Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 26.09.2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.10.2015 року шлюб з відповідачем було розірвано. Відповідач матеріальної допомоги на утриманні дитини не надає, хоча є здоровим, працездатним, працює за кордоном у Польщі, де є засновником та головою правління компанії з обмеженою відповідальністю. Інших утриманців відповідач не має. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 08.08.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою від 19.11.2019 року провадження по справі було зупинено на підставі п.8 ч.1 ст.252 ЦПК України. Ухвалою від 23.04.2021 року провадження по справі було поновлено. В наданій заяві представник позивачки просив розглянути справу без участі позивачки, зазначивши про підтримання позовних вимог та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Також просив стягнути з відповідача понесені позивачкою витрати на правову допомогу, що підтверджені відповідними доказами, які були надані до позовної заяви. Відповідач неодноразово викликався до суду судовими повістками-повідомленнями за зареєстрованим місцем проживання, підтвердженим довідкою на запит суду в порядку ст.187 ЦПК України. Крім того, в зв`язку із отримання інформації про перетин ним державного кордону України до Польщі, судом направлялось доручення про вручення процесуальних документів та проведення окремих процесуальних дій відносно відповідача на території Польської Республіки. Документи щодо виконання вказаного доручення було повернуто з відміткою про невручення останніх в зв`язку з подвійним поверненням кореспонденції адресату в відсутності можливості зв`язку з ним в іншій формі. З огляду на це, відповідач також викликався до суду шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду. Таким чином, судом було вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи та вручення йому пов`язаних з її розглядом документів. Враховуючи неодноразову неявку останнього, не наданнями ним відзиву, подану представником позивачки заяву про розгляд справи за її відсутності та погодженням щодо розгляду справи в заочному порядку, а також враховуючи що справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та їх явка судом обов`язковою не визнавалась, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ч.1 ст.280 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 26.09.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.10.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. З доводів позовної заяви вбачається та не спростовано відповідачем, що між сторонами не досягнуто домовленостей щодо участі батька в утриманні дитини, позивачка посилається на його ухилення від відповідного обов`язку, що свідчить про наявність між сторонами спору, який підлягає вирішенню в судовому порядку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. \~ \~ \~ \~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. \~ \~ \~ \~Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. \~ \~ \~ \~Згідно ст.182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. \~ \~ \~ \~ Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. \~ \~ \~ \~З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, має дохід, працюючи за кордоном, відсутність обставин, які б свідчили про наявність підстав для звільнення його від обов`язку сплачувати або про неможливість їх сплати, суд приходить до висновку, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. В своєму позові позивачка просила визначити аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 5000 грн. на місяць. Проте, належним чином не обґрунтувала визначення саме такої суми аліментів, не надала доказів щодо фактичних витрат які вона несе на першочергові потреби дитини, а також доказів щодо матеріального стану відповідача, які б свідчили про можливість останнього сплачувати аліменти у такому розмірі. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та визначення аліментів відповідно до ст.182 СК України у мінімальному рекомендованому розмірі аліментів на одну дитину, тобто в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на момент розгляду справи становить 2395 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачка в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому визначений ст.4 вказаного Закону судовий збір за подання позову, який станом на момент подачі позову становив 768 грн. 40 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь держави. \~ В частині заяви представника позивачки щодо стягнення з відповідача на користь останньої витрат на правову допомогу, суд враховує наступне. Згідно з ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. До позовної заяви на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачкою було надано угоду про надання юридичної допомоги від 07.08.2019 року з ПП «Приват-Адвокат» в особі адвоката Костогриз О.В.; виданий на підставі угоди ордер; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; акт здачі-прийому виконаних робіт від 07.08.2019 року, згідно якого в рамках укладеної угоди адвокатом було надано правову допомогу у вигляді складання позовної заяви та вартість цих робіт склала 5000 грн., яка згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №130 від 07.08.2019 року була сплачена позивачкою. У відповідності до вимог ч.6 ст.137 ЦПК України відповідач заперечень щодо заявленого до стягнення розміру витрат на правову допомогу не заявляв та факту неспівмірності цих витрат не довів. В зв`язку з цим, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. \~ \~ \~ \~Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial