Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачка - [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], звернулась до Калінінського районного суду м. Донецька із позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що 06 серпня 1999 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], і вони разом із чоловіком стали мешкати у квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності батьку чоловіка - [PERSON]. 07 серпня 2002 року позивачка була за згодою власника квартири [PERSON] зареєстрована у зазначеній квартирі. [INFO] у родині позивачки з'явилась перша дитина - син [PERSON], а [INFO] - син [PERSON], які також були зареєстровані у квартирі відповідача. Спірна квартира за площею стала малою для їх родини, і за згодою батьків чоловіка, вони обмінялись з батьками чоловіка квартирами, а саме батьки чоловіка стали мешкати у квартирі [ADDRESS], а позивачка разом із сім'єю переїхала до трикімнатної квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності матері чоловіка. У 2008 році чоловік позивачки покинув родину, тому позивачка разом із дітьми залишилась мешкати у квартирі [ADDRESS]. 28.12.2012 року рішенням Калінінського районного суду шлюб між позивачкою та її чоловіком було розірвано, і саме з цього часу відповідач по справі та його дружина стали говорити про те, щоб позивачка залишила квартиру [ADDRESS]. На питання позивачки, чи може вона разом із дітьми мешкати за зареєстрованою адресою, відповідач та його дружина відповідали відмовою. Незважаючи на вказані обставини, позивачка неодноразово намагалась все ж таки дійти до порозуміння із відповідачем та вселитись до квартири [ADDRESS], однак відповідач робив та продовжує робити все можливе, щоб до квартири позивачка та її діти не повернулись. Конфліктна ситуація стала ще гострішою у травні та червні 2013 року, коли позивачка змушена була звернутися із заявою до Калінінського РВ, де виклала обставини протиправної поведінки відповідача та членів його родини, які виганяли її та неповнолітніх дітей на вулицю, та не давали можливості вселитися до квартири [ADDRESS]. Позивачка вважає, що перешкоди, що чиняться з боку відповідача є незаконними та противоправними. Її малолітні діти потребують відповідних умов проживання та права на проживання і не можуть бути їх позбавлені за бажанням навіть власника квартири. За захистом своїх прав та прав неповнолітніх дітей позивачка зверталась із письмовими заявами до служби у справах дітей Калінінської ради м. Донецька, але їй було рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до вимог ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ними у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Виходячи з вимог ст. 405 ЦК України та ч.4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користуватись займаним приміщенням. З цих підстав позивачка просила суд вселити її та її неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в квартиру [ADDRESS] та зобов'язавши [PERSON] усунути перешкоди у користуванні неї та її неповнолітніми дітьми спірної квартирою. Відповідач по справі - [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. У зустрічній позовній заяві [PERSON], зазначив, що позовні вимоги [PERSON] він вважає безпідставними та недоведеними, а тому він звертається до суду із зустрічним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Так з 2002 року [PERSON] була зареєстрована у квартирі за адресою [ADDRESS], у якості дружини [PERSON], який є сином позивача. Вказана квартира є приватною власністю [PERSON] та належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2000 року, що посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №1122. Державна реєстрація права власності вчинена БТІ м. Донецька відповідно до надпису 55362 від 19.05.2000 року, книга 64 ДК-(274). Як вказує [PERSON] у первісному позові, вона з 2006 року добровільно, на підставі особистого рішення, без примусу або з інших незалежних від неї підстав, а саме з бажання приживати у квартирі більшої площі, переїхала на проживання у квартиру за адресою [ADDRESS]. [PERSON] є власником спірної квартири. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таких домовленостей між [PERSON] та [PERSON] не існує. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України житлове приміщення, яке мають право займати члени сім'ї власника, визначається його власником. Як вказує у своєму позові [PERSON], вона переїхала з адреси [ADDRESS] у зв'язку із браком житлової площі. Проте, визначити місце проживання [PERSON] у належній [PERSON] двокімнатній квартирі він не має можливості, оскільки у одній кімнаті проживає він з дружиною, а у іншій колишній чоловік [PERSON] - [PERSON], що унеможливлює спільне проживання з [PERSON]. [PERSON] є колишнім членом сім'ї власника житла. Вона не проживала значно більше одного року у вказаній квартирі без поважних причин, про що вона вказує особисто у первісному позові. Особистих речей [PERSON] у належній позивачу квартирі немає. Тому зустрічний позивач вважає, що [PERSON] втратила право користування належною позивачу квартирою на підставі ч.2 ст.405 ЦК України, як відсутня без поважних причин більш 1 року. [PERSON] не ставить питання про встановлення порядку користування та оплати платежів за квартиру, та ніколи цього не робила. Тому зустрічний позивач вважає, що метою [PERSON] є створення сутичок та скандалів у належній [PERSON] квартирі, що є неприпустимим. Крім того, зустрічний позивач зазначив, що йому 64 роки, йому потрібний спокій. Проте, [PERSON] намагається продовжувати конфлікти та скандали, що приведе до погіршення стану здоров'я [PERSON] Також [PERSON] зазначив, що у теперішній час [PERSON] проживає у трикімнатній квартирі за адресою [ADDRESS], яка належить на праві власності її матері [PERSON]. Вказане свідчить про наявність у [PERSON] житла для проживання та можливості зареєструватися у квартирі, як член сім'ї. З цих підстав [PERSON] просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві і просила суд задовольнити її позовні вимити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до неї, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, вона не визнала вважаючи їх безпідставними та не обґрунтованими і просила суд відмовити у задоволені зустрічних позовних вимог. Адвокат позивачки [PERSON], яка діє на підставі угоди, також в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні, підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві і просила суд задовольнити позовні вимити [PERSON] у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, вона не визнала, вважаючи їх безпідставними та не обґрунтованими і просила суд відмовити у задоволені зустрічних позовних вимог. Представник [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні не визнав і суду пояснив, що участь грошима у придбанні квартири, розташованою за адресою [ADDRESS] позивачкою документально не доведено, оплата комунальних послуг за іншою адресою не має на думку представника відповідача, відносин до позовних вимог та предмету спору, порушень прав дитини - [PERSON] він не вбачає, оскільки вимог про виселення дитини не ставиться, а в квартирі зареєстровані як сама дитина, так і батько дитини [PERSON], і право дитини на користування житлом не є обґрунтуванням права користування цим житлом його матері. Також представник відповідача зазначив, що [PERSON] за власною ініціативою переїхала на інше місце проживання, фактів примусу до зміни місця проживання або створення неможливих для проживання умов не встановлено, [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] і його права власника захищене законом, відповідачка [PERSON] з 2006 року без поважних причин не проживає за даною адресою, і вона втратила право користування даним житлом на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України, також [PERSON] ніколи не оплачувала зазначене житло та її речі за даною адресою на перебувають, домовленість з власником квартири щодо права проживання відсутні. З цих підстав представник відповідача просив суд у задоволені позову [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні - відмовити, і задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою у повному обсязі. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, в судове засідання не прибула, але звернулась до суду із письмовою заявою в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні, представник третьої особи підтримує і просить суд їх задовольнити в інтересах малолітніх дітей, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. ст. 158, 169 ЦПК України. Прокурор прокуратури Калінінського району м. Донецька Бондар А.В. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні, підтримала і просила суд їх задовольнити, а у задоволені зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, прокурор просила відмовити. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою відповідача по справі у зазначеному будинку [ADDRESS]. У спірній квартирі спочатку проживала жінка, потім вона квартиру продала. Спочатку у спірній квартирі проживала позивачка із мужем та дітьми, вони прожили там приблизно 5 років. Потім вони помінялись із батьками чоловіка квартирами і виїхали із квартири, а у спірній квартирі [ADDRESS] стали проживати [PERSON] та [PERSON]. У цій квартирі вони проживають 6-7 років. Також свідку [PERSON] розказувала, що саме діти просили їх помінятись квартирами. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є двоюрідною сестрою чоловіка позивачки. Їй відомо що позивачка та її брат уклали шлюб. Потім вони за гроші, які взяли у борг, купили спірну квартиру [ADDRESS]. Ця квартири була оформлена на батька її брата. Потім у них відбувся обмін квартирами, позивачка разом із чоловіком пішла проживати у більшу квартиру - трикімнатну, а у спірній квартирі стали проживати батьки чоловіка позивачки. Також їй відомо, що за цей обмін сім'я позивачки сплатила батькам чоловіка 11000 доларів США, - це була доплата за одну кімнату. Документів, які підтверджують, що сім'я позивачки взяла гроші у борг на купівлю спірної квартири, та що сім'я позивачки виплатила батькам чоловіка 11000 доларів США не існує. У спірній квартирі позивачка не проживає 5-6 років, тому що вона виїхала із квартири у трикімнатну квартиру. У спірній квартирі залишились меблі, які купувала сім'я позивачки. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є знайомою сім'ї [PERSON] та [PERSON], вона разом із ними навчалась у школі. Як сім'ю вона їх знає з 1999 року. Їй відомо, що в 2000 році вони переїхали у квартиру, розташована за адресою [ADDRESS], яку вони купили, на гроші, які брали у борг, хто був власником цієї квартири їй не відомо. Сім'я [PERSON] робила ремонт у цій квартирі, і вони там проживали до 2007 року. На той час вона була їх сусідкою, і вона проживала у квартирі[ADDRESS] цього будинку. Потім в 2007 році відбувся обмін квартирами з батьками [PERSON], як це було оформлено юридично їй не відомо. Сім'я [PERSON] і [PERSON] разом із двома дітьми переїхала до трикімнатної квартири по [ADDRESS], а батьки [PERSON] переїхали у квартиру [ADDRESS]. В 2010 році у сім'ї [PERSON] стались негаразди, їх шлюб в 2012 році було розірвано, позивачка разом із дітьми була змушена виселитись із трикімнатної квартири, де вона не зареєстрована, а у квартиру [ADDRESS] її не пускають, тому вона проживає у квартирі своїх батьків, разом із дітьми. Вислухавши пояснення позивачки її представника, представника відповідача, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, а також вислухавши висновок прокурора прокуратури Калінінського району м. Донецька, суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні, знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, є необґрунтованими та недоведеними в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В судовому засіданні було встановлено, що 06 серпня 1999 року позивачка по справі [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу [PERSON] разом із чоловіком стала проживати у квартирі [ADDRESS]. Зазначена квартира належить на праві власності батьку чоловіка - [PERSON]. Право власності на зазначену квартиру позивачкою не оспорюється. 07 серпня 2002 року позивачка [PERSON] була за згодою власника квартири [PERSON] зареєстрована у зазначеній квартирі, що підтверджено копією паспорту позивачки та довідкою. [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини. [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народився другий син - [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини. Малолітні діти позивачки - [PERSON] та [PERSON] із моменту народження були зареєстровані у спірній квартирі відповідача, відповідно до вимог СК України та ЦК України. Після народження двох дітей спірна квартира за площею стала малою для родини позивачки, і вони за згодою батьків чоловіка, обмінялись з батьками чоловіка квартирами, а саме батьки чоловіка стали мешкати у квартирі [ADDRESS], а позивачка разом із сім'єю переїхала до трикімнатної квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності матері чоловіка. Зазначений факт підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідків, квитанціями по оплаті позивачкою комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] і цей факт представником відповідача не оспорюється. У 2008 році чоловік позивачки покинув родину, тому позивачка разом із дітьми залишилась мешкати у квартирі [ADDRESS]. 28.12.2012 року рішенням Калінінського районного суду шлюб між позивачкою та її чоловіком було розірвано, що підтверджено копією рішення суду. Після розірвання шлюбу відповідач по справі та його дружина стали наполягати щоб [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми залишила квартиру [ADDRESS], тому що вона не була власником цієї квартири і не мала реєстрації за цією адресою. Зазначений факт підтверджений письмовими зверненнями позивачки [PERSON] до Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області. Позивачка [PERSON] намагалась вернутись до місця проживання до квартири [ADDRESS], де вона та її діти були зареєстровані, але відповідач та його дружина відмовили їй у вселенні і відповідач робіть все можливе, щоб до зазначеної квартири позивачка та її діти не повернулись. У результаті виниклого конфлікту позивачка [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми змушена була виселитись із квартири [ADDRESS], але у квартиру [ADDRESS], де вона та її діти зареєстровані, відповідач її не пустив, тому вона і її діти були змушені тимчасово проживати у квартирі матері позивачки. До теперішнього часу позивачку [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми відповідач не пускає у квартиру [ADDRESS], де позивачка та її діти мають реєстрацію, і відповідач чине перешкоди у проживанні позивачки та її неповнолітніх дітей у зазначеній квартирі. За захистом своїх прав та прав неповнолітніх дітей позивачка зверталась із письмовими заявами до служби у справах дітей Калінінської ради м. Донецька, але їй було рекомендовано звернутись до суду. Таким чином судом встановлено, що позивачка [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми на законних підставах має реєстрацію у квартирі [ADDRESS], як колишній член сім'ї власника квартири, а відповідач по справі [PERSON], який є власником зазначеної квартири, не пускає у зазначену квартиру позивачку [PERSON] та її неповнолітніх дітей, і відповідач чине перешкоди у проживанні позивачки та її неповнолітніх дітей у зазначеній квартирі, вважаючи що вона втратила право проживання у цій квартирі. Відповідно до вимог ст.156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ними у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що при вселенні [PERSON] у спірну квартиру, угод про порядок користування цією квартирою не укладалось. Крім того вимогами ЖК України (ст.156) передбачено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Таким чином виходячи з вимог ст. 405 ЦК України та ч.4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користуватись займаним приміщенням. Таким чином судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON] та її неповнолітні діти тимчасово не проживали у спірній квартирі [ADDRESS], з об'єктивних причин, тому що вони тимчасово за згодою відповідача та його жінки переїхала разом із сім'ю до більшої за площею квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності жінці відповідача, і вони там проживали до тих пір, поки [PERSON] та її неповнолітніх дітей не виселили із цієї квартири відповідач та його жінка, а тому суд вважає, що позивачка [PERSON], після припинення сімейних відносин із сином відповідача не втратила право на користування квартирою [ADDRESS], де вона та її діти мають реєстрацію, і перешкоди у проживанні позивачки у цій квартирі, що чине відповідач є незаконними. З цих підстав, суд позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні, задовольняє у повному обсязі. Що стосується зустрічних позовних вимоги [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, то суд вважає їх необґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так судом було встановлено, що [PERSON] та її неповнолітні діти тимчасово не проживали у спірній квартирі [ADDRESS] з об'єктивних причин, тому що вони тимчасово за згодою відповідача та його жінки переїхала разом із сім'ю до більшої за площею квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності жінці відповідача, і вони там проживали до тих пір, поки позивачку та її неповнолітніх дітей не виселили із цієї квартири відповідач та його жінка, а тому [PERSON], після припинення сімейних відносин із сином відповідача не втратила право на користування квартирою [ADDRESS], де вона та її діти мають реєстрацію. Крім того позивачка [PERSON] разом із дітьми не відмовлялась від проживання у зазначеній квартирі, а навпаки після її виселення із квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності жінці відповідача, [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми намагалась вселитись до квартири [ADDRESS], де вона зареєстрована, але відповідач чине перешкоди у проживанні позивачки у цій квартирі. З цих підстав суд вважає, що немає законних підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, а тому суд відмовляє у задоволені зустрічних позовних вимог. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача - [PERSON] на користь [PERSON] потрібно стягнути сплачений позивачкою судовий збір у сумі 114 гр. 76 коп. На підставі викладеного

Outcome: approved