Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, з урахуванням уточнених вимог, вказуючи, що з відповідачем [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, з нею та дитиною не спілкується, добровільно матеріальної допомоги на її утримання а на утримання дитини не надає. З метою тимчасового проживання та влаштування на роботу вона вирішила виїхати за межі України до Російської Федерації, але отримати згоду батька дитини не виявляється можливим, оскільки його місце перебування їй невідоме. На даний час в м. Москва мешкають її сестри, які можуть надати їй підтримку поки вона влаштується на роботу. Крім цього, зазначає, що між нею та відповідачем до теперішнього часу шлюб не укладено, в зв'язку з чим її прізвище та прізвище її доньки відрізняються, що визиває незручності в житті та може визвати страждання дитини в садочку, в школі та взагалі в житті. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від отримуваного доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини від отримуваного доходу, змінити прізвище її доньки з «В'язових» на «Кузьменко», надати їй дозвіл на виїзд доньки за межі України без згоди та супроводу її батька [PERSON] строком на три роки та надати дозвіл на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за кордон. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам, з урахуванням уточнень, підтримали у повному обсязі, наполягали на його задоволенні та надали пояснення аналогічні викладеному у позові. Також, в зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання, не заперечували щодо розгляду справи в заочному порядку на підставі наявних у справі доказах. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, місце і час розгляду справи, що дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення по справі. Представник третьої особи - Начальник Служби у справах дітей Володарської райдержадміністрації Донецької області - [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Проте, надала суду висновок, згідно якого Служба у справах дітей вважає недоцільним надання позивачці [PERSON] дозволу на вивезення малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон без згоди батька [PERSON]. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом Андріївської селищної ради Тельманівського району Донецької області 14.08.2014 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки від 12.11.2014 року № [NUMBER] [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] була взята на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Місце перебування зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки УСЗН Володарської райдержадміністрації про отримання (неотримання) допомоги № 173 від 17.02.2016 року [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН Володарської райдержадміністрації та їй відповідно до ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» з 31.07.2014 року по 31.07.2017 року призначено допомогу при народженні дитини на доньку [PERSON], [INFO] в сумі 860,00 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньою дитини: доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини, задовольнивши позов в цій частині. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, слід зазначити наступне. Згідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 91 СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебували у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84, та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 20.07.2017 року, починаючи з 27.01.2016 року, а тому дана вимога також підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивачки про зміну прізвища дитини, то слід зазначити наступне. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини засвідчується свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Згідно ч.ч.3, 5 ст. 148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Так, судом встановлено, що при реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану прізвище дитини було визначено за згодою батьків, спору щодо вибору прізвища дитини не виникало, в іншому випадку позивачка б звернулася до органу опіки, суду чи органу реєстрації, однак цього зроблено не було. Судом не встановлено беззаперечних і достатніх доказів, які б свідчили про неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а також не встановлено, обставин, які б засвідчували відповідність зміни прізвища інтересам дитини, а тому на даний час правові підстави для зміни прізвища дитині з «В'язових» на «Кузьменко» на думку суду відсутні. Посилання позивачки на можливість виникнення у дитини в майбутньому незручностей в садочку, школі та взагалі в житті ґрунтуються на припущеннях та суд вважає за необхідне зазначити, що дитина, досягнувши відповідного віку, матиме право змінити прізвище у загальному порядку, встановленому законом. Щодо вимог позивачки про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька та надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за кордон, то вони також на думку суду задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно з Конвенцією про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України за № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях, щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави - учасниці зобов'язуються поважати права дитини на сімейні зв'язки, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон) оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із підпунктом 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. У відповідності до ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Згідно висновку Служби у справах дітей Володарської райдержадміністрації від 29.02.2016 року № 081 Служба у справах дітей вважає недоцільним надання позивачці [PERSON] дозволу на вивезення малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон без згоди батька [PERSON], оскільки позивачка не надала доказів щодо умов проживання дитини за кордоном та інших доказів, які підтверджують належний захист житлових прав дитини. Як встановлено судом, позивачка фактично намагається вивезти дитину на інше місце проживання без згоди батька та у порушення прав дитини, яка має право на спілкування з батьком, та прав відповідача, який не позбавлений батьківських прав, має право та зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини. Позивачкою не надано жодних доказів щодо забезпечення належного матеріального утримання дитини, про отримання на території РФ офіційного соціального статусу, який буде гарантувати захист прав і інтересів дитини, забезпечить повноцінне виховання та її розвиток. Позивачка зазначає, що має намір поїхати до м. Москва РФ до своїх сестер [PERSON] та [PERSON], які можуть надати їй підтримку поки вона влаштується на роботу, але із наданих нею міграційних карток на підтвердження перебування останніх в м. Москва вбачається, що строк перебування в м. Москва [PERSON] сплив 28.12.2015 року, а [PERSON] 08.02.2016 року відповідно. Надання за рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, і може потягнути за собою позбавлення батька можливості брати участь у вихованні дитини та можливості спілкування з дитиною. За таких обставин відсутні законні підстави для задоволення позовної вимоги щодо надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд за межі України строком на три роки без згоди та супроводу батька дитини. Оскільки від даної позовної вимоги похідною є позовна вимога щодо надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за кордон, то й відповідно вона на підставі вищенаведеного задоволенню також не підлягає. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору за вимоги стягнення аліментів на дитину та дружину, від сплати якого позивачка при зверненні до суду була звільнена, а позов в цій частині задоволено, в розмірі по 551,20 грн. за кожну вимогу, а також, враховуючи, що при збільшенні позовних вимог позивачці було відстрочено сплату судового збору до винесення рішення по даній справі та у вимогах про зміну прізвища дитини та надання дозволу на її виїзд за межі України позивачці було відмолено, суд вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь держави судовий збір у розмірі по 551,20 грн. за кожну вимогу.

Outcome: partial