Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що з 22.11.2003 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що оскільки шлюб їх виявився невдалим, він був розірваний та зареєстровано розірвання шлюбу відділом РАЦС Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 17.07.2007 року, актовий запис № 414. У зв'язку з розірванням шлюбу 25.06.2015 року нею було змінено прізвище на дошлюбне « [PERSON]». Посилається на те, що незважаючи на розірвання шлюбу намагалась та докладала сил щодо постійного спілкування відповідача з сином та займання ним вихованням сина. Однак, починаючи з весни 2009 року і по теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, взагалі не бере участі у вихованні сина, більше шести років відповідач жодного разу не відвідував свого сина, не телефонував, не вітав з днем народження та іншими святами, не цікавиться ним, не піклується його фізичним, духовним та культурним розвитком та станом здоров'я, з моменту його навчання жодного разу не відвідав школу, не спілкувався з викладачами, йому не відомі уподобання та інтереси сина, відповідач не проявляє щодо сина батьківської турботи, син мешкає разом з нею, вона займається його вихованням та утриманням, відповідач допомоги на утримання сина не надавав і не надає, має велику заборгованість по сплаті аліментів. Обґрунтовує вимоги тим, що будь-яких перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною нею йому не чинилось, останній не бажав цього сам. З метою захисту інтересів дитини в майбутньому, оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка підтримує вимоги з вищевикладених підстав, просить позбавити відповідача батьківських прав, обґрунтувавши пояснення, тим що відповідач не бажав належним чином виконувати батьківські обов'язки, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, не цікавився її станом здоров'я, розвитком та вихованням, перешкод в спілкуванні дитини з відповідачем нею не чинилось, син після спілкування з психологом та батьком надіявся на спілкування з відповідачем, однак останній після проведеної зустрічі більше не телефонував та не спілкувався з сином, дитина не відчувала батьківської турботи та любові як раніше так і на даний час. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, вважає недоцільним його позбавлення батьківських прав, він бажає надавати сину допомогу та займатись його вихованням, надає матеріальну допомогу в силу можливості, спір щодо позбавлення батьківських прав виник в зв'язку з конфліктними відносинами з позивачкою, посилається на те, що позивачка перешкоджає спілкуванню з сином, просить в задоволенні вимог щодо позбавлення батьківських прав відмовити, однак будь-яких поважних підстав для невиконання ним своїх обов'язків відносно сина надати не може, зазначаючи, що не бажав вирішення спору здійснювати за допомогою правоохоронних органів або інших засобів, письмові звернення в нього відсутні. Представник зацікавленої особи в судовому засіданні позов підтримала, вважає, що надано достатньо доказів для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній і після отримання з суду документів щодо позбавлення його батьківських прав та спілкувань з сином у психолога, жодного разу його не відвідав, не дав доказів участі в житті сина ні матеріально, а ні морально, також не надав доказів чинення йому перешкод в спілкуванні з дитиною зі сторони позивачки, що спростовує його пояснення, крім того зазначає, що відповідач не надав суду будь-яких обґрунтувань поважності невиконання ним своїх батьківських обов'язків, просить вимоги задовольнити, а заперечення проти позову відповідача носить лише характер намагання ввести в оману суд, оскільки на протязі тривалого часу відповідач не надав жодного доказу щодо реальності його бажання спілкуватись з сином, не підтвердив даного бажання нічим крім голослівних висловлювань. Вислухавши пояснення сторін, представника зацікавленої особи, неповнолітнього, який підтримує заяву позивачки щодо позбавлення батьківських прав відповідача,оскільки категорично не бажає спілкуватись з батьком, думку прокурора, який підтримує заяву, вважає доцільним в інтересах дитини позбавлення відповідача батьківських прав виходячи з усіх досліджених судом доказів та пояснень сторін, дослідивши надані матеріали, суд вважає, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 2007 рік та мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Судом встановлено, що сторони з 2007 року фактично повністю припинили відносини, ведення господарства та бюджету, з весни 2009 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виховання дитини, не цікавиться її життям, не виконує належним чином своїх батьківських обов'язків, не цікавиться її станом здоров'я, розвитком , не проявляє щодо нього батьківської турботи. Відповідно до п.2 ст.164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: «Виховання в сім'ї, є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати - юність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом встановлено і не спростовано відповідачем, що жодного з покладених законом на батьків обов'язків , він відповідач не виконує. З наданих суду доказів та пояснень сторін, вбачається, що після виповнення дитині 6 років відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо дитини , не спілкується з сином, не проявляє до дитини батьківської турботи, не цікавиться її життям, освітою, станом здоров'я, не відвідує її, листівок не пише, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання та не намагався спілкуватись і після проведеної зустрічі у психолога після тривалої розлуки з сином. Відповідно до довідки Гімназії № 19 «Межигірська» від 02.09.2015 року за № 125 (а.с. 15) вбачається, що ….. батько учня, за 2012-2015 навчальні роки жодного разу не відвідував навчальний заклад, на батьківських зборах не був, з класоводом не спілкувався. З наданої суду характеристики члена спортивної секції з греко-римської боротьби дитячо-юнацької спортивної школи Київської міської ради профспілок від 23.06.2015 року,підписаної директором ДЮСШ та тренером дитини (а.с.16) вбачається, що з 2012 року …з батьком [PERSON], особисто не знайомий, він на тренування не з'являвся, фізичним розвитком дитини не цікавився. З листа Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві від 21.10.2014 року за № 55/П-21651 (а.с.17) зазначається , що проведеною перевіркою встановлено, як повідомили сусіди, що [PERSON],не приймає участі у вихованні неповнолітньої дитини [PERSON], матеріально не утримує та не дбає про його здоров'я. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської райдержадміністрації м. Києва від 23.04.2015 року за №106-3023 (а.с. 31), вбачається, що відповідач не сплачує аліменти з жовтня 2010 року, через що утворився борг, станом на 01.10.2014 року заборгованість склала 58 087,63 грн. Батько неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, з дитиною не проживає довгий проміжок часу, не утримує матеріально, не займається медичним обстеженням сина, його лікуванням і тому вважають доцільним позбавлення його батьківських прав щодо сина. З листа Подільського районного в м. Києві Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 04.03.2015 року (а.с.32) стосовно проведеної роботи з сім'єю, вбачається, що була проведена консультація окремо з батьком в рамках підготовчої роботи до спільної зустрічі матері, батька та дитини. Батьку було роз'яснено про особливості сприйняття дитиною несподіваної і незрозумілої розлуки з рідною людиною, про наслідки,спричинені недостатньою інформованістю дитини (злість, образа, біль, недовіра)……….. Психологом Центру було організовано та проведено спільну зустріч членів сім'ї, також батько з сином мав можливість поспілкуватися наодинці. За спостереженням психолога зустріч була напруженою. Зі слів учасників була досягнута домовленість про подальші контакти. Однак як встановлено судом та не спростовано відповідачем після проведеної зустрічі останній більше з сином не спілкувався до теперішнього часу, що спростовує його заперечення щодо безпідставності та необґрунтованості вимог позивачки. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - «ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя - не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально-визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». Оцінюючи в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов доведений, оскільки відповідачем в порушення вимог ст.. 60 ЦПК України не надано суду доказів в підтвердження об'єктивності невиконання ним своїх батьківських обов'язків в силу чого, суд може відмовити в задоволенні вимог позивачки, вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні , підтверджені доказами , а також враховуючи і ту обставину , що відповідачем не надано доказів в підтвердження його посилань на те, що йому чинились перешкоди в спілкуванні з дитиною з боку позивачки, його посилання необґрунтовані належними доказами, суд враховує і те що, за період знаходження справи на розгляді в суді відповідач так і не відвідав дитину і тому враховуючи в сукупності всі надані докази, з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо позбавлення його батьківських прав. На підставі викладеного, ст.ст.164-166 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3,

Outcome: approved