Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із цивільним позовом до [PERSON], яким просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки, [PERSON], [INFO], та сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень щомісячно на кожну дитину, з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що зареєструвала шлюб з відповідачем 22 вересня 2007 року. Від цього шлюбу мають двох дітей - дочку, [PERSON], [INFO], та сина, [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, фактично шлюбні відносини припинено. Разом сторони не проживають, спільне господарство не ведуть. Відповідач не підтримує позивачку та дітей матеріально. Інших дітей на утриманні відповідач не має, має нерегулярний заробіток, у звязку з чим позивачка і просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. В судому засіданні позивачка підтримала позов у повному обсязі, пояснила суду, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем, останній не надає матеріальної допомоги на утримання її та дітей. Сама вона працює з січня 2018 року на посаді соціального робітника відділення соцдопомоги вдома в КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Магдалинівського району» Магдалинівської районної ради», отримує невелику заробітну плату. Оскільки діти потребують повноцінного догляду та забезпечення умов проживання, звернулася до суду і прохає стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в сумі 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідач визнав позов у повному обсязі, не заперечував проти стягнення з нього на утримання дітей по 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне. Позивачка, [PERSON], та відповідач, [PERSON], є батьками двох спільних дітей, [PERSON], [INFO], (копія свідоцтва про народження, серія 1-КИ № 156358, а. с. 6) та [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження, серія 1-КИ № 239623, а. с. 7). Суд встановив, що діти дійсно проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Казначеївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (довідка, а. с. 4) і цей факт не заперечували сторони. Позивачка працює з січня 2018 року на посаді соціального робітника відділення соцдопомоги вдома в КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Магдалинівського району» Магдалинівської районної ради», отримує з січня 2018 року заробітну плату у розмірі 2349,04 грн., 2885,33 грн., 3009,61 грн. щомісячно. За період з жовтня 2017 року по березень 2018 року розмір її доходу склав 16053,33 грн. (довідка, а с. 39). Відповідач останній час також офіційно працює, надав довідку про доходи з місця роботи, але тільки за лютий і березень 2018 року, з чого суд робить висновок про досить мінливі доходи відповідача (копія довідки, а.с. 34). Відповідач також надав суду оригінал квитанції для огляду і копію в матеріали справ, що 17.03.2018 року ним було поповнено картку позивачку на суму 1000,00 (одна тисяча) гривень (копія, а с. 32). Позивачка не заперечувала, що відповідач дійсно здійснив цей платіж. Таким чином, суд встановив що позивачка працює, проживає разом з дітьми, повністю їх утримує. Відповідач разом із сімєю не проживає, зараз офіційно працює, але невеликий час, є працездатною особою, не є інвалідом, не має інших утриманців. Суд робить висновок, що позивачка дійсно потребує допомоги на утримання дітей з боку відповідача, оскільки має невеликий заробіток і самостійно виховує та утримує спільних сина та дочку. Суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року з відповідними змінами, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з наведеного, батьки зобов'язані забезпечити такий рівень життя своїх дітей, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей на\~рівні, що визначений законодавством. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Згідно ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, вибір способу стягнення аліментів є правом позивача. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на день подання позову до суду складає 930 гривень для дитини у віці від 6 до 18 років. Розмір аліментів в сумі 1000,00 (одна тисяча) гривень щомісячно на кожну дитину жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини, оскільки є наближеним до мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України. Визначення аліментів у меншому розмірі порушить як вимоги вищенаведеної норми закону, так і конституційні права, гарантії дитини та не забезпечить звичайних потреб та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 05 лютого 2018 року. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі положень ст.141\~ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved