Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 20.10.2012 року на мосту №1 в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Ford Fusion д/н [NUMBER] під керуванням водія/власника [PERSON] та автомобіля Chery SQR д/н [NUMBER] під її (позивачки) керуванням. За вказаним фактом відносно водія [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. Постановою від 13.05.2013 року Заводського районного суду м.Дніпродзержинська [PERSON] було звільнено від адміністративної відповідальності та провадження по справі закрито на підставі ст.38 КУпАП за спливом строків накладення адміністративного стягнення. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПРОВІДНА». В зв'язку з чим, вона звернулась до страхової компанії з заявами про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування. Разом з тим, їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлена, а тому у страхової компанії не виникає і зобов'язань відшкодовувати заподіяну шкоду. Посилаючись на те, що обов'язок доводити вину покладається на відповідачів, факт заподіяння їй шкоди підтверджується відповідними доказами, позивачка просила суд визнати дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 20.10.2012 року страховим випадком та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на її користь матеріальну шкоду в сумі 23976 грн. 77 коп. та з відповідача [PERSON] шкоду в сумі 2848 грн. 48 коп. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПРОВІДНА» було надано письмові заперечення на позов, в яких відповідач просив проводити розгляд справи за відсутності представника товариства та відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» участь свого представника в судовому засіданні не забезпечила. Повідомлень про вступ до участі у справі відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України не надавало. Враховуючи неодноразову неявку відповідача [PERSON] та представника третьої особи, клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про розгляд справи без участі їх представника, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті у відсутності не з'явившихся сторін. Заслухавши пояснення представника позивачки, перевіривши доводи, викладені у запереченнях відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.10.2012 року на мосту №1 в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Ford Fusion д/н [NUMBER] під керуванням водія/власника [PERSON] та автомобіля Chery SQR д/н [NUMBER] під керуванням позивачки [PERSON], внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаний факт підтверджується відповідною довідкою ДАІ та постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 13.05.2013 року, що набрала законної сили. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу Ford Fusion д/н [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПРОВІДНА» згідно полісу №АВ/4786102. 05.12.2012 року позивачка звернулась до вказаної страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, у виплаті якого їй було відмовлено з посиланням на те, що у дорожньо-транспортній пригоді винну особу не встановлено, а тому відсутні передбачені Законом України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для відшкодування страховою компанією шкоди згідно полісу №АВ/4786102. Згідно звіту №24-10-12-2 від 05.11.2012 року автотоварознавчого дослідження вартість матеріальної шкоди, завданої [PERSON], як власнику транспортного засобу Chery SQR д/н [NUMBER], визначена в сумі 23976 грн. 77 коп. Фактично понесені позивачкою витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно рахунку-фактури від 19.11.2012 року, акту виконаних робіт від 25.12.2012 року ТОВ «ЮОЛА», склали 26825 грн. 62 коп. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п.22.1-22.2 ст.22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В своєму позові позивачка просила суд встановити, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 20.10.2012 року, є страховим випадком та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» завдані матеріальні збитки в межах ліміту відповідальності страховика та в розмірі, визначеному у звіті №24-10-12-2 від 05.11.2012 року, а з відповідача [PERSON] - різницю між фактично понесеними витратами на відновлювальний ремонт та визначеному у звіті розмірі матеріальних збитків. Разом з тим, обставини, за яких дорожньо-транспортна пригода визнається страховим випадком, визначені законом, а між сторонами фактично існує спір щодо наявності вини відповідача [PERSON], як власника забезпечувального транспортного засобу, у заподіянні шкоди та, відповідно, підстав для відшкодування відповідачами заподіяної позивачці шкоди. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в частині визнання дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком. В частині інших позовних вимог, заявлених позивачкою, суд враховує наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз'яснено в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалась на те, що у відповідно до ст.1166 ЦК України у відповідачів виник обов'язок відшкодувати заподіяну їй джерелом підвищеної небезпеки шкоду незалежного від наявності вини [PERSON] Разом з тим, ст.1166 ЦК України встановлює загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду. Оскільки позивачкою заявлено вимогу про відшкодування шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, до спірних правовідносин підлягає також застосуванню положення ст.1188 ЦК України, згідно якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні матеріалів адміністративної справи №208/1128/13-п, 20.10.2012 року на мосту №1 в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Ford Fusion д/н [NUMBER] під керуванням водія/власника [PERSON] та автомобіля Chery SQR д/н [NUMBER] під керуванням позивачки [PERSON], внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. За вказаним фактом 20.10.2012 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, в якому зазначено, що: 20.10.2012 року о 15-55 г. в м.Дніпропетровську, міст №1 е/о №66, водій [PERSON] керував автомобілем Ford Fusion д/н [NUMBER] та при зміні напрямку руху ліворуч не переконався в безпеці, внаслідок чого скоїв зіткнення з рухаючимся ліворуч в попутному напрямку автомобілем Chery SQR д/н [NUMBER], водій [PERSON], чим порушив вимоги п.10.1 ПДР України. Автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяна матеріальна шкода, постраждалих людей не має. З наявних в матеріалах адміністративної справи пояснень [PERSON] вбачається, що останній не визнавав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на перевищення водієм [PERSON] дозволеної швидкості та її виїзду на трамвайну колію. Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 13.05.2013 року, що набрала законної сили, [PERSON] було звільнено від адміністративного стягнення за ст.124 КУпАП та провадження по справі закрито, в зв'язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення. Виходячи зі змісту вказаної постанови під час розгляду справи вину [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.10.2012 року, не встановлено. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №709-13 від 18.04.2013 року, що призначалась судом в рамках справи про адміністративне правопорушення, експертом не було надано відповідь на поставлені питання щодо невідповідності дій водіїв [PERSON] та [PERSON] ПДР України та наявності у останніх технічної можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді, в зв'язку з ненаданням експерту вихідних даних щодо розташування, які не можливо визначити експертним шляхом, а саме: розташування транспортних засобів відносно меж проїжджої частини на момент зміни напрямку руху та відстані між автомобілями в цей момент. Таким чином, виходячи із висновку експертизи вбачається, що експертом не виключалась можливість визначення відповідності чи невідповідності дій учасників дорожньо-транспортної пригоди, що мала місцем 20.10.2012 року, вимогам ПДР України, за умови встановлення та надання експерту додаткових даних щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, під час розгляду справи сторонами, у тому числі позивачкою, відповідних доказів надано не було, клопотань про призначення в рамках цивільної справи судової автотехнічної експертизи не заявлялось, що виключає можливість суду визначити ступінь вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди та прийняти рішення у відповідності до вимог ст.1188 ЦК України. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди також слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю даних позовних вимог належними доказами. Сплачені позивачкою при подачі позову, через відмову в його задоволенні, слід віднести на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed