Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищенаведеним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. 04.03.1999 року її прабабка [PERSON] склала заповіт №04, яким заповіла на випадок своєї смерті на її користь все своє майно. 11.12.2012 року [PERSON] померла. Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 31.05.2016 року №714/317/16-ц встановлено, що позивачка на день відкриття спадщини, постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] в с. Великосілля Герцаївського району Чернівецької області по вул. І Германа, 45, у звязку з чим у встановленому законом порядку прийняла спадщину за заповітом. Спадковим майном являється житловий будинок з господарськими будівлями в с. Тернавка Герцаївського району Чернівецької області по вул. Ш.Великого №314, який по обліку Тернавської сільської ради станом на 1991-1995 роки, відносився до дворів робочого типу, головою якого була записана спадкодавець. Нотаріус своєю постановою відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на наведений житловий будинок мотивуючи ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів. Просить суд визнати за нею в порядку спадкування право приватної власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями. В процесі розгляду справи позивачка подала суду позовну заяву у новій редакції, якою було збільшено розмір позовних вимог, посилаючись на наступне. У погосподарських книгах за 1986-1995 роки Тернавської сільської ради прізвище спадкодавця [PERSON] було зазначено як «Аміхалакіоає». Дані про зміну прізвища та перехід спадкодавця [PERSON] на своє дівоче прізвище [PERSON] і навпаки відсутні, у звязку з чим просила встановити юридичний факт належності спадкодавцю [PERSON] запису у якості голови двору у погосподарських книгах Тернавської сільської ради погосподарського № 268 станом на 1986-1990 роки та погосподарського № 277 станом на 1991-1995 роки, де остання помилково зазначена [PERSON], що потрібно з метою доведення факту належності спадкового житлового будинку спадкодавцю. Позивачка та її представник в судовому засіданні дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив суду, що по обліку погосподарських книг сільської ради станом на 1986-1995 роки, головою двору спірного домогосподарства записана [PERSON]. Однак дійсно у даному домогосподарстві жила та була зареєстрована спадкодавець [PERSON] сама та не виключається можливість допущення помилки у погосподарських книгах при написанні прізвища спадкодавця, у період внесення таких відомостей. Згідно Інструкції по веденню книг погосподарського обліку, особа може самостійно прийти до сільської ради для внесення змін та виправлення помилок у погосподарських книгах. Так як [PERSON] померла, виключається така можливість внесення змін. У спірному домоволодінні дійсно проживала [PERSON] Інших осіб з таким прізвищем які б там жили немає та данні особи являються однією і тією ж особою. Позов визнав а не заперечував щодо його задоволення. Позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини справи. 11 грудня 2012 року, у віці 94 років, померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ №110773 від 13.12.2012 року. За життя, [PERSON] 04.03.1999 року склала заповіт №4, посвідчений секретарем Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом буде мати право. Заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не скасований. Спадкоємець [PERSON] 05.09.2011 року уклала шлюб, внаслідок чого взяла прізвище чоловіка «Штефан», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ № 069673 від 05.09.2011 року. Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У випадку відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст.\~1268, ч. 1 ст.\~1269, ч. 1 ст.\~1270 ЦК\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 31.05.2016 року по справі ЄУН 714/317/16-ц, [PERSON] на день відкриття спадщини після смерті [PERSON], постійно проживала із нею в с. Великосілля Герцаївського району Чернівецької області по вул. І Германа, 45, у звязку з чим у встановленому законом порядку прийняла спадщину за заповітом. Згідно довідки Тернавської сільської ради № 4911 від 27.10.2016 року, спадкоємцем першої черги по смерті [PERSON] являється донька [PERSON] Петрівна, [INFO] Інших спадкоємців першої черги немає, так як другий з подружжя та її батьки померли значно раніше спадкодавця. З матеріалів спадкової справи №101/2015 заведеної відносно спадкового майна [PERSON] судом встановлено, що позивачка являється єдиним спадкоємцем яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. З пояснень свідка [PERSON] судом встановлено, що остання після смерті своєї матері спадщину не приймала та на спадкове майно не претендує. Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Як вбачається з ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з витягів погосподарських книг Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області погосподарського № 268 станом на 1986-1990 роки та погосподарського № 277 станом на 1991-1995 роки, у якості голови двору записана [PERSON], за якою числиться житловий будинок 1975 року побудови. Станом на 1991-1995 суспільна група господарства відносилось до робочого двору. Факт належності записів у зазначених погосподарських книгах, у якості голови двору спадкодавцю [PERSON], знайшло своє підтвердження поясненнями свідків [PERSON] Петрівни - доньки спадкодавця та [PERSON] - внучки спадкодавця які пояснили, що [PERSON], дійсно проживала в [INFO] у своєму домогосподарстві що являється спадковим майном по вул. Ш. Великого №314. У вищенаведених погосподарських книгах її прізвище помилково було записано дошлюбне «Аміхалакіоає». Записи про шлюб не збереглися. Фактично це одна і та ж особа. Інших осіб з такими ініціалами на території сільської ради не будо. Також даний факт знайшов своє відображення у поясненнях сільського голови Тернавської сільської ради [PERSON], який припускає допущення помилки у погосподарських книгах при написанні прізвища спадкодавця, у період внесення таких відомостей. Враховуючи те, що у позасудовому порядку внести зміни у прізвище спадкодавця в книгах погосподарського обліку Тернавської сільської ради неможливо у звязку з її смертю, суд дійшов висновку щодо правомірності встановлення юридичного факту належності спадкодавцю записів у якості голови двору у вищевказаних книгах погосподарського обліку, що потрібно спадкоємцю з метою доведення факту належності спадкового житлового будинку спадкодавцю та оформлення права на спадкове майно. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї\~постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції»). Згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку є (форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1) «Погосподарська книга». В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Належність запису у книгах погосподарського обліку в якості голови двору спадкодавцю підтверджує факт належності будинку під № 314 по вул. Ш. Великого в с. Тернавка Герцаївського району Чернівецької області саме їй. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що остання за життя у встановленому законом порядку набула право власності на спірний житловий будинок. 16.02.2016 року на спірне домоволодіння був складений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил та інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна не є самочинним, так як побудований до 05.08.1992 року. Згідно даних технічного паспорту, спірне домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 20,40 кв.м., у тому числі житловою площею 14,40 кв.м., сараю літ. «Б». Нотаріус своєю постановою №557/02-31 від 19.10.2016 року відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на наведений житловий будинок мотивуючи ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268\~ЦК\~\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що спадкодавець у встановленому законом порядку набула право власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, а позивачка в свою чергу прийняла спадщину, однак не може оформити її на себе через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, слід визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок. На підставі наведеного,

Outcome: approved