Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] , що діє в інтересах малолітнього [PERSON] , в інтересах якої діє - адвокат Галька Н.О., звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] , [PERSON] , батьківських прав відносно їх малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що 12.01.2013 року відповідач [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , [INFO] . Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін не склалося, відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] самоусунулися від виконання обов`язків батьків. Після сімейних негаразд, які мали місце протягом 2012-2019 років, онук [PERSON] залишився проживати з позивачем [PERSON] З 2016 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] не приймають участі в матеріальному утриманні та вихованні дитини, повністю ігнорують інтереси свого сина, їх не цікавить розвиток та досягнення сина [PERSON] , навіть не телефонують дитині та не вітають зі святами, та не виявляють наміру зустрітися з дитиною. Позивачка [PERSON] разом з онуком [PERSON] мешкає в м. Енергодар Запорізької області, виховує та матеріально утримує сина відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] займається всебічним розвитком свого онука, організацією оздоровленням, відпочинком тощо, та для її онука створені всі комфортні умови - дружня родина, сімейний затишок, повне матеріальне забезпечення. За період з 2016 року відповідачі не бачилися з сином, не виявляли бажання жити разом з дитиною, займатися її вихованням та утриманням. Позивач вважає, що відповідачі свідомо не бажають виконувати свої батьківські обов`язки, брати участь у вихованні сина [PERSON] , виявляти турботу про нього, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дитиною, відповідачам ніхто не чинить та не чинив. Своїм байдужим ставленням до свого сина на протязі цих років, відповідачі доводять своє небажання в подальшому виконувати свої батьківські обов`язки. Позивачка [PERSON] та її представник Галька Н.О. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити (а.с. 63). У судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] повторно не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надали. Згідно довідкою № 1927/01-23-12 від 15.10.2019 року, Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Судові виклики направлялися відповідачу на адресу місця реєстрації вказану у Довідці, проте поштові конверти повернулися до суду з відповідною відміткою про невручення (а.с.28,59). Крім того, відповідачі викликалися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 55). Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи за довіреністю Феськова Н.О., через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 62). У судовому засіданні встановлено наступне. 12.01.2013 року відповідач [PERSON] (до шлюбу прізвище « [PERSON] ») уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12.01.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області (а.с.6). Відповідачі мають спільну дитину - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5). Згідно Висновку Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 01-01-40/5139 від 06.12.2019 року, [PERSON] , [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 48-49). Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення і поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтерес до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», забезпеченням найкращих інтересів дитини є дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підтверджені дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідачі дійсно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved