Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивачка звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання втратившим право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка складається з 196/1000 частин вищевказаного домоволодіння на підставі договору дарування, посвідченого 22.08.2006 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою. Разом з позивачкою у вказаній квартирі також зареєстрований її син - [PERSON]. Однак відповідач не мешкав за місцем своєї реєстрації, не робив спроб вселитися, не телефонував позивачці, замки позивачка не змінювала, тому відповідач не мав ніяких перешкод у користуванні квартирою. Також де зараз знаходиться відповідач позивачці не відомо. 11.02.2009 р. позивачка уклала договір з відповідачем про здачу житлового приміщення у найм та встановлено строк до 01.03.2010 р. Але після закінчення строку відповідач з вказаної адреси не виписався, у зв'язку з чим позивачка змушена нести додаткові видатки щодо сплати комунальних платежів. На підставі вищевикладеного позивачка просить суд усунути перешкоди у користуванні однокімнатною квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Встановити порядок виконання рішення, згідно з яким, після набрання ним законної сили дане рішення являється підставою для Малиновського районного відділу Державної міграційної служби управління ДМС в Одеській області для зняття з реєстрації [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, сповіщалась належним чином про дату, час та місце судового засідання, подала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила слухати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив. За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Суд, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, у зв'язку з неявкою відповідача, враховуючи відсутність заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу у порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка складається з 196/1000 частин вищевказаного домоволодіння на підставі договору дарування, посвідченого 22.08.2006 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою. Разом з позивачкою у вказаній квартирі також зареєстрований її син - [PERSON]. Однак відповідач не мешкав за місцем своєї реєстрації, не робив спроб вселитися, не телефонував позивачці, замки позивачка не змінювала, тому відповідач не мав ніяких перешкод у користуванні квартирою. Також де зараз знаходиться відповідач позивачці не відомо. 11.02.2009 р. позивачка уклала договір з відповідачем про здачу житлового приміщення у найм та встановлено строк до 01.03.2010 р. Але після закінчення строку відповідач з вказаної адреси не виписався, у зв'язку з чим позивачка змушена нести додаткові видатки щодо сплати комунальних платежів. З Довідки (виписки із домової книги про склад родини та реєстрації) від 03.06.2013 року, виданої [PERSON], вбачається, що позивачка зареєстрована та постійно проживає у [ADDRESS]. У цій квартирі також зареєстрований [PERSON], [INFO] Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.10.2006 р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні її власністю. Відповідно до ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні Суд, у зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ст.ст. 16, 29, 310, 391, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial