Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивачка звернулась до Макарівського районного суду Київської області з вказаним позовом посилаючись на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] , яка до дня смерті постійно проживала у [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина за законом, до якої, окрім іншого майна, увійшло домоволодіння, що розташовується в [ADDRESS] . У відповідності до статті 1261 Цивільного кодексу України вона є спадкоємцем першої черги за законом , інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має. Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Вона після спливу шести місяців з дня смерті матері звернулась до нотаріальної контори з для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом . Проте, державний нотаріус у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок відмовив їй у видачі свідоцтва на домоволодіння в [ADDRESS], а тому просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом , а саме на житловий будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. У судове засідання позивач не прибув, через канцелярію суду подав письмову заяву з проханням слухати справу у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач Яблунівська сільська рада Макарівського району свого представника у судове засідання не направили, через канцелярію суду подали письмову заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Третя особа у судове засідання свого представника не направила, хоча належним чином були повідомлені. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так судом встановлено, що [INFO] в селі Яблунівка Макарівського району Київської області померла громадянка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], видане 01.08.2014р. виконавчим комітетом Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області. ( а.с. 7) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, до якої, окрім іншого майна, увійшло домоволодіння, що розташовується в [ADDRESS]. У відповідності до статті 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем першої черги за законом майна померлої [PERSON] є її донька , позивач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13.12.1967 року Яблунівською сільською радою Макарівського району. (а.с.8). Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має. Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач прийняв спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи №327 за 2014 рік . ( а.с. 1 спадкової справи) Державним нотаріусом макарівського районного нотаріального округу Омельчук К.А. 25.03.2015 року було видано позивачу по справі свідоцтва про право нап спадщину за законом , а саме на земельні ділянки площею 0,4940 га та 0,0500 га , що розташовані на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області. ( а.с. 15-16 спадкової справи) Проте, Листом за №316 від 20.02.2015 року державний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння в [ADDRESS] з причини відсутності у померлої свідоцтва про реєстрацію її права власності на вказане домоволодіння . ( а.с. 19) Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.05р. у випадку відсутності у померлої особи правовстановлюючого документу на нерухоме майно, державна реєстрація якого не проводилась, питання належності нерухомого майна такій особі має вирішуватись в судовому порядку. Факт того, що власником домоволодіння, яке розташовано в [ADDRESS] дійсно була [PERSON] підтверджується випискою з погосподарської книги Яблунівської сільської ради від 09.02.2015р. №11. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок від 23.01.2015р., який було виготовлено на вказане домоволодіння, спірний будинок побудовано 1975 року. Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.95р). В той же час відповідно до пункту 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Зi змісту вказаних норм можна дійти висновку, що дія вказаної Інструкції не поширювалась на сільські населені пункти, а тому домоволодіння, власником якого була померла [PERSON] не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на вказані обставини вищевказана виписка з погосподарської книги Яблунівської сільської ради від 09.02.2015р. №11 є доказом належності спірного домоволодіння на праві власності померлій [PERSON]. Враховуючи те, що позивач прийняв спадщину за законом, що відкрилась [INFO]. після смерті своєї матері [PERSON] , вважається, що він прийняв усе спадкове майно померлої, в тому числі і вищевказане домоволодіння, що у [ADDRESS]. Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи спір суд виходить також з наступного. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, суд його приймає, а позов на цій підставі задовольняє. Враховуючи викладене,

Outcome: approved