Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, просила зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні позивачами власністю квартирою №14, що розташована за адресою: м.\~Одеса, вул. Градоначальницька, буд. 22, корпус 5; визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №14, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, буд. 22, корпус 5. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує позовні вимоги наступним. [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири №14, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, буд. 22, корпус 5, на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №7-466, та договору купівлі-продажу від 07.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1604. В цій квартирі, окрім позивачів, зареєстрований також [PERSON], який з червня 2015 року, зі слів позивачки, не проживає в ній. Відповідач не є членом сімї та власником вказаного нерухомого майна, реєстрація місця проживання останнього порушує права власників квартири, зокрема, позивач несе матеріальні витрати за користування житлово-комунальними послугами і за зареєстрованого за їхнім місцем проживання відповідачем. Відповідач в судове засідання не зявився неодноразово та повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд у звязку з його повторною неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надала до суду заяву, якою позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених стороною позивача письмових доказів. Позивачка [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO], є власниками квартири №14, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, буд.22, корпус 5 на підставі: - договору купівлі-продажу, укладеного 23.03.2011 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №7-466; - договору купівлі-продажу, укладеного 07.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1604. Відповідно до виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію №123 від 08.06.2016 року у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] основний квартиронаймач, [PERSON] син, [PERSON] колишній чоловік. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд враховує, що позивач щомісячно вносить платежі за обслуговування квартири, комунальні та інші послуги з врахуванням зареєстрованого в цій квартирі відповідача, реєстрація його місця проживання створює позивачу перешкоди у користуванні нею. Оскільки розрахунок окремих експлуатаційних платежів та платежів за надання комунальних послуг здійснюється, зокрема, з врахуванням або виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою спірної квартири, це створює перешкоди для позивача в здійснені нею права користування щодо неї. Відповідач у вказаному житлі не проживає з червня 2015 року, що підтверджується актом Житлово-комунального відділу ПАТ «Одеська ТЕЦ» від 10.06.2016 року, факт його реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача. Додатково судом враховано й те, що жодна з направлених кореспонденцій Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта» на імя відповідача за адресою зазначеної квартири адресату не вручена, інших доказів проживання відповідача за вказаною адресою судом не отримано. Відповідач не є власником зазначеної квартири та не є членом власника цього житла, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], серії 1-жд №136834 від 01.07.2003 року. Усі наведені й встановлені судом обставини дозволяють зробити заочні висновки, що на сьогоднішній момент відповідач, зареєстрований за адресою вказаної квартири, в ній постійно не проживає. Враховуючи, що зміст права власності визначається через повноваження володіння, користування та розпорядження, наявність зареєстрованого місця проживання відповідача в цій квартирі позивача обмежує її права, гарантовані законом, створюючи цим перешкоди у реалізації належних прав. Згідно з правилом частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи, що відповідач на час розгляду справи фактично не проживав та не проживає за цією адресою, не зявляється до суду, останній визнає позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу позивача щодо зобовязання [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні власникам квартири їхньою власністю. Відмовляючи в цій частині позовних вимог, суд виходить з тих підстав, що такий спосіб захисту порушеного права позивача як зобовязання не чинити перешкоди у користуванні власністю передбачає наявність фізичних перешкод у позивачів щодо вільного користування, володіння та розпорядження своїм майном його власниками. Проте, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач має лише перешкоди у користуванні своєю власністю, що полягають у сплаті за відповідача коштів за користування житлово-комунальними послугами у звязку з його реєстрацією у спірній квартирі. Втім, судом вже вирішено питання про задоволення вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що є самостійною та достатньою підставою для зняття останнього з реєстрації за вказаною адресою, чим усуваються перешкоди позивачу у користуванні власним майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки відповідачі за адресою спірної квартири не проживають, ця квартира не є їх місцем проживання або місцем перебування, вони мають бути зняті з реєстрації за цією адресою. За правилом ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення на підставі заяви особи або її представника, судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Таким чином, рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є самостійною підставою для зняття (скасування) особи з реєстраційного обліку в спірній квартирі [PERSON]. Враховуючи, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, постановляючи рішення, останній, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, має стягнути суму судового збору у розмірі 551,21 гривень з відповідача на користь позивача за результатами розгляду справи. Згідно зі ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial