Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивачка в грудні 2018 року звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] не приватизована та перебуває на балансі ЛКП «Граніт» і в такій зареєстовано троє осіб: вона, її колишній чоловік [PERSON] та їх донька [PERSON] Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06.03.2009р. шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відповідач зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки, викрадав з квартири предмети домашнього вжитку та наносив їй побої, що підтверджується актом судово-медичного обстеження за 2011р. та інформацією із Залізничного ВП. У жовтня 2014 року відповідач добровільно залишив спірне житло, забравши всі свої речі, і з того часу в спірній квартирі не появляється та не приймає участі в утриманні такої, тобто більше шести місяців без поважних причин не проживає у спірній квартирі, а тому на підставі ст.71 ЖК України втратив право користування такою. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснили, що відповідач після розірвання шлюбу у 2009р. періодно проживав у квартирі [ADDRESS], проте у жовтні 2014 року залишив спірну квартиру, забравши із такої всі свої речі, і з того часу у квартирі не проживає, хоча перешкод в користуванні такою йому ніколи і ніхто не чинив. Просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. Зі згоди позивачки та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 22,20 кв.м, належить Львівській міській раді та що у вказаній квартирі зареєстровано троє осіб: позивачка [PERSON], її колишній чоловік - відповідач [PERSON] та їх донька [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 06.09.2018 року, виданої ЛКП «Граніт» ВЖГ Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради /а.с.7/. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06.03.2009р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.9/. Також судом встановлено, що у жовтні 2014 року відповідач добровільно залишив вказану квартиру і з того часу у спірній квартирі не проживає, своїх речей в такій не зберігає та не приймає участі в утриманні такої. Наведене стверджується поясненнями позивачки, актами ЛКП «Граніт» від 14.06.2018р., від 11.07.2018р., від 16.08.2018р. та від 17.12.2018р., листом Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 17.03.2014р., за яким під час проведення перевірки було здійснено неоднаразовий вихід за адресою: [ADDRESS], однак гр.[PERSON] виявлено не було, листом Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області від 13.11.2018р., за яким гр. [PERSON] з 01.01.2014р. по 12.11.2018р. із скаргами і заявами в Залізничний ВП не звертався, судовим наказом, виданим 17.07.2009р. Залізничним районним судом м.Львова, актом №100128 ВАТ «Львівгаз», квитанціями за житлово-комунальні послуги /а.с.10, 11, 12, 13, 14, 18, 25, 27-28, 29, 30/. Наведеними доказами також підтверджується те, що відповідач з жовтня 2014 року не користується спірним житлом без поважних причин, оскільки перешкод в користуванні таким йому ніхто і ніколи не чинив. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до чинного житлового законодавства (ст. 71 Житлового кодексу України) при відсутності без поважних причин наймача або членів його сім'ї, в тому числі колишніх, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважних причин, які б могли бути підставою для продовження строку, передбаченого ст.71 ЖК України, збереження за відповідачем спірного жилого приміщення судом не встановлено. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач з жовтня 2014р. не користується квартирою [ADDRESS] без поважних причин, тобто понад визначений ст.71 ЖК України шестимісячний термін, протягом якого за ним зберігалося право на користування спірним жилим приміщенням, не виписався із такого, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. В порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивачки 704,80 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved