Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивачка звернувшись до суду з вищевказаним позовом, просить визнати недійсною її заяву від 06.03.2015 року, подану до десятої київської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] та визначити їй додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], посилаючись на те, що заяву про відмову від спадщини вона подала внаслідок помилки, через що і пропустила строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON]. У судовому засіданні позивачка зі своїм адвокатом, позов підтримали і просили про його задоволення. Відповідачі позов визнали повністю. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, надіславши до суду листа про розгляд справи за відсутності свого представника. Позивачка зі своїм адвокатом та відповідачі, не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності представника третьої особи по справі. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті за відсутності представника третьої особи по справі. Вислухавши пояснення сторін, заслухавши думку адвоката, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про народження [PERSON] від 05.01.1982 року, він є сином позивачки. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про смерть від 22.09.2014 року, [PERSON], помер [INFO]. 06.03.2015 року, позивачка подала третій особі по справі, письмову заяву, в якій зазначила, що після смерті її сина: [PERSON], нею свідомо пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини та на видачу свідоцтва про право на спадщину вона не претендує, а також звертатись до суду за продовженням строку для прийняття спадщини та в подальшому оскаржувати видані свідоцтва про право на спадщину, вона не буде. Як вбачається із тексту самої вищевказаної заяву позивачки, в цій заяві зазначається дві дати її поданні і підписання, а саме: 06.03.2015 року та 06.04.2015 року. Як доводить позивачка, із-за тяжкого психологічного і пригніченого морально стану через втрату свого єдиного сина, вона не займалась питанням оформлення спадщини, а коли вирішила оформити спадщину і звернулась до нотаріуса, останній повідомив їй про пропуск нею строку для подання заяви про прийняття спадщини та рекомендував підписати відповідну заяву про пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини, яку вона підписала, не розуміючи її правового значення. Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 5 ст. 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Суд вважає, що відмовляючись від прийняття спадщини після смерті своєї дитини, тобто, фактично безоплатно відчужуючи майно, а також, відмовляючись від свого права на звернення до суду за продовженням строку для прийняття спадщини та оскарження видані свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку, позивачка помилялася щодо природи вчинюваного нею правочину та своїх прав на спадщину. Крім того, відмова позивачки від свого права на звернення до суду за захистом є недійсною. Також, як вбачається із тексту самої вищевказаної заяву позивачки про відмову від прийняття спадщини, в цій заяві одночасно стоїть дві дати її подання і підписання: 06.03.2015 року та 06.04.2015 року. Станом на 06.03.2015 року, позивачка, ще не пропустила строку для подання заяви про прийняття спадщини. Коли конкретно вона подавала свою заяву про відмову від прийняття спадщини, 06.03.2015 року чи 06.04.2015 року, позивачка в судовому засіданні не змогла пояснити, а нотаріус посвідчуючи заяву позивачки про відмову для прийняття спадщини, також, не звернув уваги на розбіжність у датах, що в свою чергу також, дає правові підстави для висновку, що позивачка помилялась щодо природи вчинюваного нею одностороннього правочину про відмову від прийняття спадщини. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, суд вважає обґрунтованими. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Із-за своєї відмови від прийняття спадщини, позивачка пропустила строк прийняття спадщини, тому, причини пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, суд вважає поважними, а позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - обґрунтованими. Також, суд вважає, що 60 днів, є достатнім строком для подання заяви про прийняття спадщини. Перебіг шестидесятиденного строку для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини починається з дня набрання даним рішенням законної сили. Судові витрати по справі, позивачка зі своїм адвокатом, просили покласти на позивачку.

Outcome: approved