Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, який було уточнено, до ПАТ «Запоріжжяобленерго», про стягнення заборгованості із заробітної плати, в якому зазначила, що з 19 червня 2017 року по 15 лютого 2018 року перебувала на посаді бухгалтера в ПАТ «Запоріжжяобленерго» та отримувала заробітну плату. Відпрацьовані календарні дні в період з жовтня 2017 по лютий 2018 року позивачці не оплачені, тому вона вимушена звернутися до суду із позовом. У судове засідання позивачка не зявився, надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» до суду не зявився, про час та місце розгляду справи попереджався своєчасно та належним шляхом, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечував, вважав його необґрунтованим. Суд вважає можливим розглянути справу, у спрощеному позовному провадженні, за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу (розпорядження) №1640-к від 16.06.2017 року позивачку [PERSON] було прийнято на роботу з 19 червня 2017 року на посаду бухгалтера ПАТ «Запоріжжяобленерго». Згідно наказу (розпорядження) №570-к про припинення трудового договору від 15.02.2018 року [PERSON] було звільнено, згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору). Факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» з 19.06.2017 року по 16.02.2018 року, підтверджується копією трудової книжки [PERSON]. Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівникові при звільненні, позивачці [PERSON] нараховано до виплати 45077,74 грн. На момент подання позову, позивачка просила суд стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року в сумі 39995,53 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 23997,32 грн. Згідно бухгалтерської довідки, виданої головним бухгалтером ПАТ «Запоріжжяобленерго», та підписаної директором з економіки та фінансів, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за жовтень 2017 січень 2018 року та поточна заробітна плата за лютий 2018 року була погашена в повному обсязі 16.07.2018 року у сумі 39995,53 грн. Факт погашення заборгованості по заробітній платі [PERSON] також підтверджується довідкою від 17.07.2018 року, виданою ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, заборгованість по заробітній платі [PERSON] у сумі 39995,53 грн. не підлягає стягненню, у звязку з її погашенням. В уточненій позивній заяві, позивачка просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 39669,59 грн. та судові витрати у сумі 5000 грн. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Згідно абзацу 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата з час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Однак позивач, всупереч вищенаведеним нормам, у своїй уточненій позовній заяві, разом з місяцем, передуючим звільненню (січнем), включив до розрахунку середньомісячної заробітної плати місяць свого звільнення (лютий). Згідно п. 5 розділу IV «Порядку обчислення середньої заробітної плати», основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Відповідно до довідки про середній заробіток, виданої ПАТ «Запоріжжяобленерго», середньоденний дохід позивачки [PERSON] складає 336 грн. 74 коп. Беручи до уваги вищевикладене, середній дохід позивачки за 99 робочих днів затримки виплат при звільненні не може бути більшим ніж 33337,26 грн. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 33337,26 грн., в іншій частині позову необхідно відмовити. Стосовно позову в частині стягнення з відповідача судових витрат, суд вважає вимоги не в повній мірі обґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 137 ЦПК України розмір витрат, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, встановлюється згідно з умовами договору про надання правової допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правову допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір виплат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позов та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи вищевикладене, а також, те що підготовка позовної заяви про стягнення заробітної плати не є складною, позовна заява є типовою, оформлення процесуальних документів не потребувало затрат значного часу, підготовка справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, суд вважає наданий розрахунок судових витрат завищеним, повністю не доведеним та не обґрунтованим. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, на користь позивача, судові витрати у сумі: 1500,00 грн. (500 грн. консультації, 1000 грн. складання процесуальних документів). В іншій частині позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial