Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що [INFO] померла її мати [PERSON] . За життя її мати розпорядилася спадковим майном, та призначила її спадкоємцем всього належного їй майна на праві приватної власності. За її завою державним нотаріусом Володарської нотаріальної контори заведена спадкова справа № 93 та 04.06.1997 року на її ім`я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1455, спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з жилого будинку, розташованого на земельній ділянці Тополинської сільської ради в с. Первомайське Нікольського (Володарського) району Донецької області, а також грошових внесків з відсотками та компенсаційними виплатами. Також. зазначає, що до складу спадкового майна входить земельна ділянка, загальною площею 4,45 га, що розташована на території Тополинської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та яка належала померлій згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 161711 виданого 28.08.2001 року на підставі рішення Тополинської сільської Ради народних депутатів № ІІІ-ХІХ № 141 від 23.06.2001 року. Проте, постановою державного нотаріуса Нікольської держнотконтори Ушкало М.К. їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. Вважає, що державний акт на ім`я її померлої матері було видано правомірно, оскільки остання за життя працювала в КСП ім. Шевченка, була включена до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) із земель КСП ім. Шевченка, та згідно розпорядження Володарської райдержадміністрації № 273 від 05.08.1996 року (тобто дане розпорядження було прийнято за життя спадкодавця) на імя [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Питання щодо правомірності видачі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 161711, який посвідчує право власності померлої [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 4,45 га, що розташована на території Тополинської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та який отриманий нею особисто, жодним органом державної влади із дня його видачі - 28.08.2001 року і по теперішній час ніколи не ставилось. Жоден орган державної влади або орган місцевого самоврядування не намагався оспорювати правомірність видачі даного правовстановлюючого документу. На теперішній час вона не може реалізувати своє право на спадкове майно у вигляді вищевказаної земельної ділянки. В зв`язку з чим просить визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 4,45 га, що розташована на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 14.04.2020 року вищезазначену позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України було залишено без руху для зазначення в позовній заяві ціни позову по даній справі, яка повинна бути визначена вартістю земельної ділянки, на яку позивачка просить визнати право власності та доплати, виходячи з зазначеної ціни позову вірної суми судового збору, яка складає 1 відсоток ціни позову, але не менш 0,4 та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, а також для надання до позовної заяви належним чином засвідчених копій документів, які згідно додатку додаються до неї у тому числі з наданням всіх їх належним чином засвідчених копій для відповідача. 04.05.2020 року на виконання вимог зазначеної ухвали позивачкою було подано заяву про усунення недоліків, надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 47,67 грн. та належним чином засвідчені копії документів. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 04.05.2020 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Крім цього, ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 08.07.2020 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання, суд не допустив представника позивачки [PERSON] - [PERSON] до участі в розгляді даної справи, оскільки ним не представлено суду належних повноважень на ведення справи в суді (ордеру, виданого на підставі ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» або довіреності на особу, яка є адвокатом), та листом від 08.07.2019 року позивачці було роз`яснено право на залучення до участі у справі представника, яким в даній категорії справ може бути лише адвокат з відповідними повноваженнями, визначеними ч.4 ст. 62 ЦПК України. Стороною відповідача у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подано. Інших клопотань учасниками справи не заявлено. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 29.10.2020 року закрито підготовче провадження у зазначеній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягала та просила розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області - Криволап І.О. у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила справу розглянути без участі представника сільської ради. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами у відсутність нез`явившихся учасників справи. Розглянувши письмові заяви позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 04.01.1989 року [PERSON] народилася [INFO] та її матір`ю зазначена [PERSON] , про що зроблено запис за № 2142. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого повторно 14.11.1989 року [PERSON] 09.08.1963 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », про що зроблено запис за № 15. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 23.11.1996 року [PERSON] померла [INFO] у віці 83 років в с. Степне Волноваського району Донецької області, про що зроблено запис за № 9. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.06.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Пірго В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1455, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі заповіту посвідченого Тополинською сільською Радою народних депутатів 25.05.1989 року, р. № 32, є її донька [PERSON] . Спадкове майно, на яке видається це свідоцтво складається з: жилого будинку із саману, критий залізом, жилою площею 22 кв.м, розташований на земельній ділянці Тополинської сільської Ради народних депутатів в с. Первомайське Володарського району, та грошових внесків з відсотками та компенсаційними виплатами. Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] [PERSON] на підставі розпорядження Володарської райдержадміністрації від 05.08.1996 року № 273 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім Шевченка, розміром 7,9 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до повідомлення Архівного відділу Нікольської райдержадміністрації Донецької області від 18.02.2020 року № 07-10/14 в документах фонду № 10 «Тополинська сільська рада» немає протоколу сесії за 23.06.2001 року. Також надано архівну копію рішення Тополинської сільської ради № ІІІ-19/139 від 13.06.2001 року без додатку (відсутній в документах). Згідно рішення Тополинської сільської ради Володарського району Донецької області від 13.06.2001 року № ІІІ-19/139 «Про надання в приватну власність земельної частки (пая) власникам сертифікатів КСП «Первомайська птахофабрика» надано на праві приватної власності на землю, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) із складу земель КСП «Первомайська птахофабрика», які раніше були надані ім. на праві колективної власності, земельні ділянки згідно схеми розпаювання земель КСП «Первомайська птахофабрика» Тополинської сільської ради Володарського району Донецьокї області громадянам згідно додатку № 1. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 161711 виданого 28.08.2001 року на ім`я [PERSON] , останній на підставі рішення Тополинської сільської Ради народних депутатів від 23.06.2001 року № ІІІ-ХІХ № 141 передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,45 га, що розташована на території Тополинської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.03.2020 року, виданою державним нотаріусом Нікольської нотаріальної контори Ушкало М.К., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну ділянку площею 4,45 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. Відповідно до довідки Відділу у Нікольському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 21.02.2020 року № 97-5-0.30-126/167-20 станом на 01.01.2016 року [PERSON] значиться власницею земельної ділянки площею 4,4500 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено судом, спадщина після смерті матері позивачки відкрилася [INFO] , а право власності на спірну земельну ділянку остання набула згідно держакту 28.08.2001 року. Таким чином, суд вважає, що при вирішенні даного спору, до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, тобто на час відкриття спадщини, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України Так, згідно ч.1 ст. 86 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 ЗК України). Як встановлено судом, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 161711 був виданий на ім`я [PERSON] 28.08.2001 року на підставі рішення Тополинської сільської Ради народних депутатів від 23.06.2001 року №ІІІ-ХІХ № 141, тобто майже через п`ять років після смерті останньої, яка померла [INFO] . За положеннями ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до положень ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Про те, що [PERSON] за життя не набула права власності на спірну земельну ділянку, окрім іншого, підтверджується рішенням Тополинської сільської Ради народних депутатів №ІІІ-ХІХ № 141, яке прийнято лише 23.06.2001 року, тоді як [PERSON] , померла [INFO] . Таким чином, враховуючи, що [PERSON] за життя не набула права власності на земельну ділянку площею 4,45 га, що розташована на території Тополинської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а отже вона не належала спадкодавцю на час відкриття спадщини, та успадкована спадкоємцями бути не може, оскільки не входить до спадкової маси, а тому суд доходить висновку, що права позивачки не порушені та судовому захисту не підлягають, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачці в задоволенні її позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені нею при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 888,47 грн. відшкодуванню на її користь з боку відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed