Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 21.10.2013р. з позовною заявою, в якій зазначила, що відповідач не надає їй та їх дитині матеріальної допомоги в добровільному порядку, а тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1200грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 350грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, та на її утримання в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно до досягнення їх донькою [PERSON], [INFO], трирічного віку. Відповідач позовні вимоги визнав частково, та просив суд визначити розмір стягуваних з нього аліментів на користь позивачки на утримання їх доньки в розмірі 335грн щомісячно з подальшим збільшенням згідно прожиткового мінімуму, встановлюваного КМУ щорічно. В іншій частині вимог просив відмовити, посилаючись на те, що не має змоги надавати матеріальну допомогу відповідачці, оскільки не має постійного місця роботи та стабільного доходу. Свою позицію відповідач виклав в письмових запереченнях, які надав суду (а.с.18-19). В судовому засідання позивачка підтримала уточнені позовні вимоги. Представник позивача - адвокат [PERSON], свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №193 від 05.09.2007р., яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 05.03.2014р. - в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач є працездатним, має професійну освіту, не має зобов'язань з утримання інших осіб, а тому має змогу надавати матеріальну допомогу і сплачувати аліменти на утримання позивачки та їх дитини. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 21.01.2014р., суду пояснила, що уточнені позовні вимоги сторона відповідача визнає частково, тобто в тих межах, які зазначені в письмових запереченнях відповідача. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2012р. і по теперішній час, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4). На теперішній час сторони проживають окремо, бо позивачка проживає в м. Ровеньки, а відповідач - в м. Алчевську Луганської області. Дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач в добровільному порядку надає позивачці матеріальну допомогу на утримання їх доньки в розмірі 300грн на місяць. Зазначені обставини сторони визнають, а тому в контексті положень ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Відповідач з 06.07.2007р. не має постійного місця роботи, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці (а.с.37-38) та довідкою державної реєстраційної служби (а.с.31, 32), у зв'язку з чим перебуває на обліку в Алчевському міському центрі зайнятості як безробітний, про що свідчать надані відповідачем суду рекомендації цього центру зайнятості щодо сприяння працевлаштуванню (а.с.34, 35). Натомість відповідач є здоровою, працездатною особою, що також визнається сторонами. Оскільки матеріальної допомоги, яку надає відповідач позивачці в добровільному порядку, позивачці не вистачає вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин із забезпечення утримання дружини та дитини, що регулюються Сімейним кодексом України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач у запереченнях просив визначити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання доньки в сумі 335грн на місяць. Натомість суд зауважує, що ч.1 ст.184 СК встановлено, що суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі лише якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, підставою для визначення аліментів у твердій грошовій формі є наявність у платника аліментів доходу, який є 1) нерегулярний, 2) мінливий, 3) в натурі або інше. Відповідач же на теперішній час не має таких доходів, а тому підстав для застосування ч.1 ст.184 СК і визначення розміру аліментів на дитини у твердій грошовій формі суд не вбачає. В уточнених позовних вимогах позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Згідно ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оцінивши обставини справи суд вважає, що 1/4 частка заробітку відповідача є належним та достатнім розміром аліментів, які необхідні на утримання неповнолітньої дитини, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку суд зауважує наступне. Згідно ч.1 ст.75 СК дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Частиною 2 ст.75 СК встановлено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.2 ст.84 СК дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Статтею 80 СК встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідач у запереченнях зазначив, що не має змоги забезпечити утримання своєї дружини (позивачки) оскільки не має постійного доходу та місця роботи, а тому просив відмовити в цій частині позову. Проте з такими висновками відповідача суд не погоджується, оскільки відповідач є здоровою, працездатною особою і перебуває на обліку в центрі зайнятості, а відповідно має змогу працювати та виконувати свій обов'язок з утримання дружини, яка доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того, 18.02.2014р. відповідач отримав рекомендацію від Алчевського центру зайнятості щодо сприяння працевлаштуванню, в якій йому запропоновано звернутись для працевлаштування до підприємств «Міжрайгаз» та «Алчевськтеплокомуненерго», що свідчить про наявність на цих підприємствах вакантних місць. Таким чином, суд вважає, що відповідач має змогу надавати позивачці допомогу на її утримання. Разом з тим, позивачка просить визначити розмір стягуваних з відповідача на її утримання аліментів на рівні 1/4 частини з усіх видів доходів. Натомість, з урахуванням положень ч.2 ст.80, ч.1 ст.182 СК суд вважає за доцільне визначити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання позивачки на рівні 1/6 частини з усіх видів його доходів, оскільки за таких обставин загальний розмір відрахувань з доходів відповідача на користь позивачки складатиме майже 42%, що відповідатиме положенням ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та засадам справедливості, добросовісності та розумності регулювання сімейних правовідносин, передбаченим ст.7 СК. Стосовно періоду з якого мають стягуватись аліменти, то відповідно до положень ч.1 ст.79, ч.1 ст.191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в повному обсязі і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 243,60грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial