Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 05 листопада 1987 року її батько [PERSON] за договором дарування подарував їй 1/2 частину житлового будинку №44 по вул.Миру в с.Дубриничі Перечинського району Закарпатського області. Разом з цим, як зазначено у листі РКП «БТІ Перечинської районної ради» № 117 від 08 жовтня 2015 року, за особистою заявою [PERSON] 20 листопада 2009 року вищезазначене домогосподарство було за ним зареєстроване в цілому, що у свою чергу призвело до того, що вона, маючи в наявності договір дарування з відміткою про реєстрацію такого, залишається неповноцінним власником частини належного їй майна. 24 квітня 2016 року її батько помер. В подальшому, 13 лютого 2017 року з метою прийняття спадщини за померлим батьком вона подала до нотаріуса заяву, в якій повідомила, що 1/2 частина будинку №44 по вул.Миру в с.Дубриничі Перечинського району Закарпатської області належить їй на підставі договору дарування. У відповідь нотаріус повідомила, що у разі незгоди з правильністю проведення РКП БТІ Перечинської районної ради державної реєстрації права власності на спірний будинок, їй необхідно звернутися до суду з вимогою про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Оскільки згідно повідомлення Перечинської районної ради комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради, яке видавало відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно [PERSON], свою діяльність не проводить, а районна рада займається виключно питаннями архіву та наданням відповідної інформації, вона змушена звернутися до суду до державного реєстратора як такої, що на сьогоднішній день наділена повноваженнями скасування відповідного запису про право власності на спірний будинок. 19 червня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Таку відмову позивачка вважає такою, що порушує її майнові права та інтереси. На підставі вищенаведеного просить суд позов задовольнити. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, у якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON], являючись державним реєстратором Перечинської районної державної адміністрації, у судове засідання також не зявилася, однак подала суду заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. При цьому подала письмові пояснення щодо позову, у яких зазначила, що 19 червня 2017 року нею як державним реєстратором прав на нерухоме майно винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Свою відмову обґрунтовує тим, що нею встановлені наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: відповідно до реєстраційного запису, зробленого 26 червня 2000 року Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації на договорі дарування, посвідченого державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори 05 листопада 1987 року за №725, 1/2 частину житлового будинку № 44 по вул.Миру в с.Дубриничі зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON]. Проте згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно будинок №44 по вул.Миру в с.Дубриничі в цілому зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON], реєстраційним номер майна: 28919572. Отже, вона як державний реєстратор прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 позбавлена можливості вчинити дану реєстраційну дію. В той же час відповідач вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу [PERSON], не зявилася, однак до початку розгляду справи подала заяву, згідно якої просила розглянути справи за її відсутності, при цьому вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, але вирішення позову залишила на розсуд суду. Треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] не зявилися, однак остання подала заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, при цьому у задоволення позову просить відмовити повністю. У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у раніше поданому клопотанні. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 05 листопада 1987 року батько позивачки [PERSON] та позивачка [PERSON] (після зміни прізвища [PERSON]) [PERSON] уклали договір дарування, згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 1/2 жилого будинку, що знаходиться в с.Дубриничі по вул.Миру, №44 Перечинського району Закарпатської області. Також встановлено, що договір дарування від 05 листопада 1987 року був посвідчений нотаріусом Перечинського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №725, а також зареєстрований 26 червня 2000 року Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації за №46. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом…Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним… Відповідно до п.п.2, 3, 5, 6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: 2) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 3) свобода договору; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Разом з цим, згідно ч.3 ст.5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.2 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як встановлено у судовому засіданні, оскільки договір дарування житлового будинку №44, який знаходиться по вул.Миру в с.Дубриничі Перечинського району Закарпатської області був укладений 05 листопада 1987 року, а тому суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати відповідні норми ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року. Згідно ст.243 ЦК Української РСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК Української РСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. Отже, з урахуванням вказаних вище обставин та враховуючи положення цивільного законодавства, яке діяло на момент виникнення даних цивільних правовідносин, суд приходить до висновку, що договір дарування житлового будинку №44, який знаходиться по вул.Миру в с.Дубриничі Перечинського району Закарпатської області, який було укладено 05 листопада 1987 року повністю відповідає нормам закону та є дійсним на даний час. Разом з цим, згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; нерухоме майно земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Згідно ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Статтею 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року визначені повноваження органу державної реєстрації прав, який: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно п.1 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) повязує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Відповідно до ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року чітко визначені підстави відмови в державній реєстрації прав та обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (частина четверта статті 24 Закону). Як встановлено в судовому засіданні підставою відмови держаного реєстратора у проведенні державної реєстрації речового права на нерухоме майно слугувало те, що державним реєстратором було встановлено суперечність між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: відповідно до реєстраційного запису, зробленого 26 червня 2000 року Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації на договорі дарування, посвідченого державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори 05 листопада 1987 року за №725, 1/2 частина житлового будинку №44, який знаходиться по вул.Миру в с.Дубриничі зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON]. Проте згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно вищевказаний будинок в цілому зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON], дата прийняття рішення про державну реєстрацію 20 листопада 2009 року, реєстраційний номер майна: 28919572. За таких умов суд дійшов висновку, що така відмова є правомірною, оскільки відповідач позбавлений правової можливості внести відповідні зміни до Державного Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідає вимогам ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за № 1952-IV від 01 липня 2004 року. Отже, враховуючи вищевикладене та те, що наявність запису в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно за №28919572 на будинок №44, який знаходиться по вул.Миру в с.Дубриничі Перечиського району Закарпатської області, згідно якого даний житловий будинок в цілому зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] з урахуванням встановлених судом обставин справи суперечить положенням п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950 р.), ч.4 ст.41 Конституції України, ст.ст.321-328 ЦК України, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, Постанові Пленуму ВАСУ «Про огляд практики розгляду справ, які виникають зі спорів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 18 вересня 2015 року №20, а також те, що на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори 05 листопада 1987 року за №725, 1/2 частина житлового будинку №44, який знаходиться по вул.Миру в с.Дубриничі Перечиського району Закарпатської області зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 20 листопада 2009 року за реєстраційним номером 28919572 про реєстрацію права власності на 1/2 будинку №44 по вулиці Миру в селі Дубриничі Перечинського району Закарпатської області за [PERSON] підлягає скасуванню. На підставі наведеного та

Outcome: partial