Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів за попередній період в сумі 144 000 гривень та 4000 щомісячно на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] щомісячно, починаючи стягувати з дати звернення до суду, і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на ту обставину, що діти сторін спору перебувають на повному утриманні позивачки, а батько - відповідач у справі, ухиляється від батьківського обовязку утримання дітей, не надає матеріальної допомоги. Представник позивача у судове засідання зявилася, позов підтримала і просить вимогу задовольнити з зазначених у позові підстав. Представник відповідача в судове засідання з'явився, позов визнав в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до частково задоволення з наступних підстав: Сторони спору перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1997 року й в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області перебуває на розгляд позов [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу у сторін спору є спільні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], 02.02.2011 року . Позивачка з дітьми мешкають в м. Тернополі по вул. Котляревського 13\\63, представник відповідача натомість, в судовому засіданні визнав, що його довіритель не має постійного місця роботи, аліменти нікому не платить, постійної матеріальної допомоги на утримання їх спільних з позивачкою дітей, не надає. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно з ст.ст.181,184 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі. Жодних доказів, що відповідач за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати обовязків по утриманню неповнолітньої дитини в ході судового розгляду справи не здобуто й стороною відповідача не подано. В силу ст. 60 ЦПК України, обовязок доказування покладається на кожну із сторін спору. Пленум Верховного Суду України в абзаці четвертому п.11 постанови №14 від 18.11.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» наголошує, що якщо сторонам визнала обставини, якими інша сторона обґрунтовує вимоги, згідно ст. 61 ЦПК України, ці обставини взагалі не потребують доказування. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте його представник визнав викладені в позовній заяві обставини в повному обсязі. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення із відповідача в користь позивачки аліментів в твердій грошовій сумі 4000 гривень щомісячно на утримання дітей, починаючи стягувати з дати звернення до суду, і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Водночас, на думку суду, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів за попередній період в сумі 144\~000 гривень, оскільки за приписами частини другої ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Разом з тим, незважаючи на визнання позову представником відповідача, саме по собі визнання позову не дозволяє суду «поза розумним сумнівом» ствердити про підставність позову в цій частині вимог, з огляду на ту обставину, що заявляючи позивачкою позов та визнаючи позов відповідачем сторонами не зазначено періоду нарахування аліментів в сумі 144\~000 гривень за минулий час та не заглиблюючись в доказову базу (оцінку доказів) сторонами спору принаймні не пояснено суду, яких же саме заходів вживала [PERSON] до [PERSON] щодо одержання будь якої суми аліментів, і яким саме чином відповідач ухилявся від вимог позивачки.

Outcome: partial