Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя її та [PERSON]; визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позову покликається на те, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить квартира [ADDRESS], спадкоємцями після смерті є відповідачі. Однак, вона перебувала із померлим у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.06.2011 року було розірвано. Квартира [ADDRESS] була набута у власність внаслідок сплати за час шлюбу пайових внесків у будівництво даного будинку, а відтак, є спільним майном подружжя, однак, відповідачем було оформлено право власності лише на своє ім'я. Вона проживала у спірній квартирі з 2006 по 2013 року, навіть після розірвання шлюбу із [PERSON] продовжувала із сином відповідачем [PERSON] проживати у даній квартирі. Просить позов задоволити та визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позову, додатково пояснивши, що ніякої домовленості між померлим [PERSON] та відповідачкою [PERSON] про купівлю останній квартири не існувало. Кошти вона пересилала для покриття боргів свого молодшого сина [PERSON] А спірну квартиру було придбано виключно за спільні кошти подружжя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, дав пояснення аналогічні поясненнями позивачки. Просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що померлий [PERSON] був її сином. Спірна квартира [ADDRESS] була придбана виключно за кошти відповідачки, які вона висилала своєму синові, працюючи та отримуючи кошти за кордоном, оскільки між ними була домовленість про те, що син купить квартиру та право власності оформить на неї. Крім того, позивачкою пропущено строк позовної давності, оскліьки шлюб між нею та покійним [PERSON] розірвано у 2011р., а позов перд'явлено нею у 2015р., а тому просить відмовити в задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що спірна квартира була придбана [PERSON], а не позивачкою, під час перебування з ним у зареєстрованому шлюбі. Позивачкою не подано жодних доказів, які б підтверджували факт купівлі квартири за спільні кошти подружжя. Сам лише факт перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] не дає права визнання майна, придбаного у цей період спільною власністю подружжя. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з 2 кімнат, загальною площею 77,5 кв.м. та на праві власності належить [PERSON]. Згідно ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об'єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Судом встановлено, що позивачка та [PERSON] з 05 жовтня 1996 року було перебували у зареєстрованому шлюбі, який 21.06.2011 року розірвано рішення Сихівського районного суду м.Львова. Як вбачається із свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року. Із копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є відповідачі. Як вбачається із договору дольової участі у будівництві № 17/11/1 від 17 листопада 2003 року укладеного між [PERSON] та МПП ВКФ «Гелікон» спірна квартира набута у власність, внаслідок сплати пайових внесків за час шлюбу, а відтак, в силу ст.60, 61 Сімейного кодексу України така є об»єктом спільної сумісної власності подружжя позивачки та померлого [PERSON] Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене положення, відсутність домовленості сторін щодо поділу майна та обставин, що б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні є рівними, а тому за позивачкою [PERSON], [INFO] слід визнати права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Суд не приймає до уваги доводів представника відповідача [PERSON] про те, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] для відповідачки [PERSON] за її ж кошти, оскільки останньою із 2003 року (часу придбання квартири) не оспорювалось право власності [PERSON] на спірну квартиру, не заявлялось вимог про визнання за нею права власності на спірку квартиру та вимог про визнання недійсним правочину на підставі якого [PERSON] набув права власності на квартиру, а відтак, враховуючи презумпцію правомірності правочину (ст.204 Цивільного кодексу України) набуття [PERSON] права власності є правомірним. Показання допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про придбання квартири за кошти відповідачки [PERSON], за наявності чинного правочину та державної реєстрації спірної квартири за [PERSON], не підтверджують права відповідачки [PERSON] на спірну квартиру. Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Однак, всупереч зазначених вимог, відповідачами не надано суду належних та достатніх доказів в підтвердження обставин того, що спірна квартира, яка набута під час шлюбу позивачки із [PERSON], придбана останнім за кошти, що належали йому особисто. Факт здійснення [PERSON] підприємницької діяльності під час шлюбу із позивачкою, не свідчить про те, що спірна квартира придбана за кошти, що належали йому особисто, оскільки заробітна плата, пенсії, стипендії та інші доходи в силу ч.2 ст.61 Сімейного кодексу України теж є об'єктом спільного майна подружжя. Крім того, суд не приймає до уваги покликання представника відповідача [PERSON] на пропуск позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.72 Цивільного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Виходячи із наведеного строк позовної давності слід обраховувати не з часу розірвання шлюбу, а з часу порушення права власності. Як встановлено судом після розірвання шлюбу позивачка [PERSON] залишалась проживати у спірній квартирі, рішенням суду від 21.06.2011р., яке набрало законної сили, визначено місце проживання дитини разом із позивачкою за адресою спірної квартири, жодного спору щодо квартири [ADDRESS] між нею та покійним [PERSON] не виникало, оскільки докази про протилежне відсутні. Тому покликання на те, що строк повинен обчислюватись з часу розірвання шлюбу є безпідстаним. Про необхідність захисту свого права власності позивачка могла дізнатись у листопаді 2013 р. після одруження [PERSON] із відповідачкою [PERSON] та вселення останньої у спірну квартиру. Зважаючи на зазначені обставини перебіг строку позовної давності розпочався у листопаді 2013 році, а позивачка звернулась до суду із даним позовом у січні 2015 році, відтак, нею не пропущено трирічний строк позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідачів слід стягнути в користь позивачки сплачений нею судовий збір по 677 грн. 20 коп. з кожного На підставі ст. 368 Цивільного кодексу України та ст.ст. 60, 61, 70 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved