Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою № 6 загальною площею 37,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вулиця 40 Років Перемоги, будинок 2 шляхом виселення [PERSON], [INFO] з квартири № 6 загальною площею 37,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вулиця 40 Років Перемоги, будинок 2. В обґрунтування свого позову вказала, що вона, [PERSON] є власником квартири № 6 загальною площею 37,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вулиця 40 Років Перемоги, будинок 2 на підставі Договору укладеного 30 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 4979. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на вказану квартиру за [PERSON] було зареєстровано 30.12.2016 року, рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер 33300113 від 30.12.2016 року, номер запису про право власності:18430942. Однак потрапити до квартири позивач немає можливості, оскільки в квартирі проживає та зареєстрований [PERSON], який звільняти квартиру не збирається. Відповідач ніколи не був членом її сім'ї, жодних договорів на користування квартирою між позивачем та відповідачем укладено не було, проживати в квартирі разом із відповідачем вона не збирається. 16 січня 2017 року нею направлено відповідачу досудову вимогу, в якій вона просила відповідача звільнити квартиру, належну їй на праві влаcності до 30.01.2017 року. Однак, вказана вимога залишилася без задоволення. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 24.04.2017 року підтримав вимоги позивачки та просить їх задовольнити. Вказав, що власником квартири є на даний час позивачка. Відповідач не є членом її сім'ї. Добровільно залишити квартиру він відмовляється. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав , та пояснив в судовому засіданні, що він дійсно мешкає у квартирі за вищевказаною адресою, там і зареєстрований. Вказана квартира є його єдиним житлом. Вважає, що його колишня дружина - [PERSON] лише фиктивно продала квартиру, щоб тільки виселити його. Крім того, є кримінальне провадження щодо крадіжки його особистих речей його колишньою дружиною із вказаної квартири. До цього вона неодноразово намагалася виселити його із квартири , однак рішеннями судів в задоволенні її вимог було відмовлено. Представник відповідача- адвокат [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 24.05.2017 року , просить відмовити в задоволенні позову, оскільки спірна квартира є єдиним житлом відповідача. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2016 року (а.с.13-14,15). Як вбачається з досудової вимоги [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] з вимогою звільнити належну їй на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS]. (а.с.16,17) Рішенням Дніпровського районного суду від 13.11.2013 року задоволено позовні вимоги [PERSON] про захист прав власника та усунення перешкод в користуванні квартирою за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. 40 років Перемоги, 2-6 .(а.с.44-47) Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2013 року вказане рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 листопада 2013 року було скасоване та вирішено вселити [PERSON] вселити у квартиру [ADDRESS], стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору, в задоволенні іншій частині позову було відмовлено. (а.с.48-50) Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.04.2016 року , яке було залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016 року, було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про виселення з приватного житла за неможливістю сумісного проживання.(а.с.51-54,55-56) Відповідно до ст.ст.\~317,\~319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За положенням ч. ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~\~ Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України), то власник житла має право вимагати\~усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями\~ст. 391 ЦК України. Статтею 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-158цс14. Судом встановлено факт відчуження колишнім власником квартири і переходу права власності на майно до позивача, відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача [PERSON], жодних договорів з відповідачем щодо визначення підстав його проживання позивач не укладала, та виявила намір на власний розсуд користуватися своєю власністю. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Відтак є всі підстави для задоволення позовних вимог . У відповідності до вимог ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~судові витрати , понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 640 грн. (а.с.2) ,підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Повний текст рішення виготовлено 02 жовтня 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved