Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулася до Калінінського районного суду м. Донецька із позовом до Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, про зняття арешту з майна, мотивуючи це тим, що 01 червня 1980 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у Новосвітській селищній раді Старобєшевського району Донецької області, актовий запис № 42. Під час перебування у шлюбі, 08.07.1992 року, вони придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS], який був зареєстрований в КП БТІ м. Донецька на її чоловіка, а отже відповідно до вимог ст. 60 СК України є їхньою сумісною власністю. 14.04.2000 року чоловік позивачки, [PERSON] [INFO], не повернувся із службового відрядження до постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] і до теперішнього часу відсутні будь-які відомості про його місце перебування. Через те, що пошуки її чоловіка виявилися марними, вона у 2001 році звернулася із заявою до Калінінського районного суду м. Донецька і рішенням вказаного суду від 19 вересня 2001 року її заява була задоволена, а її чоловік - [PERSON] [INFO] був визнаний безвісно відсутнім. Рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 18.05.2011 року по цивільній справі № 2о-57/11 чоловік позивачки [PERSON] [INFO] був оголошений померлим. 21.07.2011 року їй було видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER]. З метою переоформлення права власності на житловий будинок та для оформлення спадщини на 1/2 частку будинку по [ADDRESS], власником якої є її чоловік, вона звернулась до Восьмої донецької державної нотаріальної контори. Однак, вона зіткнулася з неможливістю оформити право власності на належне їй та її покійному чоловікові нерухоме майно, в зв'язку з накладенням арешту та заборони відчуження на усе майно її покійного чоловіка, включаючи і вказану нерухомість. На підтвердження цього вона отримала Інформаційну довідку з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. Відповідно до даної Інформаційної довідки - арешт накладено Відділом державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку на підставі постанови АА № 204509 від 24.09.2007 року. Саме обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження № 5748918 було зареєстровано 28.09.2007 року Восьмою донецькою державною нотаріальною конторою. Позивачка вважає вказані дії незаконними і такими, що обмежують її право власності на вказаний житловий будинок з наступних підстав. Під час відсутності її чоловіка приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено 07.09.2007 року виконавчий напис № 3440 про стягнення з нього визнаного безвісно відсутнім чоловіка - [PERSON] на користь [PERSON] суми 25047 грн. На підставі вказаного виконавчого напису № 3440 від 07.09.2007 року Відділом державної виконавчої служби 18.09.2007 року було відкрито виконавче провадження ВП № 7185350. 24.09.2007 року старшим виконавцем Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Верченко А.Ю. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яким було накладено арешт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] Дізнавшись про даний виконавчий напис та арешт, позивачка в березні 2008 року звернулась із позовом в Київський районний суд м. Донецька до приватного нотаріуса [PERSON], [PERSON], ВДВС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку про визнання виконавчого напису недійсним. Під час розгляду справи ухвалою суду від 07.03.2008 року був забезпечений заявлений позивачкою позов шляхом зупинення виконавчого провадження та зупинення будь-яких дій з відчуження будинку за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаної ухвали суду від 07.03.2008 року, 13.05.2008 року старшим виконавцем Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Верченко А.Ю. була винесена постанова про зупинення виконавчого провадження. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 22.04.2009 року по цивільній справі № 2-241/09, що набрало законної сили 05.05.2009 року, було визнано недійсним та скасовано виконавчий напис № 3440 від 07.09.2007 року, вчинений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] На підставі вказаного рішення суду, 17.06.2009 року старшим виконавцем Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Верченко А.Ю. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Але при цьому, в порушення вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», не дивлячись на закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника - покійного чоловіка позивачки [PERSON] знятий не був та інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення скасовані не були. Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 27.07.2012 року заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали від 07.03.2008 року, були скасовані. Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 17 Загальної декларації прав людини встановлює, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавленим права приватної власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 386 ЦК України власник, що має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися із позовом до суду з вимогою про вчинення певних дій для усунення цього порушення. Позивачка вважає, що, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Частина 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. На підставі ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного Відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Але порушень Закону з боку державного виконавця при накладенні арешту допущено не було. Тим більше, що арешт може бути знятий начальником відповідного Відділу державної виконавчої служби тільки під час здійснення виконавчого провадження, а не після його закінчення. Відповідно ж до вимог ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Боржником по даному виконавчому провадженню є покійний чоловік позивачки, а отже він не може звернутися до суду. На підставі ч. 2 ст. 80 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, визнання незаконним та скасування рішення органів влади, їх посадових осіб. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Такі дії відповідача є порушенням вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим порушуються, встановлені законодавством, її права, що змушує позивачку звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів і вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. З цих підстав позивачка посилаючись на вимоги Конституції України, ЦК України просила суд скасувати постанову серії АА № 320410 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.09.2007 року винесену старшим виконавцем Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Верченко А.Ю., зняти арешт та заборону на відчуження з усього майна, належного [PERSON] [INFO], у тому числі з нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та виключити заборону на відчуження всього майна, що належало її покійному чоловіку - [PERSON], [INFO], який мешкав за адресою: [ADDRESS] з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак звернулась до суду з письмовою заявою, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність і задовольнити її позовні вимоги, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність позивачки, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2 та 169 ЦПК України. Представник відповідача - Відділу державної виконавчої служби в Калінінському районі м. Донецька, в судове засідання не прибув, однак звернувся до суду з письмовою заявою в якій просив суд розглянути справу у відсутність представника, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність представника відповідача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2 , 169 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, про зняття арешту з майна, підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено що 01 червня 1980 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у Новосвітській селищній раді Старобєшевського району Донецької області, актовий запис № 42. Також встановлено, що під час перебування у шлюбі, 08.07.1992 року, вони придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS], який був зареєстрований в КП БТІ м. Донецька на її чоловіка, а отже відповідно до вимог ст. 60 СК України є їхньою сумісною власністю. 14.04.2000 року чоловік позивачки, [PERSON] [INFO], не повернувся із службового відрядження до постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] і до теперішнього часу відсутні будь-які відомості про його місце перебування. Як встановлено судом, через те, що пошуки чоловіка позивачки виявилися марними, вона у 2001 році звернулася із заявою до Калінінського районного суду м. Донецька і рішенням вказаного суду від 19 вересня 2001 року її заява була задоволена, а чоловік позивачки - [PERSON] [INFO] був визнаний безвісно відсутнім. Рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 18.05.2011 року по цивільній справі № 2о-57/11 [PERSON] [INFO] був оголошений померлим. [ADDRESS] позивачці було видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER]. З метою переоформлення права власності на житловий будинок та для оформлення спадщини на 1/2 частку будинку по [ADDRESS], власником якої є чоловік позивачки, вона звернулась до Восьмої донецької державної нотаріальної контори. Однак судом встановлено, що позивачка не змогла оформити право власності на належне їй та її покійному чоловіку нерухоме майно, в зв'язку з накладенням арешту та заборони відчуження на усе майно її покійного чоловіка, включаючи і вказану нерухомість, та даний факт підтверджено Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. Відповідно до даної Інформаційної довідки - арешт накладено Відділом державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку на підставі постанови АА № 320410 від 24.09.2007 року. Саме обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження № 5748918 було зареєстровано 28.09.2007 року Восьмою донецькою державною нотаріальною конторою. Крім того, судом встановлено, що під час відсутності чоловіка позивачки [PERSON] приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено 07.09.2007 року виконавчий напис № 3440 про стягнення з нього, визнаного безвісно відсутнім чоловіка - [PERSON] на користь [PERSON] суми 25047 грн. Також встановлено, що на підставі вказаного виконавчого напису № 3440 від 07.09.2007 року Відділом державної виконавчої служби було 18.09.2007 року відкрито виконавче провадження ВП № 7185350. 24.09.2007 року старшим виконавцем Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Верченко А.Ю. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яким було накладено арешт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] Крім того, судом встановлено, що дізнавшись про даний виконавчий напис та арешт, позивачка в березні 2008 року звернулась із позовом в Київський районний суд м. Донецька до приватного нотаріуса [PERSON], [PERSON], ВДВС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку про визнання виконавчого напису недійсним. Ухвалою суду від 07.03.2008 року був забезпечений заявлений позивачкою позов шляхом зупинення виконавчого провадження та зупинення будь-яких дій з відчуження будинку за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаної ухвали суду від 07.03.2008 року, 13.05.2008 року старшим виконавцем Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Верченко А.Ю. була винесена постанова про зупинення виконавчого провадження. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 22.04.2009 року по цивільній справі № 2-241/09, що набрало законної сили 05.05.2009 року, було визнано недійсним та скасовано виконавчий напис № 3440 від 07.09.2007 року, вчинений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] На підставі вказаного рішення суду, 17.06.2009 року старшим виконавцем Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Верченко А.Ю. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Але як судом встановлено, в порушення вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», не дивлячись на закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника - покійного чоловіка позивачки [PERSON] знятий не був та інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення скасовані не були. Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 27.07.2012 року заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали від 07.03.2008 року, були скасовані. Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 17 Загальної декларації прав людини встановлено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавленим права приватної власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 386 ЦК України власник, що має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися із позовом до суду з вимогою про вчинення певних дій для усунення цього порушення. Таким чином, суд вважає, що, позивачка, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Частина 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. На підставі ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного Відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Судом встановлено, що порушень Закону з боку державного виконавця при накладенні арешту допущено не було. Тим більше, що арешт може бути знятий начальником відповідного Відділу державної виконавчої служби тільки під час здійснення виконавчого провадження, а не після його закінчення. Відповідно ж до вимог ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Як встановлено, боржником по даному виконавчому провадженню є покійний чоловік позивачки [PERSON], а отже він не може звернутися до суду. На підставі ч. 2 ст. 80 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, визнання незаконним та скасування рішення органів влади, їх посадових осіб. Оскільки судом встановлено, що державним виконавцем Відділу ДВС Калінінського РУЮ м. Донецька порушено вимоги діючого законодавства, а саме винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, чим порушено права позивачки вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, про зняття арешту з майна є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved