Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що є власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. 07.11.2008. У вказаному будинку крім неї, її чоловіка, доньки та онука зареєстрований, але не проживає колишній зять - [PERSON] . Відповідач у вказаному будинку не проживає із грудня 2019. Вона, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватися, розпоряджатися своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов, обгрунтував його вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не вказав, заяви про відкладення розгляду справи та заперечення до суду від нього не надходило. Про розгляд справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою, про що в справі свідчить його підпис в поштовому повідомленні. Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов від нього також не надходило, а тому справу, зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] , згідно Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. від 07.11.2008 (а.с.9), Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.11.2008 (а.с.8 зворот) належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані та проживають: позивачка - [PERSON] , 1973 року народження, її чоловік- [PERSON] ,1966 року народження, донька - [PERSON] ,1997 року народження, онук- [PERSON] , 2019 року народження, а також зареєстрований, але не проживає колишній зять - [PERSON] , 1995 року народження, що вбачається із довідки Вікнянської сільської ради №228 від 01.12.2020 та Акту обстеження матеріально-побутових умов проживаня від 02.12.2020 (а.с. 10,11). Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] - зять позивачки, який більше року не проживає в будинку , що по [ADDRESS] та належить [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала , що являється сусідкою позивачки. [PERSON] являється зятем [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] був в АТО, а після повернення звідти, вже більше року в селі та в будинку позивачки не проживає. На сьогоднішній день позивачка [PERSON] не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», ст.ст.319,321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивачки про визнання відповідача- [PERSON] , як колишнього члена сім`ї власниці таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved