по аліментах на утримання неповнолітнього сина, що виникла з 01.01.2010 року, з урахування індексу інфляції в 2010 році за 334 дні у сумі 12613 грн. 32 коп., пеню за прострочення виплати аліментів протягом 334 днів у розмірі 20891 грн. 36 коп., а всього у розмірі 33504 грн. Вищевказані судові рішення свідчать про наявність заборгованості по аліментах, про ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини. Також встановлено, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», про що свідчать наступні докази. Відповідно до довідки ясла-садка №6 «Капітошка» від 27.05.2014 року за №41, [PERSON], 2006 р.н. відвідував дошкільний заклад з 01.09.2008 року по 20.08.2012 року. За вказаний період часу вихователі груп жодного разу не бачили батька дитини. Згідно довідки Запорізького ліцею «Логос» ЗМР від 29.05.2014 року за № 122, [PERSON], 2006 р.н. відвідував вказаний заклад з 01.09.2012 року по теперішній час. За цей період класний керівник жодного разу не бачила батька дитини. За інформацією КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 17.06.2014 року за №01-8/916, [PERSON] (батько дитини) жодного разу не звертався до лікувального закладу з приводу здоров'я дитини, який перебував на лікуванні у закладі з 20.03.2014 року по 28.03.2014 року. Крім того, з пояснень позивачки вбачається, що дитина ніколи не бачила батька та не отримувала жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Всі питання щодо виховання вирішувалися і вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Викладене свідчить про те ще, Відповідач протягом кількох років ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, взагалі не цікавиться долею дитини та ігнорує свої батьківські обов'язки. З моменту припинення сімейних стосунків з Відповідачем, останній жодного разу не зустрічався з дитиною, не цікавився її життям та здоров'ям. Відповідач свого обов'язку щодо виховання дитини не здійснює: свідомо нехтує всіма батьківськими цінностями щодо дитини і самостійно фактично звільнив себе від батьківських обов'язків щодо сина. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON], батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO], розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської по Орджонікідзевському району 14.10.2014 року. За результатами засідання комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.1 ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 164 Сімейного кодексу України перераховані підстави позбавлення батьківських прав. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, являється ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 2, 3, 6 ч. 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки Відповідач свідомо нехтує всіма батьківськими обов'язками відносно сина та його виховання, суд вважає, що існують всі підстави для позбавлення Відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження такої винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов'язками відносно дитини. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved