Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10.08.1992 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 15.09.2017 року була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні з нею не був проведений повний розрахунок. За таких обставин просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості з виплати заробітної плати, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з дня звільнення, а також понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 27.03.2018 року по справі було відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивачка [PERSON] та її педставник [PERSON] не з'явились, надали письмову заяву, в якій просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. В частині стягнення витрат на правову допомогу покладаються на розсуд суду. Представник відповідача повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позовну заяву, де зазначено, що тимчасові складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення Товариства, зокрема, це втрата ринків збуту у РФ, несвоєчасні розрахунки за поставлену продукцію замовниками, постійна заборгованість держави з відшкодування ПДВ. Також вказав, що згідно наказу № 75 від 21.03.2014 р. на підприємстві встановлено режим неповного робочого дня, а саме триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу товариство просить зменшити їх розмір. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, [PERSON] з 10.08.1992 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах, 15.09.2017 року була звільнена за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.8, 17). Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» від 10.05.2018 року № 16-07/707 заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] (з вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) становить 33519 грн. 85 коп., у тому числі сума нарахованої вихідної допомоги, без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору - 14761 грн. 52 коп. (а.с. 36). Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON], ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, що фактично визнано представником відповідача у наданих письмових поясненнях. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відтак, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 33519 грн. 85 коп. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» середньоденна заробітна плата позивача (без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору) становить 229 грн. 53 коп. (а.с. 36). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 р. у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа (а.с. 38). Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення данного рішення, тобто з 16.09.2017 року по 01.06.2018 року становить 102 робочих днів (вересень - 6, жовтень - 13, листопад -13, грудень - 11, січень - 13, лютий - 12, березень - 12, квітень - 11, травень - 11). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.09.2017 року по 01.06.2018 року включно у сумі 23412 грн. 06 коп. (229,53 х 102). З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити - стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 33519 грн. 85 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.09.2017 року по 01.06.2018 року включно у сумі 23412 грн. 06 коп. Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Адвокатом [PERSON] надано договір про надання правової допомоги у цивільній справі від 17.11.2017 року, укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], акт здачі-прийняття виконаних робіт №03 від 09.03.2018 року на суму 3000грн. (а.с.23, 25). Також надана копія квитанції до прибуткового касового ордеру №03 від 01.03.2018 року щодо прийняття від [PERSON] 3000 грн., але прописом в квитанції зазначена сума 2000 грн. (а.с.24). У відзиві на позовну заяву представником Товариства заявлено про зменшення розміру витрат на правову допомогу. При визначенні розміру витрат на правову допомогу відповідно до вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд враховує, що справа є малозначною, не складною, в аналогічних справах цієї категорії представником позивача складалися такі ж позовні заяви. Складання позовної заяви в цій справі не потребувало значного часу на опрацювання законодавчої бази чи формування позиції у справі. Підготовка матеріалів позовної заяви зводилася до направлення запиту до Товариства для з'ясування розміру заборгованості по заробітній платі, інформації про невикористані відпустки, витребування копії наказу про звільнення, та складання позову і надіслання до суду. Отже, враховуючи незначну складність справи, обсяг виконаних адвокатом послуг, є завищеною кількість годин на надання правничої допомоги і суд вважає необхідним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу і стягнути з Товариства на користь [PERSON] 1000 грн. в відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки позивач при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial