Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання рухомого майна особистою приватною власністю та визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якої зазначила, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем народила дитину [PERSON] , яка мешкає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, у зв`язку з віком потребує постійного догляду, тому на її думку проживання разом з матір`ю найбільшим чином відповідатиме інтересам малолітньої дитини. Також позивачка зазначила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, за кошти подаровані її батьком та за ініціативи й допомоги останнього було придбано автомобіль ЗАЗ TF 69Y0, який було зареєстровано на відповідача [PERSON] . Посилаючись на положення статей 161 та 57 Сімейного кодексу України, позивачка просила суд визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, а також визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль ЗАЗ TF 69Y0 державний номерний знак [NUMBER] . Ухвалою суду від 20.02.2019 відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Службу у справах дітей Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області (а.с. 82-83). Ухвалою суду від 26.02.2019 в порядку забезпечення позову накладено арешт на Ѕ частину автомобіля ЗАЗ TF 69Y0 Седан-В державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 88-89). Ухвалами суду від 17.05.2019 позовну заяву в частині визначення місця проживання дитини - залишено без розгляду. По справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 137-138, 140-141). Позивачка [PERSON] в судове засідання будучи повідомленою про дату та час розгляду справи не з`явилася, спрямувала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі та висловленням позиції про підтримання нею позовних вимог про визнання права особистої власності на автомобіль (а.с. 192, 92). Представник відповідача - адвокат Кушнеренко І. В. в судовому засіданні заявлені позивачкою вимоги не визнав, вважав позовну заяву безпідставною та необґрунтованою. Зазначив про недоведеність позивачкою придбання спірного автомобіля за її особисті кошти. Начальником служби у справах дітей Олешківської РДА Херсонської області спрямовано до суду заяву, в якій висловлено прохання розглядати справу без участі представника третьої особи (а.с. 108). Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши надані докази, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). За правилами статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз зазначеної норми свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року (справа № 6-843цс17). Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини 1 статті 57 СК України). Судом встановлено, що 29.04.2017 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 29.04.2017 серії [NUMBER] , актовий запис № 20 (а.с. 16). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 06.02.2018 серії [NUMBER] , актовий запис № 27. Дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17, 18). З відповіді регіонального сервісного центру в Херсонській області МВС України від 22.02.2019 вбачається, що згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за гр. [PERSON] , [INFO] зареєстровано транспортний засіб «ЗАЗ LANOS», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації - 02.05.2018. згідно договору купівлі-продажу від 02.02.2018 № 7242/18/002162 вартість транспортного засобу - 100 110 грн. (а.с. 86). Як вбачається з копії повідомлення про суттєві зміни [PERSON] повідомлено про набуття 02.05.2018 у власність автомобіля марки ЗАЗ TF 69Y0 Седан-В (а.с. 29-31). В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача допитані свідки. Так, свідок [PERSON] пояснив, що знає особисто [PERSON] , який ще з 2017 року висловлював бажання придбати автомобіль та радився з ним з цього приводу, у зв`язку з чим збирав кошти. Знає, що в 2018 році [PERSON] пішов у відпустку й придбав за відпускні 2000 доларів США, які в тому числі в подальшому витратив на придбання автомобіля Ланос. Наскільки йому відомо вказаний автомобіль був придбаний за кошти, які з 2017 року накопичувалися [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з [PERSON] , який декілька разів разом з ним їздив на автомобільний ринок до смт. Нова Маячка Херсонської області з метою підшукати автомобіль для купівлі. Якось переглядаючи в мережі Інтернет інформацію по автомобілях, побачив оголошення про продаж автомобіля Ланос в м. Херсон в автоцентрі БМВ по прийнятній ціні, про це він повідомив [PERSON] , який в подальшому придбав зазначений автомобіль. Йому [PERSON] казав, що автомобіль має намір придбати за свої кошти, до того ж для придбання авто йому не вистачало близько 500 доларів США, які хотів у нього позичити. Даними з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, підтверджується отримання [PERSON] заробітної плати та іншого доходу в 2018 році (а.с. 131-132). 12.02.2018 [PERSON] в банківській установі придбав 2000 доларів США, що підтверджується копією квитанції від 12.02.2018 (а.с. 133). Зі змісту копій довідок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається зарахування заробітної плати [PERSON] на картковий рахунок з 23.10.2017 по 27.12.2017 та 28.03.2018, а також соціальної допомоги на відповідну суму 22.03.2018 (а.с. 164-166). Суд не приймає доводи позивачки про придбання [PERSON] іноземної валюти в розмірі 2000 доларів США за грошові кошти, які були виплачені їй у зв`язку з пологами та народженням дитини та використання їх відповідачем на свої власні потреби, як про це зазначено в клопотанні від 03.06.2019 (а.с. 163), з підстав ненадання переконливих доказів на підтвердження вказаних обставин. До того ж, як встановлено судом доходи відповідача дозволяли йому придбати іноземну валюту у вищевказаному розмірі. Як вбачається з копії договору дарування грошей від 24.03.2018 [PERSON] прийняла у дар від свого батька [PERSON] гроші у сумі 120 000 грн. (т. 1 а.с. 22, 12). Відповідно до частини 5 статті 719 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина 1 статті 220 ЦК України). Суд виходить з того, що наданий позивачкою договір дарування грошей від 24.03.2018, який укладено без додержання вимог закону, а також письмові пояснення свідка [PERSON] в цій частині (а.с. 34-35) не є належними доказами укладення договору дарування грошових коштів та відповідно придбання саме за вказані кошти спірного автомобіля. Відомості щодо сум заробітку для нарахування пенсії [PERSON] за період з 1999 року по 2018 рік (т. 1 а.с. 37-41) не є належним та достовірним доказом на підтвердження вказаних обставин. В декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, [PERSON] зазначала спірний транспортний засіб як спільна власність її та [PERSON] в рівних частинах (а.с. 167-177). За вищевказаних в сукупності обставин відображення у декларації подарунку у грошовій формі в розмірі 120 000 грн. від [PERSON] також не є належним підтвердженням придбання автомобіля за кошти належні позивачці особисто. Суд вважає, що письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про обставини придбання спірного автомобіля не є допустимими доказами в розумінні статті 78 ЦПК України, клопотань про допит вказаних осіб в судовому засіданні в якості свідків, сторонами не заявлялось. Отже, суд приходить до висновку, що вказаний автомобіль придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та є їх спільною сумісною власністю. Позивачкою не спростовано презумпцію спільності права власності на даний транспортний засіб та не надано належних доказів на підтвердження доводів про те, що спірне рухоме майно було придбане за її особисті кошти, що є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed