Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду , вказуючи, що вона, уклала з відповідачем договір оренди земельної ділянки від 22 жовтня 2015 року № 11, за яким передала належну їй на підставі державного акту ДН № 097063 земельну ділянку, площею 9,9544 га,розташовану на території Михайлівської сільської ради Олександрівського району Донецької області в оренду відповідачу на 20 років. Договір оренди зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26жовтня 2015 року за індексним номером 46301725 ,а земельну ділянку передано відповідачеві на підставі акту приймання-передачі. [PERSON] зазначає ,що за змістом договору , розмір орендної плати становить 4,54% (п.9 договору),але при цьому в договорі не зазначено від якої суми проводиться розрахунок; не вказано як здійснюється обчислення розміру орендної плати з урахуванням чи без урахування індексації(п.10 договору); не вказані способи та умови розрахунків та не визначено порядок внесення орендної плати,що є істотними умовами договору,а тому вказані недоліки є підставою для визнання договору недійсним,як то передбачено ст.ст.203,ч.1,3 ст.215 ЦК України. Крім того , позивачка посилається ,що відповідачем не дотримано норми сівозміну на орендованих ділянках . Так, два роки підряд відповідач висаджував одну і ту ж саму культуру. На підставі викладеного, [PERSON] у позові виклала вимогу про визнання договору оренди земельної ділянки від 22 жовтня 2015 року № 32, укладеного між нею та ПП «Лактус» , недійсним та зобовязати відповідача повернути земельну ділянку їй, як власнику, а також стягнути понесені нею судові витрати . Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася,надавши до суду заяву ,в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу без її участі. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, заявивши, що договором оренди , в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» не зазначено усі істотні умови , що є підставою для визнання договору оренди землі недійсним . Крім того, відповідачем не дотримано порядок сівозміни, на чому наполягає позивачка, яка безпосередньо спостерігала, як використовується належна їй земельна ділянка. Представник заззначає, що вказані підстави є достатніми для задоволення позову, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 6 лютого 2012 року по справі № 6-104ц/11. Представник відповідача [PERSON] - директор ПП «Лактус », позов не визнав повністю та пояснив, що сторони 22 жовтня 2015 року уклали договір оренди землі, за яким [PERSON] передала в оренду належну їй земельну ділянку. Представник запевнив, що позивачка з 2016 року отримує орендну плату та жодного разу не заявляла претензій щодо її розміру. Фактично розмір орендної плати індексується щорічно та виплачується навіть у більшому розмірі, ніж передбачено договором, що підтверджено довідками ПП. Представник відповідача вважає, що сторони , за потреби, не позбавлені можливості внести зміни до укладеного договору . Також він не погоджується із твердженням щодо порушень сівозміни на орендованих ділянках, наполягаючи на виконанні всіх необхідних агрономічних вимог та вимог до захисту земель. Відповідачем по справі надано відзив , в якому зазначено про невизнання позову через відсутність підстав для висновку про його недійсність з огляду на те, що договір оренди підданий державній реєстрації, отже, відповідає вимогам закону. Крім того, представник посилається на використання типової форми договору оренди землі, що затверджена постановою КМУ. Проаналізувавши зібрані докази, суд встановив таке. На доказ наявних між сторонами відносин щодо оренди землі, сторони надали договір оренди за № 32 від 22 жовтня 2015 року. За умовами договору, [PERSON] передала Приватному підприємству «Лактус» в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 9,9544 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради, кадастровий № 1420385500:01:000:0375 ( а.с. 8). Вказана земельна ділянка належить позивачці відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 098272,виданого на підставі розпорядження Олександрівської райдержадміністрації № 438 від 26 грудня 2005 року. Державний акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності державних актів на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01061650095 в Олександрівському районному відділі земельних ресурсів 28 вересня 2006 року ( а.с 6). Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно , земельна ділянка за кадастровим № 1420385500:01:000:0375, площею 9,9544 га , для ведення сільськогосподарського виробництва, що належить власнику [PERSON] , передана в оренду ПП «Лактус» за договором оренди землі № 32 від 22 жовтня 2015 року. Дата державної реєстрації договору оренди 23 жовтня 2015 року ( а.с .12) Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, зокрема, відсутня згода за всіма істотними умовами договору. \~ \~ \~ \~Вирішуючи спір , суд виходить з такого. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом\~ст.\~15\~цього Закону,\~ істотними умовами\~договору оренди\~землі є: - обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); -\~строк дії\~договору оренди; - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Отже, ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» на час його укладання жовтень 2015 року, передбачає необхідність погодження лише трьох істотних умов договору оренди землі, а положення про можливість визнання договору недійсним з огляду на відсутність однієї з таких умов у договорі взагалі виключене із вказаного Закону. Тож укладений\~спірний \~договір оренди\~землі не\~може бути\~визнаний недійсним\~ формально\~з підстави\~ відсутності\~істотної умови. Суд приймає до уваги, що частиною першою статті 4 ЦПК України визначено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відтак, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів , а тому, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода \~позивача з умовою договору не може бути підставою для визнання прав сторін порушеними в момент укладення договору та визнання договору недійсним з цих підстав Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 у справі № 6-1512цс16\~. У п. 9 оспорюваного договору зазначено, що орендна плата встановлена в договорі у розмірі 4,54 % та не зазначено від якої суми вона розраховується. У п. 10 договору не вказано з урахуванням чи без врахування індексації обчислюється розмір орендної плати , не вказано спосіб та порядок розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка з 2016 року щорічно отримувала орендну плату в розмірі, що зазначений у довідках, наданих представником відповідача, а саме : -у 2016 році 14446,84 грн., -у 2017 році 24844,82 грн., -у 2018 році отримано 22423 грн., а залишок склав 7391 грн. Отже, виплата орендної плати фактично провадиться з урахуванням індексації та за домовленістю сторін у грошовій чи натуральній формі, а відтак, суд приходить до висновку що посилання позивача про \~відсутність у договорі оренди землі певної істотної умови є лише формальним приводом звернення до суду, а тому не може вважатися підставою для визнання такого договору недійсним. Суд вважає, що доводи про відсутність зазначених у позові істотних умов не унеможливило виконання договору, зокрема, в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, отже, права позивача не були порушені та не підлягають захисту. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною( сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до положень ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стосовно недотримання відповідачем сівозміни під час дії договору оренди, суд враховує, що позивачем не надано будь-яких доказав вказаної обставини та не доведено, що цим порушено її права як власника земельної ділянки , що могло бути підставою для розірвання договору оренди, а не визнання його недійсним на час укладання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає встановленим, що укладений 22 жовтня 2015 року договір оренди між сторонами не суперечить діючому законодавству, спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених ним, і позивачкою не було надано будь-яких доказів, які б спростовували б цей висновок.

Outcome: dismissed