Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надавав та не надає коштів на утримання дитини в достатньому розмірі. Враховуючи що відповідач працевлаштований, просить стягувати з нього аліменти в її користь на утримання сина в частці від заробітку в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала повністю з мотивів, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, погодився на сплату аліментів в розмірі 800 грн. щомісячно, в решті вимог позову просив відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 грудня 2002 року (а.с.3) сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідач на даний час офіційно працює, має стабільний дохід, що визнано представниками сторін у судовому засіданні. Тому дана обставина, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Про способи виконання обов`язку утримувати дитини в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання сина, оскільки він на даний час офіційно працює. Тому з відповідача слід стягувати аліменти в частці від його заробітку, а не в твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За приписами ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи із зазначених підстав, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів підлягає до задоволення, а саме слід стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки на утримання сина в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову в суд. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного, ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved