Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 14 вересня 2016 року вона є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: смт. Вишково, вул. Івана Франка 12 Хустського району. Після укладення договору дарування зясувалося, що в будинку з 12 грудня 1995 року зареєстрований [PERSON], [INFO], однак фактично у вказаному будинку він з 2011 року не проживає. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач відмовляється. Це створює позивачці незручності у користуванні її власністю. Просить суд винести рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. До суду подала заяву, в якій просить про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить суд позов задоволити Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини його неявки суду невідомі. У порядку, передбаченому ст.ст. 169, 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати дану справу у відсутності сторін та інших учасників і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: смт. Вишково, вул. Ів. Франка 12 Хустського району. Право власності на даний будинок підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договором дарування, укладеного між позивачкою та [PERSON] 14 вересня 2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 6607. Після укладення договору дарування зясувалося, що в будинку з 12 грудня 1995 року зареєстрований [PERSON], [INFO], однак фактично у вказаному будинку він з 2011 року не проживає. Цей факт підтверджується довідкою Вишівської селищної ради Хустського району Закарпатської області № 02-36 від 15.11.2016 року. Суд вважає, що наявність реєстрації місця проживання відповідача у будинку позивачки порушує права та інтереси останньої, повязані з розпорядженням та користуванням належним їй майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 ст. 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач [PERSON] у будинку, належному позивачці, не проживає більше пяти років, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, не приймає участі у спільному побуті, а його реєстрація порушує права та інтереси позивачки, повязані з розпорядженням та користуванням належним їй майном, суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки.

Outcome: approved