Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 19 листопада 2016 року у Великоберезнянському РВ ДРАЦС у ГТУЮ в Закарпатській області за актовим записом №48 між нею та відповідачем було укладено шлюб . Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом із нею та знаходиться на її вихованні. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.11.2018 року було стягнуто з відповідача аліменти в розмірі 2000 грн. на її користь на утримання доньки, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає в позові, що вони не проживають разом близько одного року. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у дитини,немає наміру підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї,не хоче піклуватися про побудову сімейних відносин. З народження дитини, виявлено хворобу шлунку, яка потребує постійну дієту з специфічними продуктами, постійне лікування та відвідування лікарів, що потребує додаткових витрат на дитину. Дана обставина підтверджується виписками з історії хвороби. А тому позивачка вважає, що їх шлюб є формальним, надалі,так проживат вона немає наміру,просить суд розірвати шлюб між ними, що був укладений 19 листопада 2016 року, Великоберезнянським РВ ДРАЦСу ГТУЮ в Закарпатській області за актовим записом № 48 та стягнути з відповідача додаткові витрати на її користь на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі, а саме 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] та його представник захисник Гайданка Т.М. в судове засідання не з`явилися, від [PERSON] до суду подано заяву про розгляд справи без їх участі . Позовні вимоги визнають частково, а саме про розірвання шлюбу відповідач не заперечує, щодо вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, відповідач вважає неприпустимими вимоги, оскільки від сплачує аліменти за рішенням суду, є непрацездатним,є інвалідом першої групи, ніде не працює. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 19 листопада 2016 року було укладено шлюб, який зареєстрований Великоберезнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №48, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилася дитина: донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до п.3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно п.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не змогли створити міцної сім`ї, сімейне життя у них не склалося, проживають окремо, їх шлюб існує лише формально, а тому враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивачку наполягти на розірвання шлюбу є обгрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими і це суперечило б інтересам сторін. Також встановлено, шлюб на даний час існує лише формально, оскільки між подружжям виникла неприязнь один до одного, шлюбні відносини припинені та проживають окремо більше року. Відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. Суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно,отже укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. А тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] , в твердій грошовій сумі , а саме 1000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття( у зв`язку з хронічними проявами хвороби) суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 185 Сімейного кодексу України,той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.11.2018 року присуджено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, в матеріалах справи є копія виписки із історії хвороби № 3451, № 1440 [PERSON] , видана Обласною дитячою лікарнею, з яких убачається, що дитина відвідує лікарів. Копією довідки до акту огляду МСЕК встановлено, що [PERSON] (відповідач) є інвалідом першої групи, інвалідність з дитинства та встановлена на строк довічно. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Як вбачається з матеріалів справи позивачкою [PERSON] не подано доказів про фактичні додаткові витрати на дитину, які вона понесла чи може понести в майбутньому. Крім того, у звязку з тим, що відповідач [PERSON] є інвалідом першої групи, ніде не працює, то він не взмозі виплачувати додаткові витрати. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину з відповідача є необгрунтованими, не підтвердженими додатковими доказами, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial