Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивачка Ґеціу А.С. звернулася в суд з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача [PERSON], де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачки є Орган опіки та піклування Вижницької РДА. В позові зазначила, що 14.01.2009 році з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.08.2012 року розірвано. Від шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], батьком якої є - [PERSON] Зазначила, що з моменту припинення сімейно-шлюбних відносин, а саме з літа 2012 року і до цього часу дочка проживає з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не надає жодної матеріальної допомоги, не займається її вихованням, зовсім не цікавиться її життям, не піклується про її стан здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття дитиною освіти, не спілкується з дитиною. [PERSON] жодного разу не зявився на засідання Органу опіки та піклування Вижницької РДА Чернівецької області, а також не надав жодного письмового відзиву, заперечення, чи іншим чином не висловив свою думку щодо його відношення до дитини, до виконання ним своїх батьківських обовязків, що свідчить про свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обовязків. Оскільки [PERSON] не забезпечує харчуванням, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON]. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка Ґеціу А.С. та її представник [PERSON] не зявились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду адресували заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, не заперечують щодо заочного порядку розгляду справи, щодо стягнення аліментів не заперечують. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надано, в звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. В судове засідання представник третьої особи не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги Ґеціу А.С. підтримує, просить задовольнити. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов Ґеціу [PERSON] і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка Ґеціу А.С. з відповідачем [PERSON] з 14.01.2009 року, перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2012 року - розірвано, що підтверджується копією рішення. Від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], батьками яких є позивачка Ґеціу ([PERSON]) А.С. та відповідач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, Серія І-МИ №091230, виданого 10.03.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького РУЮ Чернівецької області, актовий запис №13. З довідки про склад сімї виданої виконавчим комітетом Вижницької міської ради №1986 від 26.04.2017 року вбачається, Ґеціу А.С. проживає в [INFO], разом з нею зареєстрована та проживає [PERSON], [INFO]. З акту Вижницької міської ради №02-16/308 від 26.04.2017 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований і не проживає в будинку Ґеціу А.С., який розташований в м.Вижниця по вул.Коцюбинського, 12, Чернівецької області та протягом тривалого часу зі слів сусідів не відвідує доньку і не бере участі в її вихованні, матеріально не допомагає. З довідки Вижницької [PERSON] ступенів ім.Юрія Федьковича №41 від 25.04.2017 року вбачається, що [PERSON] за період навчання [PERSON], 18.02.2009 року, яка навчається у 2-Г класі Вижницької [PERSON] ступенів, у жодному заході, в тому числі і батьківських зборах, не брав участі і ні разу до школи не зявлявся. Шкільним життям доньки не цікавився. Дитина перебуває весь час під наглядом матері. Мати приділяє належну увагу вихованню і навчанню доньки. З довідки Вижницької дошкільної установи №1 м.Вижниця вбачається, що [PERSON], батько неповнолітньої дитини, не відвідував садок, дитину не приводив та не забирав, оплату за садок не здійснював. Таким чином, як вбачається з наданих доказів, позивачка Ґеціу А.С. має на утриманні неповнолітню дочку [PERSON], займається її вихованням, дбає про фізичний та духовний розвиток, піклується про здоров'я та створила належні умови для проживання та навчання. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.165 цього ж Кодексу, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вихованням неповнолітньої дочки не займається, матеріально її не утримує, життям, здоровям, навчанням та майбутнім не цікавиться, без поважних причин повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків. З висновку органу опіки та піклування Вижницької РДА №01.34-144 від 09.02.2017 року вбачається, що органом опіки та піклування Вижницької РДА з метою захисту законних прав та інтересів дитини [PERSON], [INFO], відповідно до протокольного рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 29.11.2016 року №13, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], жителя [INFO], відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], жительки м.Вижниця, вул.М.Коцюбинського, 12, Чернівецької області. Із роз'яснень, викладених у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Із роз'яснень, викладених у ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] у повному обсязі не виконує батьківські обов'язки по відношенню до своєї неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], не займається її вихованням, не відвідує, не піклується про її здоровя, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для її проживання та виховання, не цікавитися її успіхами в школі, такими своїми діями фактично ухиляється від виконання своїх обовязків як батька, свідомо нехтує ними, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивачки Ґеціу А.С. про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], є обґрунтованими, вмотивованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно регулярну допомогу на утримання дитини не надає, є працездатним. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладених обставин суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько зобовязаний сплачувати на користь Ґеціу А.С. аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], 18.02.2009 народження, в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 12.05.2017 року і до настання її повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь Ґеціу А.С. сплачений судовий збір в сумі 640,00 гривень та стягнути з [PERSON] судовий збір в сумі 640,00 гривень в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі та

Outcome: approved