Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямта виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Сквирської держнотконтори Київської області 04.06.1997 року реєстраційний номер 1710, вказана частина будинку є ізольованою та відокремленою від іншої Ѕ частини має окремий вхід та газопостачання. В житловому будинку проживають та зареєстровані позивачка [PERSON] та її син - відповідач [PERSON] . Позивачка та відповідач перебувають у неприязних відносинах, відповідач перешкоджає позивачці у користуванні житлом, часто перебуває в алкогольному сп`янінні, затіває скандали, погрожує. Позивачка [PERSON] має похилий вік, поганий стан здоров`я, а така поведінка [PERSON] негативно впливає на її стан. Також, його реєстрація впливає на розмір плати за комунальні послуги, отримання субсидії та вчинення цивільно-правових угод. У зв`язку з неправомірними діями відповідача, позивачка зверталася до поліції із заявами про вжиття дієвих заходів відносно [PERSON] . Відповідач з позивачем не ведуть спільного господарства, не несуть спільних витрат. Ніяких ремонтних робіт відповідач в будинку не проводить, не сплачує платежі за комунальні послуги, не утримує прибудинкову територію, не обробляє земельну ділянку. За таких обставин та на підставі вищевикладеного, позивачка змушена звернутися з даним позовом та просить суд: Визнати [PERSON] , таким що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Виселити [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просять позов задовольнити та не проводити фіксацію судового засідання технічними засобами (а. с. 40). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.23,38,39) та оголошенням на офіційному сайті суду (а.с.37), а також відповідач не надав відзив на позовну заяву. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Сквирської держнотконтори Київської області 04.06.1997 року реєстраційний номер 1710 (а.с.5), вказана частина будинку є ізольованою та відокремленою від іншої Ѕ частини має окремий вхід та газопостачання, що підтверджується копією Технічного паспорта на житловий будинок (а.с.6-7). В даному житловому будинку проживають та зареєстровані позивачка [PERSON] та її син - відповідач [PERSON] , що підтверджується копією Довідки №3341, яка видана Виконавчим комітетом Сквирської міської ради від 20.07.2015 року (а..с.10), реєстрація в будинку відповідача [PERSON] також підтверджується довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області (а.с.20). Позивачка та відповідач перебувають у неприязних відносинах, відповідач перешкоджає позивачці у користуванні житлом, часто перебуває в алкогольному сп`янінні, затіває скандали, погрожує. Позивачка [PERSON] має похилий вік, поганий стан здоров`я, а така поведінка [PERSON] негативно впливає на її стан. Також, його реєстрація впливає на розмір плати за комунальні послуги, отримання субсидії та вчинення цивільно-правових угод. У зв`язку з неправомірними діями відповідача, позивачка зверталася до поліції із заявами про вжиття дієвих заходів відносно [PERSON] (а.с.14). Відповідач з позивачем не ведуть спільного господарства, не несуть спільних витрат. Ніяких ремонтних робіт відповідач в будинку не проводить, не сплачує платежі за комунальні послуги, не утримує прибудинкову територію, не обробляє земельну ділянку. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати а оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені угоди. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Частиною 1 ст.116 ЖК Української РСР передбачено, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Крім того, згідно із п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , проживаючи разом з позивачем в належному позивачу житловому будинку в [ADDRESS] , систематично порушує правила співжиття, таким чином, вимога про усунення перешкод позивачеві в користуванні та розпорядженню житлом шляхом виселення відповідача з будинку є способом захисту їх прав як власників. Це підтверджується показаннями свідків [PERSON] (а.с.33) та [PERSON] (а.с.34), згідно яких позивачка неодноразово викликала поліцію, коли відповідач вчиняв сварки та Довідкою Старшого інспектора Сквирського ВП ГУНП в Київській області капітана поліції [PERSON] від 15.06.2020 року (а. с. 14). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved