Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: квартирою №52 в житловому будинку №16 по вул. Соборна в м. Богуславі Київської області. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона являється власником вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 20.12.2006 року виконавчим комітетом Богуславської міської ради Київської області. В її квартирі зареєстрований [PERSON], який за місцем реєстрації не проживає з липня 2011 року, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання. Позивачка зазначає, що необхідність предявлення даного цивільного позову виникла у звязку з тим, що факт реєстрації відповідача в її квартирі створює перешкоди в користуванні житлом, оскільки при оформленні субсидії будуть враховуватись доходи відповідача, який не проживає в квартирі та не веде з нею спільного господарства. Посилаючись на положення ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України позивачка просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, посилаючись на вищевказані факти та докази. Окрім того, позивачка зазначила, що з відповідачем перебувала в шлюбі з грудня 1998 року по січень 2012 року. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 23.01.2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, після чого відповідач став проживати окремо від неї, має іншу сімю. Відповідачу вона не чинила перешкод у користуванні квартирою, а навпаки підтримувала з ним нормальні стосунки та зверталася за допомогою у здійсненні дрібних побутових ремонтів, та щодо надання іншої допомоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив суду, що після розірвання шлюбу позивачка не давала йому можливості користуватися її квартирою, не давала йому ключі від квартири, але постійно користувалася його допомогою у вирішенні господарських питань, по ремонту квартири, а також він залишав їй грошові кошти, щоб вона могла сплачувати комунальні послуги. Крім того, в квартирі позивачки залишись його речі. Вважає, що він не втратив право на користування квартирою, оскільки постійно перебував у квартирі позивачки та надавав їй допомогу. Суд, заслухавши сторони і їх представників, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.12.2006 року виконавчим комітетом Богуславської міської ради Київської області підтверджується факт, що позивачка [PERSON] являється власником квартири №52 в житловому будинку №16 по вул. Соборна в м. Богуславі Київської області. Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі позивачки, що підтверджується копією будинкової книги з відміткою про реєстрацію. Із актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 19.07.2011 року, від 30.12.2011 року, від 24.01.2012 року, від 24.04.2012 року, від 17.07.2012 року, від 29.11.2012 року, від 23.04.2015 року, від 11.05.2016 року, вбачається, що комісією в складі депутата Богуславської міської ради, сусідів позивачки було встановлено, що відповідач [PERSON]П в квартирі №52 в житловому будинку №16 по вул. Соборна в м. Богуславі Київської області не проживає і його особисті речі в квартирі відсутні. Копією акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 27 серпня 2015 року підтверджується факт, що [PERSON] проживав без реєстрації в будинку №25 по вул. Л. Українки в м. Богуслав Київської області, власником якого являється [PERSON]. Також відповідач надав суду акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 17 червня 2016 року, з якого видно, що він проживає без реєстрації в будинку №72 по вул. Корсунській в м. Богуславі. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджується факт, що сторони по справі підтримували нормальні стосунки і відповідач постійно надавав позивачці допомогу у здійсненні дрібних побутових ремонтів, надавав іншу допомогу, в тому числі по обробітку огороду. Однак, в судовому засіданні відповідач не довів, що він постійно проживав в квартирі позивачки та як наслідок зберігав за собою право користування житлом. Також відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що позивачка чинила йому перешкоди в користуванні житлом. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Оскільки місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [INFO], то він повинен знаходитись за місцем реєстрації, проживати в квартирі, а не навідуватись до місця реєстрації чи перебувати в ньому незначний час. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів його сімї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сімї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сімї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку позивачки більше року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі вищевказаними актами обстеження житлово-побутових умов та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Частиною 2 статті 156 ЖК передбачені певні зобов'язання членів сімї власника житлового будинку (квартири), в тому числі брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, а саме щодо зобовязання наймача своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Оскільки відповідач [PERSON], як колишній член сімї власника квартири №52 в житловому будинку №16 по вул. Соборна в м. Богуславі Київської області, дійсно не проживає по місцю реєстрації в даній квартирі більше одного року, не мав перешкод в користуванні квартирою, не бере участі у витратах на її утримання, в ремонті, не вносить квартирну плату і плату за комунальні послуги, не вчинив дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, з заявами про вселення на спірну житлову площу не звертався, то є достатні законні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житлом. В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка понесла наступні судові витрати: 551 гривня 20 коп. по сплаті судового збору, 500 гривень по оплаті правової допомоги адвоката, що підтверджено документально, а тому вказані суми судових витрат мають бути стягнуті із відповідача на її користь. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved