Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що 13 листопада 2003 року, коли їй було лише 5-ть років, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача [PERSON], було тяжко травмовано її матір, яка від отриманих тілесних ушкоджень, померла. Тому з цього часу вона знаходилася на вихованні та утриманні своїх бабусі та дідуся, відповідно [PERSON] та [PERSON] Вироком Шосткинського міськрайонного суду, від 12.03.2011 року, [PERSON] було засуджено до 5-ти років позбавлення волі та стягнуто на користь потерпілих моральну і матеріальну шкоду у тому числі і 8815,27 грн. на відшкодування шкоди, повязаної з втартою годувальника. 28.07.2011 року, ухвалою апеляційного суду Сумської області, зазначений вирок було скасовано, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, а провадження у кримінальній справі закрито. Тому цивільний позов про відшкодування потерпілій стороні завданої шкоди залишився не вирішеним і сім,я [PERSON] змушена була звертатися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди. 26.08.2011 року, до Шосткинського міськрайонного суду [PERSON], що діяв в інтересах [PERSON], була надана заява про забезпечення позову у виді накладення арешту на автомобіль та інше рухоме і нерухоме майно та кошти [PERSON], що підтверджується копією ухвали Шосткинського міськрайонного суду від 29.08.2011 року, про накладення арешту на майно, яка залишилася не виконаною відділом ДВС Шосткинського МРУЮ, із-за зволікань та несвоєчасних дій з її виконанням з боку останніх та Шосткинського міськрайонного суду. Саме такі несвоєчасні дії з виконання ухвали про накладення арешту, надали [PERSON] можливість безперешкодно зробити відчуження легкового автомобіля від себе до свого сина [PERSON] з послідуючою його перереєстрацією з єдиною метою, унеможливити в подальшому стягнути з нього заподіяну моральну та матеріальну шкоду скоєним злочином в примусовому порядку за рахунок звернення стягнення на майно [PERSON] і в тому числі і на легковий автомобіль. Відповідач [PERSON] свідомо не виконує рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.06.2012 року, Апеляційного суду Сумської області від 15.08.2012 року, щодо відшкодування заподіяної шкоди скоєним злочином, уклав правочин, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме, уклав зі своїм сином [PERSON] договір купівлі продажу належного йому легкового автомобілю «Volkswagen Passat», 1992 року випуску, однак [PERSON] не сплатив батьку кошти за автомобіль, що вказує на відсутність реального настання правових наслідків від укладення вказаного правочину. Зважаючи на зазначене, позивачка просить суд постановити рішення яким визнати правочин щодо здійснення відчуження легкового автомобіля «Volkswagen Passat», 1992 року випуску, чорного кольору, кузов WVW ZZZ31ZNE 187766, двигун №ABS 084189, державний номер [NUMBER], згідно договору купівлі-продажу на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 594008 від 13.09.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] - недійсним з підстав, що даний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та зобовязати відповідача [PERSON] повернути автомобіль [PERSON] У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] мотивуючи їх тими ж обставинами та доданими до позову письмовими поясненнями ( а. с. 1 7, 116 127 ). Крім того в судовому засіданні представник позивачки [PERSON] вкотре акцентував увагу суду на фіктивність правочину з приводу відчуження автомобіля, поскільки дії відповідачів не були спрямовані на реальне настання його правових наслідків. Відповідач [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та кожен у свою чергу суду показали, що після погіршання здоров,я у [PERSON], було вирішено переоформити автомобіль з останнього, на його сина відповідача [PERSON] На момент зняття автомобіля з обліку, заборони на автомобіль не існувало, тому переоформлення автомобіля відбулося законно, будь-яких претензій один до одного з приводу відчуження автомобіля вони не мають. Представник відповідачів [PERSON] позов також не визнала зазначивши, що автомобіль з [PERSON] на [PERSON] було переоформлено на законних підставах. Вони досягли між собою згоди і претензій будь-якого характеру, один до одного не мають. На час переоформлення, автомобіль під обтяженням не перебував. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та докази дійшов до наступного. Частиною третьою статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 26 листопада 2014 року після його перегляду в апеляційному порядку, в справі за позовом [PERSON], який діяв в інтересах неповнолітньої [PERSON], позивачки в даній справі, про визнання правочину, договору купівлі-продажу даного автомобіля недійсним з підстав, що даний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ( а. с. 64 69), зокрема встановлено, що ухвалою апеляційного суду Сумської області від 28 липня 2011 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі амністії. Потерпілими в даній кримінальній справі визнавався [PERSON] батько дитини в інтересах якої діяв позивач [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Малолітня [PERSON] потерпілою, в рамках зазначеної кримінальної справи, не визнавалася. [PERSON] мав у приватній власності спірний автомобіль, на який в рамках кримінальної справи було накладено арешт. 19 серпня 2011 року, [PERSON] було подано заяву до Шосткинського ВРЕР УДАІ УМВС України в Сумській області № 48369 про зняття з обліку автомобіля «Volkswagen Passat», 1992 року випуску та заміну постійних державних номерних знаків на транзитні. В звязку з зазначеною заявою в цей же день було проведено огляд автомобіля. 30 серпня 2011 року, постановою Шосткинського міськрайонного суду, було знято арешт з вищевказаного автомобіля, що накладався в рамках вище зазначеної кримінальної справи, а 13 вересня 2011 року, згідно довідки - рахунку, відповідачу [PERSON] було видано спірний автомобіль. 14 вересня 2011 року, відповідачем [PERSON] було подано заяву до Шосткинського ВРЕР УДАІ УМВС України в Сумській області про постійну перереєстрацію АТМ та заміну транзитних ДНЗ. У звязку з зазначеною заявою, в цей же день, було проведено огляд та зроблено висновок спеціаліста, що ринкова вартість автомобіля станом на 14 вересня 2011 року, становить - 39121, 20 грн. Відповідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого відповідачу [PERSON], спірний автомобіль продано згідно довідки рахунку КІМ № 594008, 13 вересня 2011 року. 29 серпня 2011 року, у справі № 2-з-1/2011 року, Шосткинським місьрайонним судом, Сумської області постановлено ухвалу про накладення арешту на автомобіль Volkswagen Passat», 1992 року випуску, д/н [NUMBER], який зареєстрований на відповідача [PERSON] і знаходиться в його особистому користуванні, заборонивши йому відчужувати даний автомобіль, накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке знаходиться в особистій та спільній власності [PERSON] П і [PERSON] Виконавче провадження за ухвалою суду № 2-з-1 від 29.08.2011 року відкрито лише 30.09.2011 року. Зазначені вище обставини та обставини переоформлення спірного автомобіля, також підтверджуються оглянутими в даному судовому засіданні матеріалами справи ( а. с. 9 24 ). Тобто при відчуженні автомобіля, заборона на його відчуження була відсутня, тому [PERSON]М відповідно до ст.12 ч.1 ЦК України вільно використав своє цивільне право, щодо вільного розпорядження своїм майном на власний розсуд та відчужив власний автомобіль. Укладення зазначеного правочину було спрямоване на відчуження власником автомобіля своєму сину, яке відбулося відповідно до вимог чинного законодавства. Син в свою чергу прийняв зазначений автомобіль і володіє ним на законних підставах. Продавець автомобіля не має жодних претензій до покупця, вважає договір купівлі-продажу законним і таким, що відбувся. На момент відчуження спірного автомобіля, було відсутнє будь-яке судове рішення про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь малолітньої [PERSON], а також відсутні будь-які рішення, чи інші докази стосовно спірного автомобіля, що [PERSON] мала будь-яке право на спірний автомобіль. Позивачка не надала жодних доказів, щодо відсутності реального настання правових наслідків зазначених у договорі, а її посилання на не оплату вартості автомобіля покупцем, відповідачем [PERSON], не спростовує спрямованості правочину на реальне настання його правових наслідків, тобто відчуження автомобіля [PERSON] і отримання спірного автомобіля у власність [PERSON] Частиною п,ятою статті 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Загальне правило вищезазначеного положення закону конкретизується у статтях 234, 235 ЦК України, які передбачають недійсність фіктивного та удаваного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Частиною першою статті 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Пунктами 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року, N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин, якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов,язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановлення під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів, наслідки недійсності, передбачені статтею 26 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Таким чином, встановлені судом обставин, а іншого позивачкою не доведено, дають суду підстави вважати, що оспорюваний правочин щодо здійснення відчуження спірного легкового автомобіля «Volkswagen Passat», згідно договору купівлі-продажу на підставі довідки-рахунку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вчинено його сторонами з наміром створення правових наслідків, передбачених ним. Намірів приховати інший правочин сторони договору не мали, а права та обов,язки, що виникли між ними є саме тими, що передбачені оспорюваним правочином. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed