Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі та мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось і вони перестали вести спільне господарство і проживати однією сім»єю, відповідача матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача до повноліття дитини щомісячно. В судове засідання позивачка не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, представник позивачки надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та розглядати справу без її участі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що маже рік позивачка перебуває в Китаї, де працює. На Україні приїздила всього один раз приблизно на два місяці, весь цей час син проживає з ним, він піклується про нього, забезпечує всім необхідним, не бажає платити аліменти. На даний час вони проживають разом, просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, статтею 11 цього Кодексу визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони перебували у цивільному шлюбі та мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 08.06.2011 року, актовий запис № 999. Як вбачається з довідки квартального комітету № 19 Ленінського району м. Кіровограда від 09.03.2016 року за вих. № 241 та від 10.05.2016 року за вих. № 409 позивачка та відповідач проживали в [INFO] з 2009 року до грудня 2015 року. [PERSON] з липня по грудень місяць 2015 року перебувала за межами України, дитина [PERSON] проживала постійно з батьком [PERSON] та був на його утриманні. Згідно довідки квартального комітету № 12 Ленінського району м. Кіровограда від 09.05.2015 року за вих. № 254, виданої [PERSON], він проживає в [INFO] (вулиця Красіна) зі своїм сином [PERSON] без реєстрації. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, ч.2 ст. 181 цього Кодексу визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, на підставі яких вона звертається в суд з позовом про стягнення аліментів з відповідача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави. На підставі викладеного і ст.ст. 180, 181 СК України,

Outcome: dismissed