Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що 28 серпня 1970 року її було зараховано робочою будівельної бригади радгоспу «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області, де вона на вказаній посаді пропрацювала до 12 серпня 1983 року. 12 січня 1985 позивачку було зараховано голови профспілкового комітету радгоспу «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області. 09 січня 1986 року позивачку зараховано до штату радгоспу «Покровський» с. Покровське Троїцького району Луганської області. 02 вересня 1991 року позивачку зараховано до штату радгоспу «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області на посаду майстром будівельного цеху, звідки позивачка звільнилася 20 вересня 1994 року. Позивачка вказує на те, що після звільнення залишалася членом вказаного радгоспу, нині є пенсіонером зазначеного радгоспу, а тому має право на отримання земельної частки паю із земель радгоспу «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області, однак її не було включено до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства. Просить суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) у землях Троїцького району Луганської області, право на яку на думку позивачки вона має як колишній працівник, а нині пенсіонер радгоспу «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вона пропрацювала у радгоспі «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області, з якого звільнилася у 1994 році за власним бажанням за станом здоров'я та конфлікт з керівництвом. Вважає, що має право на виділення земельної частки як колишній працівник, а нині пенсіонер радгоспу «Вугільник», але раніше про це не знала. На пенсію вона вийшла у 2003 році, до цього перебувала на обліку у центрі зайнятості як безробітна. Вказує на те, що вона хоча й ніде не працювала, однак до виходу на пенсію залишалася членом радгоспу «Вугільник». Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що [PERSON] майже все своє життя пропрацювала в радгоспі, в якому було проведено реорганізацію, однак запису до трудової книжки позивачки про реорганізацію внесено не було. При цьому, вказує на те, що запис про виключення позивачки з членів радгоспу також відсутній. Позивачка неодноразово зверталася до різних установ з метою отримання інформації щодо вступу в члени радгоспу, однак така інформація відсутня. Представник Троїцької районної державної адміністрації Луганської області Гойник І.Г. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки КСП «Вугільник» отримав відповідний державний акт на право колективної власності на землю 11 березня 1996 року вже після звільнення позивачки, докази про членство позивачки відсутні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працювала разом з позивачкою до виходу останньої на пенсію, тобто до 1994 року. Позивачка звільнилася за станом здоров'я, заяви про вихід із членів радгоспу не писала. У члени радгоспу приймали на відповідних зборах. Зокрема у неї, в трудовій книжці є запис про виключення із членів радгоспу, у позивачки, на відміну від неї, такий запис відсутній. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що позивачка працювала в радгоспі, який згодом було реорганізовано і з якого вона звільнилася за станом здоров'я. Він був членом радгоспу, писав відповідну заяви про вступ у члени. Після свого звільнення, позивачка приймала участь у зборах членів КСП. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового засідання, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28 серпня 1970 року її було зараховано робочою будівельної бригади радгоспу «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області, де вона на вказаній посаді пропрацювала до 12 серпня 1983 року. 12 січня 1985 позивачку було зараховано голови профспілкового комітету радгоспу «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області. 09 січня 1986 року позивачку зараховано до штату радгоспу «Покровський» с. Покровське Троїцького району Луганської області. 02 вересня 1991 року позивачку зараховано до штату радгоспу «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області на посаду майстром будівельного цеху, звідки позивачка звільнилася 20 вересня 1994 року (а.с.5-10). Згідно відповіді на запит Відділу Держземагенства у Троїцькому районі Луганської області № 04-01/0226 від 10 лютого 2014 року державний акт на право колективної власності на землю КСП «Вугільник» було видано 11 березня 1996 року, позивачка відсутня у списку громадян - членів КСП, сільськогосподарського кооперативу або товариства. Також було надано довідку з архівного сектору Троїцької районної державної адміністрації Луганської області № 17 від 30 січня 2014 року, згідно якої у протоколах засідань правління, протоколах загальних зборів уповноважених членів КСП «Вугільник» за 1994 рік питання про звільнення позивачки не відображено. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 6 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. В силу ст. 5 цього ж Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку - пай особи, яка є членом КСП не може позбавити її права на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу. Таким чином, чинним законодавством визначена процедура набуття права на земельний пай. Виділення земельного паю та процедура отримання документів, що підтверджують право особи на земельний пай. Визначальним моментом набуття права власності на земельну частку (пай) відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», є членство особи у колективному сільськогосподарському підприємстві, кооперативі, акціонерному товаристві на момент розпаювання земель. Право на земельну частку (пай) також мають пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, з аналізу вищезазначених норм Закону випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Підтримуючи свій позов позивачка та її представник посилаються на те, що у трудовій книжці позивачки відсутній запис про виключення з членів радгоспу «Вугільник», а в подальшому КСП «Вугільник». Отже, позивачка вважає, що вона на момент розпаювання земель КСП «Вугільник» у 1996 році, не зважаючи на її звільнення з радгоспу ще у 1994 році до отримання підприємством відповідного державного акту на право колективної власності на землю, є членом сільськогосподарського підприємства і має право на земельну частку(пай) як пенсіонер, який працював у вказаному підприємстві. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачка при розпаюванні земель КСП «Вугільник» була членам зазначеного підприємства, а отже позивачкою належних доказів на підтвердження викладених у своєму позові обставин до суду надано не було, тому, суд приходить до висновку, що позивачка на момент розпаювання земель не являлась членом колгоспу «Вугільник», у зв'язку з чим її і не було включено у список осіб, які мають право на земельну частку (пай) при проведенні розпаювання КСП «Вугільник», відповідно, позивачка не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed