Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином і свої позовні вимоги мотивує тим, що 10 липня 2017 року о 13-20 год. позивачка разом зі своїм чоловіком [PERSON] та [PERSON] рухались на зелений сигнал світлофору на автомобілі MERSEDES-BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням [PERSON] , і на перехресті вулиць Петропавлівська та Перекопська в м. Суми [PERSON] , який рухався, керуючи автомобілем VOLKSVAGEN CADDY, реєстраційний номер [NUMBER] , продовжив рух на червоне світло світлофора і врізався в автомобіль, в якому їхала сім`я позивачки. Позивачка отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому VI ребра справа. Вироком Зарічного районного суду м. Суми [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, та звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Цивільний позов позивача [PERSON] залишено без розгляду. Позивач вказує, що в результаті злочинних дій [PERSON] , який грубо порушив Правила дорожнього руху, їй було заподіяно матеріальну і моральну шкоду. Посилаючись на вимоги ст. ст. 1166, 1188, 1194 ЦК України позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь завдану майнову шкоду в розмірі 53908,90 гривень, яка складається із витрат, пов`язаних з лікуванням (придбання лікарських засобів) у розмірі 1145,76 гривень, вартості проїзду до м. Суми та у зворотному напрямку у зв`язку з викликом до відділу поліції та судові засідання на загальну суму 2763,15 грн. та завдану позивачу моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а також судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 3500,00 гривень. Позивачка [PERSON] , її представник адвокат - Дутка К.Ю. про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, представник направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила задоволити. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не з`явився, проте надав до суду відзив на позов в якому просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Оніщенко О.В. 24.04.2020 року надав суду заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутність і відсутність відповідача, просить суд в позові відмовити. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що вироком Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2018 року, що набрав законної сили, [PERSON] був засуджений за те, що 10.07.2017 близько 13 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen-Caddy 1.9 TDI» н.з. [NUMBER] , під`їжджаючи зі сторони пл. Покровська по вул. Петропавлівська, до перехрестя вул. Петропавлівська-Перекопська в м. Суми, знехтував безпекою дорожнього руху, не зупинився при червоному сигналі світлофора перед дорожнім знаком 5.62, та скоїв виїзд на перехрестя внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Mercedes-benz 220 » н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. Перекопська від вул. Г . Кондратьєва у напрямку вул. Покровська та здійснював проїзд даного перехрестя на зелений мигаючий сигнал світлофора. Внаслідок ДТП потерпілій [PERSON] яка була пасажиром автомобіля «Mercedes-benz 220» н.з. [NUMBER] , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «Перелом 6-го ребра справа », які кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2018 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, та звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Цивільний позов [PERSON] був залишений без розгляду, що підтверджується копією вироку (а.с.6-7). Оскільки вина відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення встановлена вироком суду, позивач [PERSON] є потерпілим від даного кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення встановлені вироком суду, який набрав законної сили, то в даній цивільній справі ці обставини не підлягають доказуванню. Із наданих суду письмових доказів встановлено, що позивачка [PERSON] внаслідок отриманих в зв`язку із ДТП тілесних ушкоджень перебувала на стаціонарному лікуванні в Глухівській ЦРЛ з 11 липня по 17 липня 2017р., що підтверджується медичною карткою стаціонарного хворого № 3698 , придбавала за власні кошти медичні препарати для лікування на суму 1 145,76 гривень, що відповідають листку лікарських призначень. Тому суд вважає позовні вимог в частині стягнення витрат на лікування на суму 1145,76 гривень обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вартості пального у розмірі 2763,15 гривень на поїздки з м. Глухова до м. Суми у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження, в якому вона мала статус потерпілої та його судовим розглядом, суд вважає, що вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Зокрема, згідно з п. 1 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 липня 1996 року за №710, відповідно до законодавства (статті 121, 122 Кримінального процесуального кодексу України, стаття 275 Кодексу України про адміністративні правопорушення) за свідками, потерпілими, законними представниками потерпілих, цивільними позивачами, представниками цивільних позивачів, а також експертами, спеціалістами і перекладачами зберігається середня заробітна плата за весь час, затрачений ними у зв`язку з явкою та викликом до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення (далі - орган, який зробив виклик). Особам, які не є працівниками підприємств, установ чи організацій, виплачується компенсація (здійснюється відшкодування) за відрив від звичайних занять. Крім того, всім зазначеним у цьому пункті особам, якщо виконання їх процесуальних функцій пов`язане з перебуванням за межами населеного пункту постійного проживання, компенсуються (відшкодовуються) такі витрати: вартість проїзду до місця виклику і назад; витрати, пов`язані з найманням жилого приміщення; добові. Такі витрати не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Водночас відповідно до пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» №98 від 02 лютого 2011 року витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами. Постановою «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02 лютого 2011 року №98 затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1. За змістом додатка 1 вказаної постанови №98 сума добових витрат на відрядження в межах України становить 60 грн., а гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу (не більш як) 600 грн.. При цьому, відповідно до підпункту 1 пункту 7 постанови №98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати, зокрема, на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті). Аналіз наведених норм матеріального справа свідчить про те, що постановою №98 визначено суми витрат на відрядження та складові цих витрат, які, зокрема, включають і витрати на проїзд. При цьому граничні суми витрат на добу встановлені цією постановою лише на суми витрат на найм житлового приміщення за добу та добові витрати. Водночас, відповідно до пункту 9 постанови №98 витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами. Тобто, законодавець передбачив випадки, коли фактичні витрати перевищують, зокрема, граничні суми витрат на найм житлового приміщення та вартість перевезення. Верховний суд в постанові від 02 вересня 2019 року (справа №520/3939/19) наголосив на тому, що такі витрати повинні обмежуватися розміром витрат на проїзд залежно від того виду транспорту, яким би особа добиралася до суду, за відсутності власного транспортного засобу та з урахуванням балансу між потребою використання власного транспортного засобу та неможливістю використання транспорту загального користування. Позивач на підтвердження понесених витрат на переїзд з м. Глухова до м. Суми у зв`язку з досудовим та судовим розглядом кримінального провадження їздила на виклик до слідчого, також декілька разів у судове засідання: 13.12.2017 року, 23.01.2018 року, 07.02.2018 року. Проте, позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що в зазначені нею дати (02.08.2017року, 13.12.2017 року, 23.01.2018 року, 07.02.2018 року) слідчим проводилися відповідні процесуальні дії або розгляд кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за участю позивача. Виходячи з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що позивач не довела належними та допустимими доказами того, що понесені нею 02.08.2017 року, 13.12.2017 року, 23.01.2018 року, 07.02.2018 року витрати на придбання пального на загальну суму 2763,15 грн. на поїздки з м. Глухова до м. Суми знаходяться у прямому зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження/судовим розглядом за її участю, тому суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів на придбання пального на суму 2763,15 грн. та задоволення позову у цій частині. Крім того, суд вважає доведеним той факт, що позивачу внаслідок кримінального правопорушення заподіяна моральна шкода, яка полягала в фізичних та моральних стражданнях [PERSON] від спричинених їй тілесних ушкоджень середньої тяжкості, внаслідок чого позивач лікувалась, відчувала біль та дискомфорт, позивач не могла виконувати елементарну роботу в побуті, по господарству, вимушена була на деякий час змінити звичний для неї уклад життя, відчувала стрес, переживання. Отже факт заподіяння позивачу моральної шкоди з вини відповідача є очевидним. Проте суд не погоджується із визначеним позивачем розміром моральної шкоди у сумі 50000 гривень та вважає, що з огляду на характер порушення прав позивача та їх наслідки, враховуючи ступінь вини відповідача (необережність), істотність вимушених змін у життєвому укладі позивача (перебування на стаціонарному лікуванні з 11 липня по 17 липня 2017 року), конкретні обставини справи, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 20000 грн. є обґрунтованим та відповідає засадам розумності та справедливості. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як зазначено у ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується іншою особою. Стаття 1192 ЦК України передбачає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майне на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1194 особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача порушене та підлягає захисту, позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок відшкодування матеріальної школи 1145,75 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 гривень. Щодо відшкодування на користь позивача понесених нею витрат з надання правничої допомоги у розмірі 3500 грн., суд зазначає наступне: Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає, що витрати з надання правничої допомоги у сумі 3500 гривень є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом, не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру. Як при поданні позову, так і в ході розгляду справи позивачем не було надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, для надання правничої допомоги, адвокат Дутка К.Ю. фактично не здійснював представництво інтересів позивача у суді, тобто позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що гонорар є розумним та враховує витрачений адвокатом час. Тому з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 1200 грн., а саме за підготовку та складання позовної заяви адвокатом. Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 804,80 грн., від сплати якого при подачі позову була звільнена позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved