Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 2015 року проживала цивільним шлюбом з відповідачем. [INFO] у них народився син [PERSON] З травня 2016 року відповідач не проживає разом з відповідачкою та їхньою спільною дитиною. Посилаючись на те, що син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач участі в утриманні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, щомісячно та до досягнення дитиною трьох років. В наданій письмовій заяві позивачка просила розглядати справу без її участі, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач за викликами до суду повторно не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав та будь-яких заяв та клопотань по суті справи не заявляв. В зв'язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ч.1 ст.280 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачкою до позову на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання в них народилась малолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. Згідно акту від 12.08.2018 року, затвердженого головою ОСББ «Родина 3842», позивачка проживає разом із сином за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, не надав доказів, які б свідчили по наявність обставин, які б виключали можливість останнього надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а також спільний обов'язок батьків щодо утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів на малолітню дитину є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини починаючи з 01.01.2018 року. Проте, враховуючи положення ст.191 СК України, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, оскільки остання не надала суду доказів що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. В зв'язку з цим, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.08.2018 року (дня пред'явлення позову) та до досягнення дитиною повноліття. В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.ч.2-4 ст.84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Статтею 80 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Суд приймає до уваги, що позивачка до досягнення дитиною трирічного віку перебуватиме у відпустці по догляду за дитиною і не матиме самостійного доходу, потребує матеріальної допомоги. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки, з якою проживає малолітня дитина, до досягнення останньою трьох років. Відповідачем не надано доказів його фінансового становища, не надано відомостей розміру його щомісячного доходу (заробітку), а також доказів про його фінансову неспроможність надавати допомогу на утримання позивачки у заявленому до стягнення розмірі. Таким чином, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з дати звернення позивачки до суду з позовом, тобто з 20.08.2018 року та до досягнення дитиною трьох років, тобто до 06.05.2019 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial