Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] у січні 2019 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 січня 2014 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Під час перебування у шлюбі у неї з відповідачем народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Вказала що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Шлюбні відносини фактично припинені з січня 2018 року, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбу не можливе, у зв`язку з чим, просила розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Відповідно до заяви [PERSON] від 20.03.2019 року просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати, зазначивши, що спір щодо поділу майна та місця проживання дитини відсутній. Відповідач у судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви [PERSON] , від 20.03.2019 року просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу, зазначивши, що майновий спір та спір щодо місця проживання дитини відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З матеріалів справи судом встановлено, що 30 вересня 1981 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 21, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] . У зазначеному шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Також, встановлено, що між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки з січня 2018 року та сторони не ведуть спільного господарства, примирення неможливе. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір`ю, спір з цього приводу та щодо поділу майна у сторін відсутній. Відповідно до ст. 120 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, спір щодо місця проживання дитини відсутній, сторони наполягали на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved