Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до [PERSON] , яка діяла як в своїх інтересах так і в інтересах неповнолітньої на час подачі позову [PERSON] [INFO] , в обґрунтування якого вказала наступне. На підставі ордеру № 1745 від 06.08.1987 р., її матері - [PERSON] на сім`ю складом 4 особи, було надано право на вселення у квартиру [ADDRESS] . На той час сім`я складалася із [PERSON] (наймач) та члени її сім`ї, дочки - позивачка [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті позивачка переоформила на себе особові рахунки по сплаті житлово-комунальних послуг за дану квартиру. У 2002 році сестра позивачки, відповідачка по даній справі - [PERSON] зібрала усі свої речі та добровільно залишила квартиру, у зв`язку із тим, що вийшла заміж. З цього часу вона не проживала у квартирі, не сплачувала житлово-комунальні платежі та не цікавилась квартирою, а після народження у неї дитини - [PERSON] , [INFO] , вона зареєструвала її у цій квартирі. Позивачка зазначає, що з 2002 року її сестра [PERSON] без поважних причин не проживає у квартирі, а її дочка - [PERSON] взагалі ніколи не проживала у квартирі, хоча жодних перешкод для цього позивачка їм не створювала. Будь-яких їхніх речей у квартирі немає, участі в утриманні квартири вони не приймають, що ставить позивачку у скрутний матеріальний стан, та створюють перешкоди у приватизації житлового приміщення. Посилаючись на таке, позивачка просила у своєму позові визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з вищевикладених підстав. Відповідачка - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідачка - [PERSON] , яка на час винесення судом рішення по справі, є повнолітньою особою, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині своїх інтересів. Відповідачка суду пояснила, що вона дійсно жодного дня не проживала у спірній квартирі, оскільки з народження проживала у квартирі своєї бабусі - [PERSON] по [ADDRESS] . Бабуся займалася її вихованням та утриманням. Відповідачка також пояснила, що вона почала спілкуватися з позивачкою близько 2-3 років тому, і має бажання проживати у спірній квартирі. Представники третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району та Миколаївська міськрада у судове засідання не з`явилися. Від представника Служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району надійшла заява про слухання справи у його відсутність. Причини неявки у судове засідання представника Миколаївської міськради суду невідомі. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, та дослідивши зібрані по праві письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами першою, четвертою-сьомою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, та, відповідно, для задоволення вимог позивача. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що на підставі обмінного ордеру № 1745 від 06.08.1987 р., виданого Бюро обміну житлових приміщень Виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів, сім`я [PERSON] вселилась до квартири [ADDRESS] . Сім`я [PERSON] на час вселення складалась із 4 осіб - [PERSON] (наймач) та її дочки: позивачка [PERSON] , відповідачка [PERSON] , та [PERSON] . Із матеріалів справи вбачається, що наймач - [PERSON] [INFO] померла, у зв`язку із чим була знята з реєстрації за вказаною адресою. Із наявної у матеріалах справи поквартирної карточки ф.Б, вбачається, що [PERSON] була знята з реєстрації 25.09.2003 р. Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] , зареєстровані у спірному житловому приміщенні з 20.08.1987 р., а відповідачка [PERSON] зареєстрована з 09.04.2003 р. Спірна квартира на даний час не приватизована та є комунальною власністю. Із матеріалів справи вбачається, що батьками відповідачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.10.2019 р. були позбавлені батьківських прав відносно своїх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Цим же судовим рішенням піклувальником неповнолітньої [PERSON] була призначена її бабуся - [PERSON] . [INFO] [PERSON] досягла повноліття, і з цього часу в силу ч. 1 ст. 47 ЦПК України, вона має цивільну процесуальну дієздатність, тобто здатна особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки у суді. За положеннями ч.1 ст. 71, ст.72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до певного житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені законом строки у жилому приміщенні без поважних причин. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Із наявного у матеріалах справи акту про не проживання від 22.08.2008 р., вбачається, що відповідачі по даній справі - [PERSON] та її дочка - [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS] з 2002 року. Зміст вказаного акту узгоджується с показами допитаних у судовому засіданні свідків - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (за клопотанням позивача), так і свідка - [PERSON] (за клопотанням відповідача [PERSON] ). Свідки суду пояснили, що відповідачка [PERSON] не проживає у вказаній квартирі більше 10 років, добровільно залишила житлове приміщення у зв`язку із одруженням, вивезла звідти усі свої речі, і будь-яких перешкод у проживанні позивачка їй ніколи не створювала. Також свідки пояснили суду, що відповідачка [PERSON] взагалі ніколи не проживала у цій квартирі, з часу свого народження і на час розгляду справи. За такого, та з урахуванням положень ст.ст. 71-72 ЖК УРСР, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] втратила право користування спірним житловим приміщенням внаслідок не проживання без поважних причин понад 6 місяців. Щодо позовних вимог в частині відповідачки [PERSON] , то суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з чч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Судовим розглядом встановлено, що на час народження [PERSON] , її мати - [PERSON] без поважних причин не проживала у спірній квартирі, та добровільно виїхала звідти, забравши усі свої речі. Після народження, [INFO] і до часу розгляду справи, [PERSON] жодного дня не проживала у квартирі, і усе своє життя вона проживала у квартирі своєї бабусі - [PERSON] [ADDRESS] ., що відповідачка сама підтвердила у судовому засіданні. На думку суду, право користування спірним житловим приміщенням [PERSON] є похідним від аналогічного права її матері - [PERSON] , яка втратила його внаслідок не проживання без поважних причин понад встановлений законом строк. Судом також встановлено, що законні представники [PERSON] на час її неповноліття, - батьки [PERSON] та [PERSON] (до часу позбавлення їх батьківських прав заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.10.2019 р.), а після цього часу її піклувальник - [PERSON] не вчинили жодних дій щодо вселення неповнолітньої до спірної квартири, у тому числі, шляхом пред`явлення зустрічного позову у даній справі. Доказів намагання відповідачки чи її законних представників у позасудовому порядку вселитись до спірної квартири матеріали справи також не містять. Поважних причин для збереження за [PERSON] права користування житловим приміщенням судом не встановлено.

Outcome: approved