Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 11.08.2006 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Виконкомі Долинської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 4. Від шлюбу у них дітей немає. Вказує, що вона з Відповідачем до 2007 року проживали у будинку його батьків в с. Делева Тлумацького району Івано-Франківської області. Оскільки в них не було взаємопорозуміння, сімейне життя не склалось, то на початку літа 2007 року вона переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків. Протягом 8 років Відповідач жив своїм життям, сімейні та подружні стосунки фактично припинені, шлюб існує формально, спору шодо розподілу майна, набутого за час шлюбу, немає, перебувати у подальших шлюбних відносинах Позивачка не бажає, а тому, просить шлюб між ними розірвати та стягнути з Відповідача понесені нею судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] вдруге в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був двічі належним чином повідомлений поштовим зв'язком. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11 серпня 2006 року між Позивачкою та Відповідачем у Виконкомі Долинської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 4), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки Позивачка не просила суд відновити їй дошлюбне прізвище, суд, вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн. (квитанція № 96 від 09.09.2015 року а.с. 1). На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved