Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на проживання в її житловому будинку та користування ним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить домоволодіння, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], який є її сином, зареєстрований у належному їй домоволодінні, однак у господарстві з липня 2014 року не проживає. Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку знятись з місця реєстрації, його особистих речей у вказаному домоволодінні немає, обов'язків щодо утримання житла він не виконує, позивачка просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування належним їм будинковолодінням. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Додатково пояснила, що відповідач був зареєстрований у належному їй будинковолодінні, як член сім'ї, проте більше року не проживає у ньому, комунальні послуги не сплачує, будь-яких витрат по утриманню будинку не несе, виїхав з місця реєстрації у невідомому напрямку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (жителька [ADDRESS]) та [PERSON] (жителька [ADDRESS]), які є сусідами позивачки, ствердили, що відповідач у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], більше року не проживає, витрат по утриманню житлового будинку не несе, речей повсякденного вжитку, які б належали [PERSON], в будинку позивачки немає. Вислухавши пояснення позивачки, опитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] (позивачка) на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS], що підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 15.12.2004 року (а.с. 4), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.02.2005 року (а.с. 5), копією витягу з Державного реєстру правочинів від 20.12.2004 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 14.07.2015 року (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження відповідач народився [INFO], йому було присвоєно прізвище батька «[PERSON]» та у графі «мати» вказано [PERSON] (позивачка) (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені відповідач 06.04.2012 року змінив прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 14). Відповідно до копії будинкової книги заведеної від 05.03.2005 року (а.с. 8-9) та адресної довідки Тлумацького РС УДМС в Івано-Франківській області № 24/454 від 20.07.2015 року відповідач [PERSON], [INFO], з 11.03.2015 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Отже, відповідач зареєстрований у вказаному домоволодінні, однак, як стверджують позивачка та свідки, фактично більше року в будинку належному позивачці не проживає, участі у його утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, в будинку не має. Дані обставини також підтверджуються актами обстеження матеріально-побутових умов від 08.07.2015 року (а.с. 27), 08.10.2014 року (а.с. 10), 10.02.2015 року (а.с. 11), 10.07.2015 року (а.с. 12), в яких вказано, що [PERSON] (відповідач) в належному [PERSON] будинковолодінні, розташованому по [ADDRESS], з липня 2014 року не проживає, участі в утриманні житла не приймає. У відповідності до ст. 317 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що відповідач з липня 2014 року у домоволодінні, належному позивачці, не проживає, тобто відсутній більше року за місцем реєстрації без поважних причин, не подав суду доказів на спростування позовних вимог позивачки, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратив право на проживання та користування домоволодінням позивачки, розташованим за адресою: [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved