Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначає, що 03.07.2003 року помер [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина. Вона в установленому законом порядку прийняла спадщину. Рішенням Сумського районного суду від 01.12.2017 року за нею було визнано право власності на земельну ділянку, площею 3,22 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Низівської селищної ради. Також померлому виділялися земельні ділянки, площами 1,07 га (сіножаті) та 0,37 га (пасовища) на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія СМ № 0270796 від 23.06.2000 року, але оскільки за життя спадкодавець не встиг за життя отримати державні акти на право приватної власності на землю, на даний час позивачка просить визнати за нею право на завершення приватизації даних земельних ділянок з отриманням свідоцтва про право власності на імя спадкодавця. В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, але представник подав до суду заяву про слухання справи без їх участі, вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача по справі - Низівської селищної ради Сумського району у судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Завідувач Сумської районної державної нотаріальної контори [PERSON] надала заяву в якій просить справу розглядати без участі їх представника. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер 03 липня 2003 року, про що виконавчим комітетом Низівської селищної ради Сумського району Сумської області внесено актовий запис № 34 від 04 липня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Як встановлено в суді, за життя [PERSON] було виділено на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія СМ № 0270796 від 23.06.2000 року земельну ділянку, площею 3,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,07 га сіножаті та площею 0,37 га пасовища, для ведення особистого селянського господарства (а.с. 11). Відповідно до рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 грудня 2017 року за позивачкою було визнано право власності в порядку спадкування після померлого [PERSON] на земельну ділянку, площею 3,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Низівської селищної ради (а.с. 14), яку спадкодавець оформив належним чином та отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (а.с. 13). Відповідно до пункту 3.1. [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд при розгляді справи також враховує роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/13 ( п. 3.5), згідно яких, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч.3 ст. 116 ЗК). Згідно вказаного роз'яснення визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. За таких обставин, суд вважає, що позивачка [PERSON] прийнявши спадщину після смерті [PERSON] набула право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали останньому включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки. У звязку із цим, вимогу позивачки про визнання за нею права на завершення приватизації земельних ділянок площею 1,07 га (сіножаті) та 0,37 га (пасовища), відповідно, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] слід задовольнити, надавши їй право на отримання правовстановлюючого документа на вказані земельні ділянки на своє ім'я.

Outcome: approved