Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, зобов`язання внесення змін до трудової книжки. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 06.03.2017 позивачка була прийнята на посаду вихователя до КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради за переведенням з Дружелюбівського навчально-виховного комплексу Вільнянської районної ради. У зв`язку необхідністю догляду за дочкою до досягнення 14 років, позивачка 11.08.2020 звернулася до роботодавця із заявою про звільнення. Відповідно до наказу від 11.08.2020 позивачку звільнили з посади вихователя за власним бажанням, однак трудову книжку в день звільнення не видали. На прохання видати трудову книжку відповідач повідомив, що трудову книжку можливо отримати за умови повернення надмірно перерахованих коштів за невикористану відпустку. Позивачка стверджує, що трудову книжку отримала 01.09.2020. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов`язати відповідача внести зміни до трудової книжки в частині дати звільнення з 11.08.2020 на 01.09.2020. 03.02.2021 позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог, за змістом якої позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6522,32 грн. Ухвалою суду від 19.10.2020 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судовому засіданні позивачка, її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, повідомив суду, 10.06.2020 позивачка після отримання відпускних у повному обсязі звернулася в бухгалтерію за роз`ясненнями з питань звільнення з 11.08.2020. Позивачці було повідомлено, що за відпрацьований час вона має право на відпустку 24 календарних дні, а кошти за 32 календарних дні надмірно використаної відпустки підлягають поверненню в сумі 13122, 40 грн. У червні 2020 позивачці було нараховано заробітну плату за період з 01.06.2020 по 14.06.2020 та нараховано матеріальну допомогу на оздоровлення та частково утримано суму за надмірне використання основної щорічної відпустки у сумі 6685,26 грн. Позивачка 11.08.2020 звернулася до закладу з заявою про звільнення за власним бажанням з 11.08.2020 у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення 14 років. В день звільнення позивачці було роз`яснено про необхідність повернення коштів за надмірне використання основної щорічної відпустки. Відповідачка у день звільнення повідомила, що після сплати відшкодування через банківську установу, повернеться до закладу за отриманням трудової книжки, однак 11.08.2020, 12.08.2020 позивачка до закладу не з`явилася, на телефонні дзвінки не відповідала, 14.08.2020 на адресу позивачки було направлено лист-повідомлення з проханням отримати трудову книжку. Відповідач вважає, що в його діях відсутня вина щодо затримки видачі трудової книжки. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За клопотанням відповідача у судовому засідання були допитані свідки. Свідок [PERSON] повідомила суду, що працює на посаді головного бухгалтера КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради. 10.06.2020 до неї звернулася [PERSON] та повідомила, що має намір звільнитися за власним бажанням з 11.08.2020. Свідок роз`яснила позивачці, положення п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпПУ та ст. 22 Закону України «Про відпустки», згідно з якими у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже отримав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості роботодавець здійснює відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року та за період з 06.03.2020 по 11.08.2020 (56/355Х154, де 56-кількість календарних днів відпустки, 355- кількість календарних днів за рік без урахування святкових та неробочих днів, 154-кількість відпрацьованих календарних днів без урахування святкових та неробочих днів). У червні 2020 року позивачці було нараховано заробітну плату за період з 01.06.2020 по 14.06.2020, матеріальну допомогу на оздоровлення згідно зі ст. 57 Закону України «Про освіту» та частково утримано суму за надмірне використання щорічної основної відпустки у сумі 6685,26 грн. Розмови про те, що трудова книжка не може бути видана до погашення надмірно сплачених коштів не було. Свідок [PERSON] повідомив суду, що працює на посаді заступника начальника директора з навчальної роботи КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради. Позивачка 11.08.2020 написала заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку необхідністю догляду за дочкою до досягнення 14 років. У зв`язку з тим, що за трудовою книжкою [PERSON] 11.08.2020 не з`явилася, 12.08.2020 був підготовлений лист-повідомлення про явку до закладу за отриманням трудової книжки. Лист направлено на адресу позивачки 14.08.2020, який нею отримано 27.08.2020. У зв`язку з тим, що позивачка не відповідала на телефонні дзвінки, не з`являлася до закладу, комісією було вирішено здійснити виїзд за місцем проживання [PERSON] , однак під час візиту двері будинку ніхто не відчинив, до комісії ніхто не вийшов. Свідок [PERSON] повідомила суду, що працює на посаді секретаря КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради. Пояснила, що у зв`язку з неявкою [PERSON] за трудовою книжкою, 14.08.2020 на адресу позивачки було направлено повідомлення з проханням отримати трудову книжку (запис в журналі реєстрації вихідних документів № 07-03/488 від 13.08.2020). На дзвінки свідка 13.08.2020 [PERSON] не відповідала. На телефонний дзвінок іншої співробітниці [PERSON] позивачка [PERSON] підняла слухавку та повідомила, що знає з якого питання їй телефонують, зустрічатися та спілкуватися відмовляється, лист-повідомлення має намір отримати від поштарки. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до таких висновків. З матеріалів справи встановлено, що на підставі заяви позивачки від 11.08.2020 наказом КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради № 141-К, звільнено [PERSON] з посади вихователя Комунального закладу «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради з 11.08.2020 за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. [PERSON] ознайомлена з наказом про звільнення від 11.08.2010 № 141-к про що свідчить її підпис. В матеріалах справи міститься лист-повідомлення КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради від 12.08.2020 № 07-03/485, яким позивачку повідомлено прибути до закладу для отримання оригіналу трудової книжки. Згідно фіскального чеку листа направлено позивачці 14.08.2020, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, листа отримано [PERSON] 27.08.2020, трудову книжку отримано позивачкою 01.09.2020. За даними акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю Головного управління держпраці у Запорізькій області від 14.09.2020 № ЗП9551/1990АВ встановлено, що [PERSON] працювала в КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради з 06.03.2017 згідно наказу про прийом на роботу № 040-к від 06.03.2017 на посаді вихователя. Відповідно до заяви [PERSON] від 29.05.2020 про надання щорічної відпустки, згідно наказу № 91-т від 29.05.2020 їй було надано основну відпустку (за робочий рік з 06.03.2020 по 05.03.2021) терміном 56 календарних днів з 15.06.2020 по 10.08.2020 та надана матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Відповідно заяви [PERSON] про звільнення її було звільнено з посади вихователя з 11.08.2020 згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. У зв`язку з тим, що [PERSON] самовільно залишила учбовий заклад і до кінця робочого дня не повернулась, видати їй трудову книжку виявилося неможливим. [PERSON] направлено повідомлення вих. № 07-03/485 від 11.08.2020 про необхідність отримання трудової книжки та повернення надлишково виплачених коштів, що відповідає нормам КЗпП України. Адміністрацією було складено акт № 1, який свідчить, що [PERSON] за трудовою книжкою не з`явилася, на телефонні дзвінки не відповідала. Було надіслано повторно лист-повідомлення № 07/03/488 від 13.08.2020 рекомендованим відправленням з проханням з`явитися за трудовою книжкою, яке вона отримала 27.08.2020 про що свідчить підпис про вручення поштового відправлення. Трудову книжку [PERSON] отримала 01.09.2020 о 14 годині 30 хвилин та підписала наказ про звільнення указавши дату ознайомлення 11.08.2020, про що свідчить акт від 01.09.2020. Інспекційним відвідуванням порушення законодавства про працю не встановлено. Згідно ч. 1 \~ст. 71 ЦПК України,\~ доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України,\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. п 3,4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки» від 27.04.1993 № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах, організаціях, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За приписами п. п. 4.1, 4.2 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 № 58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому п. 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Згідно до ст. 47 КЗпПУ, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпПУ) У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч. 4 ст. 235 КЗпП). Суд вважає посилання позивачки щодо затримки у видачі трудової книжки, стягнення заробітку за час затримки такими, що не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами. Матеріалами справи не встановлено наміру позивачки отримати трудову книжку, відповідачу не направлялося жодних письмових звернень з вимогою видачі трудової книжки чи дозволу на направлення трудової книжки поштою. Наведене підтверджує і той факт, що лист-повідомлення від 12.08.2020, який надісланий позивачці 14.08.2020, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отриманий нею 27.08.2020 в четвер, відповідно у робочий день. Позивачка звернулася за отриманням трудової книжку лише 01.09.2020 у вівторок. Крім того, про відсутність вини КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради у затримці видачі трудової книжки свідчить акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю Головного управління держпраці у Запорізькій області від 14.09.2020 № ЗП9551/1990АВ. Відповідно, суд не приймає розрахунок про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наведений у заяві про уточнення позовних вимог, та не вбачає вини відповідача у затримці видачі трудової книжки. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 \~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до беззаперечного висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed