Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення і до достягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2016 року по 2018 рік, в тому числі на території республіки Польща. Під час спільного проживання в м. Гнєздо, республіка Польша, у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який, починаючи з травня 2018 року проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні. Вказувала, що відповідач допомоги на утримання дитини не надає, вона неодноразово зверталася за допомою до нього, проте безрезультатно. Тому, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитини повноліття. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов. Не заперчувала проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не скерував. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд вважає за можливе позов задовольнити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2016 року по 2018 рік. Під час спільного проживання в м. Гнєздо, республіка Польша, у сторін [INFO] народився син [PERSON] (свідоцтво про народження, видане відділом реєстрації актів цивільного стану м. Гнєздо № [NUMBER]. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Дитина проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить акт опитування сусідів від 09.09.2019, засвідченим головою КСН «Південний». Яка зазначила позивачка, відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає, при цьому має обов`язок, встановлений ст. 180 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Відповідно до п. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд вважає про необхідність стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітньої дитини у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно з ст. 141 ЦПК України, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 коп. Суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280-282 ЦПК України.

Outcome: approved