Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що 29.01.2003 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 1 з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Лісова (Щорса) в с. Малоянисоль Нікольського району Донецької області, який батько збудував ще у 1959 році. За життя батько не встиг оформити документи щодо здачі домоволодіння в експлуатацію та не оформив і не отримав правовстановлюючі документи на нього. Також зазначила, що спадщину після смерті батька прийняла її мати - дружина померлого [PERSON], яка також не оформивши спадкових справ 26.11.2008 року померла. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті є вона та онука померлої [PERSON], батько якої [PERSON] помер 29.01.2007 року. 09.03.2017 року між нею та [PERSON] укладено договір про розподіл спадкового майна, згідно якого спірний житловий будинок залишається за нею. У встановлений законом строк 29.03.2017 року вона звернулася до Нікольської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини за законом, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за № 351/01-24 від 29.03.2017 року. Вищевказаною постановою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане домоволодіння їй було відмовлено із-за відсутності документа підтверджуючого право власності на предмет спадкування та реєстрації права власності взагалі на домоволодіння/житловий будинок на імя спадкодавця. Оскільки, її батьку на час смерті належало право забудовника, яке він не встиг реалізувати за життя і дане право успадкувала її мати, яка також його не реалізувавши сама померла, просить визнати за нею право забудовника незавершеного будівництва житлового будинку № 1, розташованого по вул. Лісова в с. Малоянисоль Нікольського району Донецької області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 26.11.2008 року, з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на своє імя документів, що посвідчують право власності. Позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю - [PERSON] під час судового розгляду справи позов по вищезазначеним підставам підтримали у повному обсязі та наполягали на його задоволенні. В останнє судове засідання позивачка не зявилася. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в звязку з чим суд на підставі ст. 223 ЦПК України закінчив розгляд справи без участі позивачки. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької областів судове засідання не зявився. Надав суду письмову заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував та просив справу розглянути без участі представника сільської ради. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників судового процесу достатніми, суд розглянув справу у відсутність незявившегося представника відповідача. Також під час судового розгляду справи за клопотанням сторони позивача судом було витребувано з Нікольської держнотконтори довідку № 213 від 15.11.2016 року видану КП «Бюро технічної інвентаризації», яка була надана суду в копії. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, розглянувши письмову заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а статтею 16 цього Кодексу визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії І-ЯР № 945603 [PERSON] 13.01.1959 року уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації одруження їй присвоєно прізвище «Галла» про що зроблено відповідний актовий запис № 3. Відповідно до свідоцтва про народження серії ІV-УР № 1915819 [PERSON] народилася 19.11.1962 року та її батьками зазначені: мати [PERSON], батько [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 80. Згідно свідоцтва про шлюб серії ІІІ-НО № 316712 виданого 10.08.1980 року [PERSON] 10.08.1980 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «Татар», про що зроблено відповідний актовий запис № 17. Рішенням виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів № 28 від 11.08.1995 року [PERSON] передано безкоштовно в приватну власність та постійне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд /присадибна ділянка/, особистого підсобного господарства, садівництва, дачного та гаражного будівництва. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-НО № 714191 [PERSON] помер 29.01.2003 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 07. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-НО № 348914 [PERSON] померла 26.11.2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 51. Відповідно до повідомлення КП Нікольської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» від 15.11.2016 року за вих. № 213 житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, Нікольський район, с. Малоянисоль, вул. Лісова (Щорса), буд. № 1, ні за ким не зареєстрований. Згідно договору про розподіл спадкового майна від 29.03.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 499, [PERSON] та [PERSON] уклали цей договір про розподіл спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON], згідно якого отримують свідоцтва про право на спадщину за законом: [PERSON] дочка спадкодавці на грошові внески з відсотками та компенсаційними виплатами у ТВБВ № 100004/0337 філії ДОУ ПАТ «Державний ощадбанк України» та на домоволодіння/житловий будинок № 1, розташований по вул. Лісова (стара назва Щорса) в с. Малоянисоль Нікольського району Донецької області, а [PERSON] онука спадкодавці на земельну ділянку, яка розташована на території Кіровської сільської ради Волноваського району Донецької області, для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,4714 га, кадастровий № 1421583100:03:000:1538 та на земельну ділянку, яка розташована на території Кіровської сільської ради Волноваського району Донецької області, для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,2093 га, кадастровий № 1421583100:03:000:1539. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2017 року за вих. № 351/01-24 державний нотаріус Нікольської держнотконтори Донецької області [PERSON] відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла 26.11.2008 року, на домоволодіння/житловий будинок № 1, розташованого по вул. Лісова (стара назва Щорса) в с. Малоянисоль Нікольського району Донецької області, у звязку з відсутністю документа підтверджуючого право власності на предмет спадкування, та реєстрації права власності взагалі, на домоволодіння/житловий будинок на імя спадкодавця. Відповідно до довідок [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області № 327 від 18.04.2017 року та № 328 від 18.04.2017 року [PERSON] на день смерті (з/а № 69 від 05.03.2003 року) був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] (на підставі погосподарської книги № 9 за 2001-2005 рр. особистий рахунок № 697) та мав наступний склад сімї: дружина [PERSON], [INFO]. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області № 854 від 11.07.2017 року домоволодіння, розташоване за адресою: Донецька область, Нікольський район, с. Малоянисоль, вул. Лісова, буд. 1, на підставі погосподарської книги № 9 за 2001-2005 рр. до 2003 року рахувалося за [PERSON] (з/а № 07 від 29.01.2003 року). Відповідно до технічного паспорту виготовленого КП Нікольської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» станом на 30.05.2017 року домоволодіння за адресою по вул. Лісова (Щорса) № 1 в с. Малоянисоль Нікольського району Донецької області складається з житлового будинку, сіней, погребу, літньої кухні, двох сараїв, колодязю, двох огорож, воріт збудованих у 1959 році, тамбуру, ганку збудованих у 1990 році та воріт збудованих у 2016 році. Згідно правового змісту ст.ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч.2 та ч.3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди також регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Згідно п.1.5 та п.1.6 вказаного Тимчасового положення обовязковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Реєстрації підлягають права власності тільки на обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці обєкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не повязані фундаментом із землею. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно зясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У звязку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Згідно ст. 105 ЦК УРСР, яка діяла на момент збудування жилого будинку, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу або без належно затвердженого проекту або з істотними відхиленнями від проекту або з грубими порушеннями основних будівельних норм і правил, не в праві розпоряджатися цим будинком чи частиною його. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини. Тобто, якщо обєкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, право власності не було за ним зареєстровано, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві, як забудовнику права та обовязки. В судовому засіданні встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] права власності на житловий будинок розташований с. Малоянисоль по вул. Лісова, 1 Нікольського району Донецької області не набув. Крім цього, стороною позивача не надано жодних доказів про те, що будівництво житлового будинку, розташованого в с. Малоянисоль по вул. Лісова (Щорса), 1 Нікольського району Донецької області, здійснювалося забудовником (спадкодавцем) згідно із законом. Додані стороною позивача до позовної заяви письмові докази (рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів № 28 від 11.08.1995 року про передачу земельних ділянок в приватну власність та постійне користування та технічний паспорт на житловий будинок) на думку суду не є доказами, які б підтверджували здійснення будівництва вказаного нерухомого майна згідно із законом. Також стороною позивача не надано суду жодних доказів з приводу того, що мати позивачки взагалі приймала спадщину після смерті свого чоловіка, та на час своєї смерті мала право забудовника вищезазначеного домоволодіння, яке за собою просить визнати в порядку спадкування позивачка. З огляду на вищенаведене, враховуючи, що стороною позивача не доведено, що спадкодавцю (матері позивачки) на час його смерті належало право забудовника незавершеного будівництва житлового будинку № 1, розташованого по вул. Лісова в с. Малоянисоль Нікольського району Донецької області, яке в порядку спадкування просить визнати за собою сторона позивача, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. а тому позов задоволенню не підлягає. Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову суд також виходить з того, що стороною позивача не доведено в чому саме полягає порушення (оспорювання, невизнання) її прав [PERSON] сільською радою Нікольського району Донецької області, тим паче, що судом встановлено, що позивачка до нотаріального органу з приводу оформлення спадкового майнового права у виді права забудовника нерухомого майна не зверталася та їй в цьому відмовлено не було. Між тим слід зазначити, що інші досліджені в ході судового розгляду вищезазначені докази надані стороною позивача не спростовують висновків суду. Судові витрати у виді судового збору сплачені позивачкою при зверненні до суду на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що останній в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі відшкодуванню стороною відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed