Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] із вимогою розірвати їх шлюб, посилаючись на те, що із відповідачем вони уклали шлюб, який був зареєстрований у Тернопільському міському відділі РАЦС, актовий запис №300; у шлюбі у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та те, що відповідач не допомагає сім`ї матеріально; шлюб носить формальний характер, сторони проживають окремо з листопада 2020 року, у зв?язку із чим позивачка просить шлюб розірвати. У судове засідання позивачка [PERSON] не з?явилася, подала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прізвище просила не змінювати, а судові витрати стягнути з відповідача у її користь. Також зазначила, що з листопада 2020 року з відповідачем вони проживають окремо, сімейно-шлюбних відносин не підтримують, спільного господарсва не ведуть, щодо надання строку на примирення заперечила; у випадку належним чином повідомленого відповідача не заперечує й клопоче про заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відзив на позов не подав, як і не жодних заяв по суті справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року вирішено розглядати справу заочно. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, заяву позивачки та її позицію щодо вирішення справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив такі факти: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 31 березня 2011 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №300, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. У даному шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . З врахуванням обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги суд також встановив, що сторони проживають окремо, сімейно-шлюбних відносин не підтримують, позивачка не бажає перебувати у такому шлюбі, а відтак шлюб між ними не має ознак добровільності. Отже, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін по справі розпалася, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved