Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача, зменшивши в подальшому свої позовні вимоги, в якому просить суд визнати спільним майном подружжя, набутим за час шлюбу, автомобіль «Renault Master», синього кольору, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , та автомобіль «Renault Megane», чорного кольору, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , а також зобов`язати відповідача сплатити їй кошти в розмірі 167250,00 грн., що становить Ѕ частину вартості вказаних автомобілів. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 17.09.2014 між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. 03.12.2019 рішенням Залізничного районного суду м.Львова шлюб між ними було розірвано. З квітня 2019 року сторони по справі не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства та припинили шлюбні відносини. За час перебування у шлюбі позивачка та відповідач набули наступне майно: автомобіль «Renault Master», синього кольору, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] та автомобіль «Renault Megane», чорного кольору, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , які перебували у їх спільному користуванні. Однак, коли вона у квітні 2019 року разом з дитиною пішла від відповідача проживати окремо, останній дізнався, що вона має намір звернутися до суду з заявою про розірвання шлюбу, а тому відповідач відчужив зазначені транспорті засоби без її згоди та відома, зокрема, 13.08.2019 відповідач відчужив автомобіль «Renault Master», синього кольору, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] своєму товаришу [PERSON] та 01.10.2019 відчужив автомобіль «Renault Megane», чорного кольору, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , своїй матері [PERSON] . Після отримання від відповідача копії свідоцтв про реєстрацію спірних транспортних засобів, було проведено оцінку транспортних засобів, де згідно висновків про вартість майна від 11.03.2020 вартість автомобіля «Renault Master», синього кольору, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] становить 151200,00 грн., та вартість автомобіля «Renault Megane», чорного кольору, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] становить 183300 грн. За цих обставин, враховуючи, що відповідач здійснив відчуження спірних транспортних засобів, які були спільним майном подружжя, без її дозволу, проти її волі і не в інтересах сім`ї, покликаючись на приписи ст. 63, 65, 70 СК України, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 28.01.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідач чи його представник у встановлений судом строк не надали до суду відзиву на позовну заяву. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, вказавши, що відповідачем не доведено, що спірні автомобілі були придбані ним в період шлюбу за особисті кошти, отриманими грошовими коштами відповідач розпорядився на свій розсуд та не витрачав їх на потреби сім`ї, а відтак таке майно є спільною сумісною власністю подружжя і відповідно позивачка має право на компенсацію половини коштів від продажу вартості автомобілів. Крім цього, позивачка та її представник, вважають, що надані в обґрунтування позову звіти про оцінку майна відповідають вимогам чинного законодавства та відповідачем і його представником не спростовані. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили стосовно заявлених позовних вимог та просили суд відмовити в їх задоволенні, при цьому не заперечуючи, що транспорті засоби були придбані під час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, вказали суду, що автомобіль «Renault Master», синього кольору, 2005 року випуску, був придбаний відповідачем 12.12.2018 за 6000 доларів США, з яких кошти в сумі 3000 доларів США були ним позичені, а ще кошти в сумі 3000 доларів США були його особистим збереженням, де в подальшому вказаний автомобіль 13.08.2019 він відчужив третій особі за 25000 грн., які він витратив на сімейні потреби. Автомобіль «Renault Megane», чорного кольору, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] відповідач з позивачкою придбали в 2018 році за 5500 доларів США, де в подальшому восени 2019 року вказаний автомобіль відповідач відчужив за 100000 грн. своїй матері, при цьому після продажу даного автомобіля відповідач передав позивачці 2500 доларів США як співвласнику автомобіля. Крім цього, відповідач та його представник наголосили, що надані в обґрунтування ціни позову звіти про оцінку майна та визначена на їх підставі суми компенсації не відповідає дійсній вартості проданих автомобілів та спростовуються матеріалами справи. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2019 у справі №462/6684/19, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] до [PERSON] , що був зареєстрований 17.09.2014 у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2548. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. При цьому рішенням суду від 03.12.2019 у справі №462/6684/19 встановлено, що незважаючи на те, що позов поданий ще в жовтні 2019 року, проте з того часу подружжя не примирилося, не налагодило свої сімейні відносини, а тому суд вважає, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків нема. Відповідно до\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено та не заперечувалась сторонами, що під час перебуванні в шлюбі ними 12.12.2018 було придбано автомобіль «Renault Master», синього кольору, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , а також 25.11.2015 було придбано автомобіль «Renault Megane», чорного кольору, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , які були зареєстровані в органах МВС на відповідача [PERSON] \~ \~ \~ \~13.08.2019 на підставі договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] відчужив [PERSON] автомобіль «Renault Master», синього кольору, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Крім цього, 01.10.2019 на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] відчужив [PERSON] автомобіль «Renault Megane», чорного кольору, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] . При цьому, матеріали даної справи не містять жодних доказів про надання позивачкою згоди на укладення цих договорів на відчуження спірних автомобілів. Згідно звіту про оцінку майна від 11.03.2020, ринкова вартість автомобіль «Renault Master», синього кольору, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] за порівняльним методом підходу становить 151200 грн. Згідно Звіту про оцінку майна від 11.03.2020, ринкова вартість автомобіль «Renault Megane», чорного кольору, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] за порівняльним методом підходу становить 183300 грн. За змістом ст. 316,\~317,\~318,\~319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. За змістом п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Як стверджує в судовому засіданні відповідач, не заперечуючи, що письмової згоди від позивачки на відчуження транспортних засобів, які належали їм на праві спільної власності, автомобіль «Renault Master», який ним був придбаний 12.12.2018 за позичені ним кошти та частини коштів, які були його особистим збереженням, та після відчуження автомобіля, кошти були ним витрачені на сімейні потреби сторін по справі. Крім цього, після відчуження ним автомобіля «Renault Megane», частину коштів в розмірі 2500 доларів США він передав позивачці, яка використала їх у власних потребах. Однак, на підтвердження вказаних своїх доводів жодних доказів відповідач, так і його представник суду не надали, а тому за таких умов суд прийшов висновку, що придбаний 12.12.2018 автомобіль «Renault Master», а також придбаний 25.11.2015 автомобіль «Renault Megane» були спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були набуті за час шлюбу сторін по справі. Відповідно до положень ст. 63,\~65 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно ст. 68,\~69,\~70 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом\~ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно\~ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Сторони у справі не заявляли та не доводили суду, що їх частки у спільному сумісному майні є більшими або меншими від передбаченої законом ідеальної рівності часток, тому з урахуванням законодавчої презумпції суд приходить до висновку про те, що у спільному сумісному майні частка кожного з подружжя становить Ѕ частину. Згідно з частиною третьою\~ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України\~договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 12.10.2016 у справі № 6-1587цс16, за статтею 65\~СК України\~для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За нормами частини четвертої\~статті 203 ЦК України\~правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі, що узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 726/2165/15-ц (постанова від 21.03.2018). Таким чином, виходячи з ринкової вартості спірних автомобілів, суд вважає, що спірні транспорті засоби є цінним майном, а тому їх продаж мав здійснюватися лише за письмовою згодою другого з подружжя. За таких обставин, оскільки норми СК України\~передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобілі, у письмовому вигляді, враховуючи приписи ст. 218 ЦК України, суд вважає, що наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. При цьому, суд констатує, що відповідач здійснивши продаж автомобілів, що є спільною сумісною власністю, письмової згоди позивачки на таке відчуження не отримував, жодних належних письмових доказів на підтвердження наявності згоди другого з подружжя на відчуження транспортних засобів та схвалення ним таких правочинів, а отримані від продажу кошти були використані в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять. З урахуванням вказаного суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог про визнання спірних автомобілів спільним майном сторін по справі та стягнення з відповідача грошової компенсації Ѕ частини вартості відчужених автомобілів, як поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Вирішуючи питання про те, яким має бути розмір стягнення грошової компенсації, суд виходить із того, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до положень ст. 15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що відповідачем спірні автомобілі були відчужені за договорами купівлі-продажу за 25000 грн. та 100000 грн. відповідно, оскільки вказана вартість автомобілів визначена за домовленістю сторін, тобто є договірною ціною придбання та продажу, а не його дійсною вартістю. Оцінюючи доводи відповідача та його представника в частині правомірності оцінки спірних та використання висновків як джерела доказу, суд виходить з того, що відповідно до ч.1\~ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Як зазначає Верховний Суд у постановах від 13.03.2018 у справі №914/881/17 та від 08.05.2019 в справі № 2-79/11, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1\~статті 12 Закону України № 2658-III). При цьому, Верховний Суд у постанові від 08.05.2019 в справі № 2-79/11 звертає увагу на те, що правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені\~Законом України № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»\~(далі - Закон України № 2658-ІІІ). Згідно з частиною 4 статті 3\~цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до\~статті 12 цього Закону. Статтею 32 Закону України № 2658-III\~передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1\~статті 12 Закону України № 2658-III). Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом\~і встановлених відповідним договором. Відповідно до п. 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого\~постановою КМУ від 10.09.2003 №1440\~незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Пунктом 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Суд приймає за належний доказ звіти про оцінку майна, виконані ФОП [PERSON] , копія яких надано під час судового засідання представником позивача та оригінали яких досліджені безпосередньо судом, оскільки останні відповідають вимогам\~Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440\~та в них детально викладено процедура здійснення оцінки спірного майна. Крім цього, у даному випадку відчуження відповідачем спірного майна відбулося проти волі позивачки, у зв`язку з цим відсутня можливість встановлення їх дійсної (ринкової) вартості, а тому визначення ринкової вартість майна підлягає за принципом подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Такого ж висновку прийшла Об`єднана Палата Верховного Суду, що викладена у постанові від 03.10.2018 у справі № 61-9018сво18. При цьому, всупереч роз`яснень судом відповідачу та його представнику їх процесуального права щодо проведення судової незалежної автотоварознавчої експертизи вказаних транспортних засобів, останні такими процесуальними правами не скористались, в результаті чого легітимність вказаних висновків спеціаліста по оцінці транспортних засобів належними та допустимими доказами не спростували. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обставини, на які покликається позивачка, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки Ѕ частини вартості спірного спільного майна подружжя, суд вважає, що дані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому позов є обґрунтований, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. За таких обставин, ураховуючи рівність часток у спільному сумісному майні подружжя, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає грошова суму у розмірі 167250,00 грн. як грошова компенсація вартості Ѕ частини автомобілів, які були відчужені відповідачем без згоди позивачки. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). Крім цього, на підставі ст. 141\~ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати в сумі 1672,50 грн. судового збору та 3000,00 грн. оплату за оцінку майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved