Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04.11.2016р. розірваного шлюб між нею та відповідачем [PERSON] За час подружнього життя у них з відповідачем народився син - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з нею (позивачкою). Зазначає, що після одруження проживала спільно з відповідачем [PERSON] за місцем проживання його батьків, однак у зв'язку з тим, що всі члени сім'ї відповідача вживали спиртні напої, постійно влаштовували скандали, а відповідач застосовував до неї фізичне насильство, не змогла проживати спільно з ними. У червні 2006 року разом з дитиною стали проживати окремо від відповідача - за місцем проживання її (позивачки) батьків. Та саме з цього часу відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків, такий самоусунувся від виховання, утримання та забезпечення малолітнього [PERSON], не приймає педагогічної, майнової, трудової та будь-якої іншої участі у його вихованні, не дбає про його фізичний і духовний розвиток, не готує до самостійного життя, не спілкується з ним. Всі питання щодо виховання дитини вона (позивачка) вирішує самостійно без участі та підтримки відповідача. Вказує, що відповідач [PERSON] з липня 2008 року взагалі не сплачує аліментів на утримання дитини, а станом на липень 2016 року його заборгованість по сплаті аліментів становить 19025,80 грн. Стверджує, що малолітній [PERSON] повністю перебуває на її утриманні, створила для нього належні умови для проживання, здорового й всебічного розвитку та забезпечила усім необхідним. Вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] його батьківських прав щодо малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в судовому засіданні, посилалась на обставини вказані в позовній заяві та зазначила, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків, самоусунувся і не приймає жодної участі у виховання сина [PERSON], біля десяти років з ним не спілкується. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, однак заперечив проти задоволення позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав. Ствердив, що останній раз приходив до місця проживання позивачки та малолітнього [PERSON] ще у 2006 році, однак батьки позивачки його не впустили в будинок. З огляду не наведене, самоусунувся від виховання сина. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Мостиської РДА Онохова О.В. в судовому засіданні пояснила, що вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] його батьківських прав щодо малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Підтримує висновок органу опіки та піклування Мостиської райдержадміністрації за №02-29/1448 від 10.07.2017р. Також зазначила, що попередньо службою у справах дітей було проведено перевірку умов проживання дитини, в ході якої встановлено, що відповідач дійсно нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], на засідання органу опіки та піклування відповідач [PERSON] не з'являвся на виклики чотири рази, участі в вихованні сина не приймає, а тому вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення сторін і представника третьої особи, показання свідків, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON], позивачка по справі, та [PERSON], відповідач по справі, є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04.05.2007р. ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] народження, у розмірі по 200 грн. щомісячно, починаючи з 11.05.2007року до досягнення ним повноліття. Згідно довідок Мостиського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області заборгованість відповідача [PERSON] по аліментах станом на 01.07.2016року становила 19025,80 грн., а станом на 01.07.2017р. - 21425,80 грн. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04.11.2016р. шлюб між сторонами по справі розірвано. Згідно довідок, виданих виконкомом Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області №№, 1841, 1842 від 14.07.2017р. малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] без реєстрації у помешканні її батьків. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеного 07.07.2016р. представниками органу місцевого самоврядування (депутатами Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області), відповідач [PERSON] не провідує сина - малолітнього [PERSON], не займається його вихованням. Згідно висновку органу опіки та піклування Мостиської райдержадміністрації за №02-29/1448 від 10.07.2017р. позивачкою [PERSON] створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку малолітнього [PERSON], дитина є повністю на утриманні матері. Відповідач [PERSON] повністю усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], не дбає про фізичний і духовний розвиток дитини, не готує до самостійного життя, не спілкується в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], через ухилення його від виконання батьківських обов'язків. Свідок [PERSON], односельчанка та сусідка позивачки по справі, допитана безпосередньо в судовому засіданні, показала, що малолітній [PERSON] проживає з позивачкою [PERSON] та її батьками, та саме вказані особи займаються його вихованням. Ствердила, що постійно бачить малолітнього [PERSON], однак жодного разу не бачила відповідача [PERSON] разом з сином ні за місцем проживання дитини, ні в церкві, ні в будь-якому іншому місці. Свідок [PERSON] безпосередньо допитана в судовому засіданні показала, що є односельчанкою сторін по справі та працювала в місцевому дитячому садку, однак за 12 років жодного разу не бачила відповідача [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] та не чула від дитини розповідей про батька. З метою дотримання права дитини бути вислуханою з питань, що стосуються її особисто (ст.12 Конвенції про прав дитини, ст.171 СК України) суд заслухав думку дитини щодо вирішення спору про позбавлення батьківських прав відповідача про справі. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає разом з матір'ю [PERSON], дідом та бабою по материній лінії. Ствердив, що інколи бачить батька - відповідача [PERSON], але батько не підходить до нього, не спілкується з ним, не дзвонить до нього, такий ніколи не приходить до школи, нічого йому не купляє та грошових коштів не давав. Отже, факт свідомого нехтування відповідачем [PERSON] своїми обов'язками щодо виховання дитини знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Поважних причини, які б перешкоджали відповідачу виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню сина [PERSON], судом не встановлено. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.1 ст.12 та ч.2 ст.15 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного суду України в п.16 постанови від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов'язками. Необхідно зазначити, що ухилення від батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні і було встановлено, виходячи з поведінки відповідача. Враховуючи наведене та те, що в судовому засіданні дослідженими доказами, поясненнями сторін та показаннями свідків доведено винну поведінку відповідача по відношенню до сина [PERSON], яка полягає в ухиленні від виконання батьківських обов'язків, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини - малолітнього сина [PERSON], [INFO], хоча має таку можливість, а тому вважає можливим задовольнити позов про позбавлення відповідача батьківських прав щодо цієї дитини (сина [PERSON].), що, як вважає суд, відповідатиме її (дитини) інтересам. Суд також роз'яснює відповідачу, що відповідно до ст.169 СК України «Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав». Щодо покликань позивачки про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, то суд роз'яснює, що підстави притягнення платника аліментів до відповідальності за прострочення сплати аліментів передбачені ст.196 СК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], то сплачений нею судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved