Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.11.2016 року з відповідачкою було укладено трудовий договір. Відповідно до умов вказаного договору відповідачка виконувала роботу продавця в магазині «Прометей» по вул.Київській,37 в с.Корделівка Калинівського району Вінницької області. Під час виконання трудових обов'язків відповідачка взяла в магазині безоплатно товар на суму 9700,00 грн. Враховуючи те, що на момент виникнення зазначеної суми боргу, відповідачка не мала можливості її сплатити, тому вони домовились, що дана сума боргу буде переведена в позикове зобов'язання, що відповідає вимогам ст.1053 ЦК України в підтвердження чого останньою була написана розписка від 03.02.2017 року про те, що вона зобов'язується повернути суму в розмірі 9700 грн. в строк до 04.03.2017 року. Крім цього, відповідно до розписки від 27.03.2017 року відповідачка позичила у неї грошові кошти в сумі 1800 грн., які зобов'язалась повернути в строк до 27.05.2017 року. Проте, відповідачка не повернула їй борг у вказаний строк. За вказаних обставин позивачка просить стягнути з відповідачки на її користь борг за договорами позики в розмірі 11980,64 грн. з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції за весь час прострочення у відповідності до вимог ст.625 ЦК України. В судовому засідання позивачка та її адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали з мотивів, наведених у позові. Крім того, адвокат [PERSON] зазначив, що підстав вважати, що розписки відповідачкою були написані під тиском [PERSON] немає, оскільки відсутні будь-які докази цього. Договори є чинними і сторони повинні його дотримуватись. Відповідачка та її адвокат [PERSON] в судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог з мотивів, наведених у запереченні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала разом з [PERSON] в магазині «Прометей» по вул.Київській,37 в с.Корделівка Калинівського району Вінницької області. [PERSON] давала в борг товар та брала гроші з каси магазину. Під час ревізії було виявлено недостачу та складено акти. [PERSON] добровільно без усякого примусу написала розписки та зобов'язалась повернути борг в сумі 1800 грн. в строк до 27.05.2017 року, а 9700 грн. в строк до 04.03.2017 року. Вона також брала гроші з каси і писала розписку [PERSON], проте на даний час розрахувалась та сплатила борг. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] та був присутній під час проведення ревізії в магазині «Прометей» по вул.Київській,37 в с.Корделівка Калинівського району Вінницької області 03.02.2017 року та 12.03.2017 року. Під час проведення ревізій у магазині було виявлено недостачі, про що складено відповідні акти. Продавець [PERSON] факт недостачі пояснила тим, що брала гроші з каси та давала товар у борг. Внаслідок чого, без усіляких погроз та примусу з боку [PERSON], написала розписки про боргові зобов'язання. Будь-яких боргових зобов'язань у [PERSON] перед [PERSON] до проведення ревізії не було. Свідок [PERSON] дала аналогічні покази в судовому засіданні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала продавцем в магазині «Прометей» по вул.Київській,37 в с.Корделівка Калинівського району Вінницької області разом з [PERSON] Під час проведення ревізій, а саме 03.02.2017 року та 12.03.2017 року було виявлено недостачу. За ініціативою [PERSON] вони написали розписки, оскільки перебували у стресовому стані. В актах перевірки наявності товарів в магазині зазначили, що брали гроші з каси. Вони брали товар з магазину, проте потім повертали, тому не знає звідки виявилась недостача. Крім того, зазначила, що договір про повну матеріальну відповідальність з [PERSON] укладала. Суд, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін та їх адвокатів, свідків по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та згідно ст.ст.527-530 ЦК України належними сторонами і у визначений зобов'язанням строк. Якщо строк(термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За договором позики відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, а відповідно до вимог ч.2 ст.604, ст.1053 цього Кодексу передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням, при цьому така заміна провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановлені для договору позики (ст.1047 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність у виді роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, в зв'язку з чим має магазин «Прометей» по вул.Київській,37 в с.Корделівка Калинівського району Вінницької області. Згідно трудового договору, укладеного 21.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] остання працювала продавцем у магазині «Прометей». За результатами проведення ревізії в зазначеному магазині, було виявлено недостачу товарів, а саме: 03.02.2017 року на суму 19444,13 грн. та 12.03.2017 року на суму 5292,46 грн. Згідно актів перевірки наявності товарів в магазині «Прометей» від 12.03.2017 року та 03.02.2017 року [PERSON] пояснила, що недостача виникла в зв'язку з тим, що вона взяла кошти з каси. В зв'язку з чим [PERSON] на пропозицію [PERSON] написала їй письмові боргові розписки від 03.02.2017 року за якою зобов'язалась повернути борг в строк до 04.03.2017 року та від 27.03.2017 року за якою зобов'язалась повернути борг в строк до 27.05.2017 року . Факт написання боргових розписок [PERSON] було підтверджено свідками в судовому засіданні, а дані боргові розписки в установленому законом порядку не були визнані недійсними, як і не були оспорені відповідачкою [PERSON] на тій підставі, що грошові кошти не були одержані від позикодавця відповідно до вимог ст.1051 ЦК України, положеннями якої передбачено підстави та порядок оспорювання договору позики. Згідно ст.ст.1049-1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що було передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо договором не встановлено строк, повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В розписках від 03.02.2017 року та 27.03.2017 року зазначено строк повернення боргу відповідно 04.03.2017 року та 27.05.2017 року, проте до дати розгляду справи судом відповідачка не погасила заборгованість, що свідчить про порушення нею свого зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON], працюючи продавцем, брала без оплати грошовими коштами, тобто в борг, у магазині позивачки [PERSON], товари та грошові кошти з каси, внаслідок чого виник борг, при цьому зобов'язання по оплаті товарів було замінено на боргове зобов'язання, що не суперечить вимогам ч.2 ст.604 та ст.1053 ЦК України, оскільки така заміна проведена з додержанням вимог про новацію і здійснена у формі, встановленому для договору позики (ст.1047 ЦК України). Боргові розписки в установленому законом порядку сторонами не оспорювались та не були визнані недійсними, а боргове зобов'язання укладено між сторонами у встановленому законом порядку як за його змістом, так і його формою. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджується виконанням ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає простроченні кредитора. В судовому засіданні встановлено, що боргові документи знаходяться у позивачки [PERSON], а відповідачкою [PERSON] не надано будь - яких визначених законом письмових доказів на підтвердження як відсутності боргу, так і повернення боргу позивачці, при цьому не можуть бути враховані доводи відповідачки щодо того, що нею не отримувалися від позивачки грошові кошти з зазначених вище підстав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні було належними та допустимими доказами безспірно встановлено, що відповідачка свого зобов'язання по сплаті коштів в строк до 04.03.2017 року та 27.05.2017 року не виконала, в зв'язку з чим підлягає стягненню з відповідачки в примусовому порядку, оскільки відповідно до ст.ст. 526, 527, 629 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, в строки та порядку, визначеному законом чи договором, так як відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, в зв'язку з чим з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки борг в розмірі 11500 гривень. Крім того, у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, враховуючи, що розмір індексу інфляції за період з 01.03.2017 року по 31.05.2017 року становить:101, 8%х100,9%х101,3%=104,05%, тому сума інфляційних становить:392,85 грн.=(9700 грн.х104,05%=10092,85 грн.-9700 грн.). Три проценти річних за період з 04.03.2017 року по 26.05.2017 року становить 67 грн.=9700 грн.х3%:365х84 (кількість днів просрочки з 04.03.2013 року по 26.05.2017 року). Три проценти річних за період з 27.05.2017 року по 18.06.2017 року становить 20,79 грн.=11500 грн.х3%:365х22 (кількість днів просрочки з 27.05.2017 року по 18.06.2017 року). Таким чином, загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних складає 11980,64 грн. Крім того, суд критично оцінює заперечення адвоката відповідачки [PERSON]-[PERSON] щодо того, що між роботодавцем [PERSON] та продавцем [PERSON] не було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, оскільки предметом даного позову є боргові зобов'язння відповідачки перед позивачкою, які [PERSON] не оспорювались та не були визнані недійсними. Враховуючи прийняте рішення та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved