Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася у суд із позовом до відповідача [PERSON] у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2018 року і до повноліття дитини. В обґрунтування позову покликається на те, що у сторін за час шлюбу народився син. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати із позивачем та перебуває на повному утриманні останньої. Відповідач добровільно надає матеріальну допомогу для утримання сина у розмірі 1000,00 грн, однак цих коштів не достатньо для забезпечення елементарних потреб дитини. Разом із тим, вказує, що батько інших осіб на утриманні немає, офіційно працює та отримує дохід, а тому має можливість утримувати сина. У відповідності до ст. ст. 180-184 СК України просить визначити розмір аліментів у спірному розмірі. Просить позов задовольнити повністю. 06 грудня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від 03.12.2018, що містить заперечення на позов. Відповідач покликається на обставину добровільного утримання дитини щомісячно у розмірі 1000,00 грн, яку підтверджує доказами. Зазначає дані, про передачу позивачу коштів у розмірі 3000,00 дол.США та оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи наведене вище, просить визначити розмір аліментів на утримання дитини не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 813,00 грн, а в решті позовних вимог відмовити. Ухвалою судді від 08 листопада 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] в усній формі стисло виклав зміст та підстави своїх вимог щодо предмету позову. Просить такий задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач повністю підтримав подані письмові заперечення на позов, які викладені у відзиві від 03.12.2018 та просить суд врахувати їх при прийнятті рішення. Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, явка якої судом не визнавалась обов'язковою, а тому у відповідності до ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у її відсутності за участю представника сторони. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. 16 травня 2018 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/8343/17 шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 24.05.2018 /арк. спр. 18/. Суд установив, 05 серпня 2014 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження від 14.08.2014 серії [NUMBER]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати із позивачем. Дана обставина визнається відповідачем у судовому засіданні, а тому така у відповідності до ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. У зв'язку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання дитини, позивачка звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст. 180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд встановив, що відповідач добровільно утримує свого сина щомісячно у розмірі 1000,00 грн, що підтверджено копіями квитанцій від 11.09.2017 та за період з січня 2018 року по листопада 2018 року, які долучені до відзиву на позов /арк. спр. 29-40/. Встановлена обставина судом також підтверджена позивачкою у позовній заяві та представником позивача у судовому засіданні. Таким чином, суд приймає даний факт до уваги. Разом із тим, відповідач працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Овертранс», займає посаду юрисконсульт та отримує заробітну плату за період з січня 2018 року по листопада 2018 року у розмірі 4200,00 грн, щомісячно, що підтверджено довідкою товариства від 03.12.2018 № 2593 /арк. спр. 41/. Враховуючи наведене вище, а саме те, що обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття в рівній мірі покладено на обох батьків. Відповідач протягом тривалого періоду, зокрема, з січня 2018 року по листопада 2018 року виконує свій батьківський обов'язок з утримання сина, тобто ще до розірвання шлюбу між сторонами, що підтверджено квитанціями. Відсутність доказів скрутного матеріального становища відповідача. Стан здоров'я сина та відповідача та відсутність у відповідача інших дітей, непрацездатних осіб. Враховуючи, щомісячний розмір необхідних коштів на утримання дитини сторін, про який заявила позивач (2500,00 грн) та такий, зважаючи на розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що на даний час, згідно з Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» складає з 01 грудня 2018 року на дітей віком до 6 років у розмірі 1626,00 492 грн, слід вважати надмірним. Відтак, суд прийшов висновку, що щомісячний розмір аліментів, необхідних до стягнення з відповідача на користь позивача слід визначити у розмірі 1000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде достатнім, таким, який в змозі буде сплачувати відповідач та не порушуватиме права чи інтереси сторін або їх спільної дитини, із врахуванням обставин встановлених судом, починаючи із моменту подачі позовної заяви до суду, а саме із 19 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону, а позов необхідно задовольнити частково. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 141, 181, 182 Сімейного кодексу України та на які вірно посилалась позивачка у позовній заяві поряд із загальними нормами права з цього питання. Аргументи відповідача про передачу позивачці коштів у розмірі 3000 дол. США та оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що являється спільною сумісної власністю подружжя, суд відхиляє, адже такі дані не встановлені судом, не підтверджені доказами та не стосується предмету доказування. Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, суд не встановив. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнений законом (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 704,80 грн судового збору в дохід держави.

Outcome: partial