Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. В обґрунтування позову вказує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державною нотаріальною конторою 27.05.1997 року № 1-103, вона є власником 1/3 частини домоволодіння, розташованого по вул. Тищенка, 61 в м. Черкаси. Відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 03.11.2006 року № 18714 належить також 1/3 частина домоволодіння, розташованого по вул. Тищенка, 61 в м. Черкаси. Її брат [PERSON] також являється власником 1/3 частини домоволодіння, розташованого по вул. Тищенка, 61 в м. Черкаси, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим державною нотаріальною конторою 27.05.1997 року № 1-103. Вказує, що вони з братом [PERSON] звернулися до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою згідно фактичного порядку користування земельною ділянкою, який існував на протязі 30 років між співвласниками. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до них з братом про визначення порядку користування земельною ділянкою згідно ідеальних часток домоволодіння, належних кожній стороні. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2013 року їх позов був задоволений частково, а позов [PERSON] в повному обсязі, був встановлений порядок користування земельними ділянками відповідно до якого: [PERSON] виділено в користування земельну ділянку, площею 172 кв.м., що складається з ділянок в окреме користування 162 кв.м. та 10 кв.м. у спільному користуванні з [PERSON] та [PERSON]; [PERSON] та [PERSON] виділено в користування земельну ділянку, площею 414 кв.м., з них 404 кв.м. у окремому користуванні та 10 кв.м. у спільному користуванні з [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28.02.2014 року вказане рішення залишено без змін. Відповідно до встановленого судом порядку користування земельними ділянками прохід (проїзд) довжиною 21,28 м. та шириною 3,64 м., яким вона користувалася на протязі 30 років відійшов у власність відповідачу [PERSON] Окрім даного проходу (проїзду) іншого зробити їй ніде не можливо, оскільки біля запропонованого експертом проходу знаходяться два стовпи лінії електропередач. Даний факт підтверджується актом опитування сусідів, затвердженим головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Криволіївський» [PERSON] 03.07.2014 року. Також вказує, що прохід, який існує у брата, вона не може використовувати, оскільки він про це заперечує і там також немає проїзду. Тому єдиним проходом та проїздом до її частини домоволодіння є саме той прохід (проїзд), яким вона користувалася на протязі 30 років і який є тепер у власності відповідача [PERSON] Таким чином встановлення земельного сервітуту на дану частину земельної ділянки є її єдиним способом діставання до її частини домоволодіння. Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Оскільки вони з відповідачем не можуть в добровільному порядку вирішити дане питання, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Просить встановити постійний платний земельний сервітут для неї [PERSON], як землекористувача, на право проходу та проїзду транспортного засобу на земельну ділянку довжиною 21,28 м. та шириною 3,64 м., яка знаходиться у власності [PERSON]. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси, занесеною до журналу судових засідань, до участі в справі в якості третьої особи притягнуто Черкаську міську раду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, встановити [PERSON] платний земельний сервітут на право проходу та проїзду транспортного засобу згідно варіанту № 1 Висновку судової земельно-технічної експертизи від 10.03.2015 року, а саме на земельну ділянку, площею 57 кв.м., яка знаходиться у власності [PERSON]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши що в користуванні позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] знаходиться земельна ділянка, яка за своєю площею дозволяє використовувати її для проходу та проїзду транспортного засобу до частини домоволодіння позивачки. Крім того, пояснив, що згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 10.03.2015 року існує варіант проїзду на транспортному засобі до частини домоволодіння, яка належить [PERSON], без вставлення земельного сервітуту. А тому, просив врахувати висновки експертизи та відмовити позивачці в задоволенні позову, оскільки встановленням земельного сервітуту будуть порушені його права, як власника земельної ділянки. В судовому засіданні третя особа: [PERSON] підтримав вимоги [PERSON] та просив позов задовольнити. В судове засідання представник Черкаської міської ради, за довіреністю [PERSON], не зявився, направивши до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника, в якому вказує, що при вирішенні спору покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], третьої особи [PERSON], пояснення експерта [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи та оглянувши земельні ділянки сторін на місці у виїздному судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів, або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України, ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння № 61 по вул. Тищенка в м. Черкаси на праві власності належить [PERSON] (1/3 частина), [PERSON] (1/3 частина) та [PERSON] (1/3 частина). Дане домоволодіння, згідно схематичного стану, розташоване на земельній ділянці, площею 586 кв.м. Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2013 року у справі № 2-35/11 позовні вимоги [PERSON], [PERSON] задоволено частково, позовні вимоги [PERSON] задоволено: встановлено порядок користування земельною ділянкою по вул. Тищенка, 61 в м. Черкаси, площею 586 кв.м. між співвласниками будинковолодіння [PERSON] та [PERSON], [PERSON] за варіантом 5 Висновку будівельно-технічної експертизи судового експерта [PERSON] за № 22се13 від 11.09.2013 року згідно додатку схеми варіанту № 5, який є невідємною частиною рішення, виділено у користування: - [PERSON] земельну ділянку, площею 172 кв.м., що складається з ділянок в окреме користування 162 кв.м. та 10 кв.м. у спільному користуванні з [PERSON] та [PERSON]; - [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку, площею 414 кв.м., що складається з ділянок в окреме користування 404 кв.м. та 10 кв.м. у спільному користуванні з [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28.02.2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2013 року залишено без змін. Звертаючись з даним позовом до суду [PERSON] вказує на те, що прохід довжиною 21,28 м. та шириною 3,64 м., яким вона постійно користувалася відійшов у власність відповідачу [PERSON], в звязку з чим вона на даний час не має ні проходу, ані проїзду до належної їй частини домоволодіння. Статтею 98 ЗК України визначено право земельного сервітуту як право власника, або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Тобто, земельний сервітут це встановлене договором або судом речове право, наслідком якого є обмеження прав власників земельних ділянок в інтересах сусідів, що не породжують речового права інших осіб, тобто право користування чужою земельною ділянкою для задоволення потреб власника або володільця сусідньої земельної ділянки. Сервітут визначає порядок та межі використання чужої земельної ділянки через надання можливості користування нею лише в цільовий спосіб та певною її частиною. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 3 ст. 403 ЦК України). Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; обовязковою умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби іншим способом, як встановлення земельного сервітуту з конкретним землекористувачем чи власником земельної ділянки. Крім того, земельний сервітут має здійснюватися способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. В пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого [PERSON] України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» також розяснено, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. При цьому відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза. З метою зясування питання щодо необхідності встановлення земельного сервітуту, за клопотанням позивачки [PERSON], ухвалою суду від 26.12.2014 року була призначена судова земельно-технічна експертиза. Як вбачається із висновку № 2/15/Буд. судової земельно-технічної експертизи від 10.03.2015 року експертом визначено два варіанти встановлення земельного сервітуту для проходу (проїзду) [PERSON] (м. Черкаси, вул. Тищенка, 61) на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні у [PERSON] (додатки № 1 та № 2) та один варіант можливості уникнення встановлення земельного сервітуту, який відображений в Додатку № 3 до Висновку судової земельно-технічної експертизи. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив висновки судової земельно-технічної експертизи від 10.03.2015 року та пояснив, що у Додатку № 3 до Висновку судової земельно-технічної експертизи відображений варіант проходу (проїзду) [PERSON] до своєї частини домоволодіння без встановлення земельного сервітуту і даний варіант є цілком спроможним для його використання. Щодо наявності перепон для заїзду до частини домоволодіння, належного [PERSON], а зокрема знаходження телефонного стовпа та двох стовпів лінії електропередач пояснив, що їх наявність не перешкоджатиме проходу та проїзду [PERSON] до своєї частини домоволодіння, оскільки ширина тієї частини земельної ділянки через яку можливий такий проїзд становить 3,29м., що дає можливість для заїзду транспортного засобу. Таким чином доводи позивачки про неможливість проходу та проїзду до її частини домоволодіння не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Посилання позивачки [PERSON] на те, що по вказаному експертом варіанту № 3 (без встановлення земельного сервітуту) не можливий заїзд до її частини домоволодіння оскільки там розташований водопровід суд оцінює критично, оскільки з експертного висновку вбачається, що водопровід розташований саме на межі земельних ділянок і його більша частина знаходиться на земельній ділянці, виділеній [PERSON] На земельній ділянці, виділеній [PERSON], розташована тільки частина ями та «гусак». Вказане також було вставлено у виїздному судовому засіданні шляхом огляду судом на місцевості земельної ділянки № 61 по вул. Тищенка в м. Черкаси. Таким чином, по розташуванню водопроводу, сторони знаходяться в рівнозначних умовах, а тому його місце розташування, на думку суду, не може впливати на необхідність вставлення земельного сервітуту для позивачки на земельній ділянці відповідача. Доводи позивачки [PERSON] про необхідність встановлення земельного сервітуту з метою обслуговування вигрібної ями суд також оцінює критично, оскільки після облаштування нею окремого заїзду до домоволодіння за варіантом № 3 Висновку судової земельно-технічної експертизи (без встановлення сервітуту) можливість проїзду та проходу в неї буде існувати і без встановлення сервітуту. Оскільки чинне законодавство України, а зокрема ст. 401 ЦК України визначає земельний сервітут, як право користування чужим майном, який може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів, або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, за умови, що такі потреби не можуть бути задоволені іншим способом, а в судовому засіданні встановлена можливість задоволення потреб [PERSON] (проходу та проїзду до її частини домоволодіння) іншим способом, а зокрема наявний варіант проходу та проїзду на транспортному засобі до частини домоволодіння [PERSON] і без встановлення сервітуту, що стверджується висновком судової земельно-технічної експертизи від 10.03.2015 року, поясненнями експерта [PERSON], даними в судовому засідання, а також оглядом земельної ділянки № 61 на місцевості, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] Крім того, суд вважає, що встановлення земельного сервітуту, як того просить позивачка [PERSON], буде обтяжливим для відповідача, оскільки йому і так відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2013 року виділена в користування земельна ділянка меншою площею (на 23 кв.м.) ніж складає його 1/3 частка в будинковолодінні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed