Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивачка в позовній заяві просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], при цьому пояснила, що їй на праві власності належить зазначена квартира на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.04.2017. В квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який доводиться їй рідним братом та проживав як член сімї. Відповідач вироком суду був засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі, яке відбуває з березня 2015 року в місцях позбавлення волі, а тому з цього часу в квартирі не проживає, жилим приміщенням не користується. Реєстрація відповідача перешкоджає їй розпоряджатися квартирою. Представник позивачки адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання копії позовної заяви та судової повістки, письмових заперечень на позов не надав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку, її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON]А є власником квартири [ADDRESS]. /а.с. 6-7/ Вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 16.05.2016 [PERSON] був засуджений ст.ст. 121 ч.2, 69, 75,76 КК України до 5 років позбавлення волі з випробувальним строком на три роки. /а.с. 33-36/ Ухвалою Мелітопольського міськрайонногог суду від 02.03.2015 було скасовано звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням відносно [PERSON], засудженого вироком Мелітополського міськрайонного суду від 16.05.2012 та останній направлений для відбуття покарання в місця позбавлення волі строком на пять років. Згідно довідки, завіреної директором КП «Житломасив» 11.05.2017 відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з березня 2014 року. Проте, позивачка посилається на те, що відповідач не проживає в спірній квартирі з березня 2015, тобто з часу направлення його для відбуття покарання в місця позбавлення волі, тому суд не приймає до уваги відомості викладені в довідці в частині року, з якого не проживає [PERSON] в квартирі, оскільки ці відомості суперечать встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи. Відповідач є рідним братом позивачки [PERSON], що підтверджується, копіями свідоцтва про народження. (а.с. 9-10) Тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач є рідним братом позивачки, є членом її сімї, в квартирі не проживає з березня 2015 року, оскільки з цього часу відбуває покарання в місцях позбавлення волі відповідно до вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.05.2012 та ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про зміну покарання з випробуванням та направлення в місця позбавлення волі від 02.03.2015. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін., та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 цього Кодексу передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм закону випливає, що судовому захисту підлягає право, набуте в установленому законом порядку. Водночас за положеннями ст. ст. 24, 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В порушення вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивачка не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідач, як член сімї власника житла, не проживає в квартирі більше одного року без поважних причин. Так, з аналізу ст. 163 ЖК України вбачається, що у разі тимчасової відсутності члена сімї наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1, п. 1 і 5 ч. 3 і ч.4 ст. 71 цього Кодексу. Так, відповідно до вимог ст.71 ч.3 п. 7 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Отже, період часу перебування особи, засудженої до позбавлення волі на певний строк, в місцях позбавлення волі є поважною причиною відсутності цієї особи за місцем постійного проживання, а тому законних підстав для визнання такої особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у звязку з її відсутністю за місцем проживання протягом встановленого законодавством строку немає.

Outcome: dismissed