Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 6 вересня 2003 року Княждвірською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, про що видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та зроблено актовий запис за № 15. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що в їхній родині на протязі останніх дев'яти років сімейне життя поступово погіршувалось, що врешті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої вимоги та пояснила, що їхня спільна з відповідачем дитина - старша донька [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства та не може виконати жодної дії самостійно, у зв'язку з чим, потребує постійного нагляду та турботи, якими її повністю оточили вона сама та її матір, у той час, як відповідач після народження доньки не завжди ночував вдома, інколи був відсутнім по декілька днів, та власне після цього стосунки в родині погіршились через психологічне навантаження на обидві сторони. Позивачка зазначала, що з грудня 2013 року вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають разом з нею та її матір'ю, будь-якої матеріальної допомоги відповідач не надає, на пропозицію щодо внесення плати за дитячий садочок, який відвідує їхній молодший син - [PERSON], [INFO], відповідач звинуватив її у тому, що вона шантажує його дітьми і після цього не з'являвся. Позивачка стверджувала, що сім'я розпалась остаточно і відновлена бути не може, примирення та збереження шлюбу неможливі з огляду на те, що вона має намір будувати родинні відносини з іншим чоловіком, з яким вже проживає однією сім'єю. Відповідач проти позову заперечував повністю та звернувся до суду з заявою про надання сторонам 6-місячного строку на примирення, яка ухвалою суду від 17 березня 2014 року, занесеною у Журнал судового засідання, була залишена без задоволення на підставі статті 111 Сімейного кодексу України, у зв'язку з тим, що надання такого строку буде суперечити моральним засадам суспільства, з огляду на проживання позивачки однією сім'єю з іншим чоловіком та її категоричну позицію щодо неможливості збереження шлюбу. Відповідач пояснив, що не вбачає підстав для розірвання шлюбу, оскільки вони з позивачкою мають двох спільних дітей, яких він любить і бажає брати участь у їх вихованні та догляді за ними. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 6 вересня 2003 року згідно Свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого Княждвірською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис за № 15 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] (а. с. 5-6). Судом встановлено, і сторони цього не заперечували, що стосунки в родині погіршились, однією сім'єю сторони не проживають з грудня 2013 року, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки між ними фактично припинились, почуття любові та взаєморозуміння втрачені, у зв'язку з чим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їхніх дітей. Відповідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд в порядку статті 112 цього ж Кодексу з'ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність двох дітей, повне утримання яких та догляд за якими, як і раніше, здійснює позивачка та її матір, бажання позивачки створити родину з іншим чоловіком, з яким вона вже проживає однією сім'єю та інші обставини життя подружжя, оцінює ці обставини як істотні, у зв'язку з чим, постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved