overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона у 2008 році збудувала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] без отримання земельної ділянки для таких цілей. Позивачка зазначала, що вказане вище нерухоме майно збудоване нею особисто відповідно до рішення виконкому Великоберезнянської селищної ради від 30.11.2007 року №251, яким їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації на раніше побудований житловий будинок за вказаною вище адресою. Позивачка вказувала на те, що вона набула право власності на новостворене нерухоме майно з моменту завершення будівництва(створення майна). На підставі викладеного позивачка просить визнати за нею право власності на вказаний вище будинок. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак до суду надійшла заява, в якій позивач просить розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю. Представник Великоберезнянської селищної ради в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2007 року виконавчий комітет Великоберезнянської селищної ради виніс рішення , яким надав дозвіл позивачу [PERSON] на виготовлення технічної документації на раніше побудований нею житловий будинок по [ADDRESS]. Комунальним підприємством «Великоберезнянське районне бюро технічної інвентаризації» 17 січня 2016 року було виготовлено технічний паспорт на вказаний вище житловий будинок та заведена інвентаризаційна справа № 5309. Також з матеріалів справи видно, що [PERSON], батьку позивача, була передана земельна ділянка, на якій побудований житловий будинок, в безстрокове користування для будівництва житлового будинку згідно договору від 18.11.1988 року. Відповідно до ч.3 ст.376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, батьку позивача [PERSON] була передана земельна ділянка, на якій побудований житловий будинок, в безстрокове користування для будівництва житлового будинку згідно договору від 18.11.1988 року. В заяві, поданій ним, зазначено, що він не заперечує проти розміщення житлового будинку, побудованого позивачем на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на наведені обставини, суд визнає, що за позивачем слід визнати право власності на вказане вище нерухоме майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона у 2010 році побудувала літню кухню до житлового будинку за адресою смт. Великий Березний, вул.Гожика,7/2 Великоберезнянського району, Закарпатської області без отримання відповідної земельної ділянки для таких цілей. Позивачка зазначала, що 17.12.2014 року нею було отримано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0664 га. [PERSON] вказувала на те, що вона набула право власності на новостворене нерухоме майно з моменту завершення будівництва(створення майна). На підставі викладеного позивачка просить визнати за нею право власності на вказану вище літню кухню. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак до суду надійшла заява, в якій позивачка просить розглянути справу без її участі, позов підтримує повністю. Представник Великоберезнянської селищної ради Великоберезнянського району в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2014 року позивачу надано в приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,0664 га за адресою смт. Великий Березний, вул.Гожика,7/2 Великоберезнянського району, Закарпатської області. Комунальним підприємством «Великоберезнянське районне бюро технічної інвентаризації» 29 червня 2016 року було виготовлено технічний паспорт на вказану вище літню кухню. Відповідно до ч.3 ст.376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] була передана земельна ділянка, на якій побудовано літню кухню, в приватну власність для будівництва і обслуговування цього житлового будинку. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на наведені обставини, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на вказане вище нерухоме майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона являється власником 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. На сьогоднішній день 1/3 частина будинку зареєстрована за громадянкою [PERSON], яка померла в 1990 році. І ця частина будинку повністю зруйнована. Даний факт було зареєстровано Великоберезнянською селищною радою актом обстеження будинковолодіння, де було зазначено про те, що покрівля будинку завалилася внаслідок стихійного лиха - випадання надмірної кількості снігу. Позивачка зазначала, що комісією було встановлено, що частина будинку, яка належить [PERSON], знаходиться в аварійному стані, задня стіна будинку відійшла від двох бокових стін, покрівля повністю завалилася і на даний час зазначеної частини будинку не існує. Позивачка вказувала на те, що жодних претензій на повністю зруйноване приміщення не спостерігається на протязі 25 років, позивачка просить визнати за нею право власності на ціле домоволодіння. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, однак надіслала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги, викладені в заяві підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник Великоберезнянської селищної ради в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяви про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 2/3 будинку [ADDRESS]. Також встановлено, що 1/3 частини будинку, що належала померлій [PERSON], повністю зруйнована і жодних претензій з боку третіх осіб на вказане приміщення немає. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на наведені обставини, суд визнає, що за позивачем слід визнати право власності на вказане нерухоме майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 01 вересня 1990 року. Від шлюбу в них народилась одна донька, яка вже повнолітня. Позивачка зазначала у позові, що спільне життя з відповідачем за останній час не склалося через різні погляди на життя і вони припинили спільне проживання . Тому вважає, що їх шлюб існує лише формально й подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить її інтересам та намірам. Просить шлюб з відповідачем розірвати. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був оповіщений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб 01 вересня 1990 року, який на даний час існує лише формально, оскільки між подружжям виникла неприязнь один до одного, шлюбні відносини припинені. Дитина від шлюбу вже повнолітня. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 01 серпня 2014 року. Від шлюбу в них народилась одна дитина: донька [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначила в позові, що через постійні конфлікти, суперечки їхнє спільне життя стало неможливим та нестерпним із-за різних характерів та поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Тому вважає, що їх шлюб існує лише формально й подальше збереження сімї є неможливим і суперечить її інтересам та намірам. Просить шлюб з відповідачем розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав, наведених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб 01 серпня 2014 року, який на даний час існує лише формально, оскільки між подружжям виникла неприязнь один до одного, шлюбні відносини припинені та проживають окремо більше одного року. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина: донька донька [PERSON], [INFO]. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 02 листопада 1996 року. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначила в позові, що через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним, вона з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства. Тому вважає, що їх шлюб існує лише формально й подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить її інтересам та намірам. Просить шлюб з відповідачем розірвати. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася , однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала з підстав, наведених в ньому. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує та визнає його в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб 02 листопада 1996 року, який на даний час існує лише формально, оскільки між подружжям виникла неприязнь один до одного, шлюбні відносини припинені. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 02 червня 2018 року. Від шлюбу в них народилась одна дитина: син [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначала у позові, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя. За час спільного проживання між ними постійно виникали сварки, вони втратили будь-яку повагу один до одного, і вони вже не проживають нормальним сімейним життям. Крім того, позивачка вказувала на те, що відповідач являється працездатним, і має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. Однак, їй невідомо про його доходи, тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 4400 грн. щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Зазначив, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина, однак, не в такому розмірі, як просить позивачка. Відповідач пояснив, що він ніде не працює , однак згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб 02 червня 2018 року. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні та вихованні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ За змістом\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень\~ст. 184 СК України\~ якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід , розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не має регулярного доходу, тому суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3000(три тисячі) грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 03 березня 2016 року. Від шлюбу в них народилась одна дитина: син [PERSON] , [INFO] . Позивака зазначала у позові, що через постійні конфлікти, суперечки їхнє спільне життя стало неможливим та нестерпним із-за різних характерів та поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Тому вважає, що їх шлюб існує лише формально й подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить її інтересам та намірам. Просить шлюб з відповідачем розірвати. Крім того, позивачка зазначала, що відповідач являється працездатним, і має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. А тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб 03.03.2016 року, який на даний час існує лише формально, оскільки між подружжям виникла неприязнь один до одного, шлюбні відносини припинені. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні та вихованні. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 04.09.2014 року у виконкомі Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим № 204. Від шлюбу в них народилася дитина [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на утриманні та вихованні. Позивачка зазначила в позові, що через постійні конфлікти, суперечки, спільне життя стало неможливим та нестерпним. Відповідач постійно зникав з дому. У звязку з цим, шлюбні відносини були фактично припинені з серпня 2016 року. За таких обставин, позивачка вважає, що їх шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе. На підставі викладеного позивачка просить їхній шлюб розірвати , відновити їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище Пітра та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала та просив його задовольнити з підстав, наведених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб 04.09.2014 року у виконавчому комітеті Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, який на даний час існує лише формально, оскільки сторони не проживають разом. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, при реєстрації шлюбу з [PERSON], відомості про дружину до реєстрації шлюбу зазначені: [PERSON]. Тому позов в частині відновлення дошлюбного прізвища позивачки також підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 04 жовтня 1980 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивачка зазначила в позові, що через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним, вона з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства. Відповідач зловживає алкогольними напоями. У зв`язку з цим фактично шлюбні стосунки були припинені з грудня 1999 року. Тому вважає, що їх шлюб існує лише формально й подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить її інтересам та намірам. Просить шлюб з відповідачем розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася , однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала з підстав, наведених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб 04 жовтня 1980 року, який на даний час існує лише формально, оскільки між подружжям виникла неприязнь один до одного, шлюбні відносини припинені та проживають окремо. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved