Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що вона є рідною тіткою [PERSON] та [PERSON]. Мати дітей [PERSON] тривалий час з дітьми не проживає, не займається їх вихованням. Остання два роки діти проживали з бабусею, [PERSON] в селі Стара Буда, вул. Короленка, 4, Київська область Бородянський район. Відомості про батька дітей були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. На теперішній час діти проживають з нею за адресою: м. Суми вул.Романа Атаманюка, буд.№23 кв.№53. Вона забезпечує дітей матеріально, займається їх вихованням, розвитком, піклується про їх здоровя. За період проживання дітей у її сімї, мати жодного разу не телефонувала та не приїжджала до дітей. Оскільки діти залишилися без батьківського піклування, а тому просить суд позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], а також стягнути з відповідачки на її користь аліменти на утримання дітей. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, просить суд позов задоволити. Відповідачка [PERSON] до суду не з»явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином. Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Сумської міської ради в судовому засіданні позов підтримала повністю, вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав діючи в інтересах дітей. Представник 3-ї особи Сумського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді в судовому засіданні позов підтримала повністю, вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав діючи в інтересах дітей. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], представника служби у справах дітей Сумської міської ради, представника Сумського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого: Судом при розгляді справи встановлено, що позивачка є рідною тіткою малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на даний час діти проживають з нею з 2016 року. Зі слів [PERSON] це біологічні діти її рідного брата, [PERSON], який знаходиться в місцях позбавлення волі (відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження). Мати дітей, [PERSON], у квітні 2015 року залишила дітей на виховання та утримання [PERSON] (матері [PERSON] та [PERSON]П.) і вони проживали з нею за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Стара Буда, вул. Короленко, 4. Відповідно до наказу служби у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 16.11.2016 року, діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], взяті на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах та тимчасово влаштовані в сімю родичів, [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] кв.№6. За весь час проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в родині [PERSON], мати дітей, [PERSON], до служби у справах дітей та сімї Бородянської РДА, щодо повернення її малолітніх дітей жодного разу не зверталася, долею дітей не цікавиться, не телефонувала. Відповідно до відповіді наданої Качалівською сільською радою Бородянського району Київської області від 01.03.2017 року (на території якої зареєстровано місце проживання матері дітей [PERSON]В.), [PERSON] з питання повернення їй на виховання малолітніх дітей не зверталася. [PERSON] 07.09.2016 року звернулася до сільської ради з письмовою заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до інформації наданої Сумським дошкільним навчальним закладом №36 «Червоненька Квіточка» від 29.12.2016 року, який відвідували [PERSON] та [PERSON], за час перебування дітей в закладі, мати, [PERSON], не спілкувалася з вихователем груп, дітей не приводила до навчального закладу, не забирала, на батьківських зборах та на новорічних святах була відсутня. Служба у справах дітей Сумської міської ради надала суду висновок, відповідно до якого вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402\~зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 року, найважливіший обов»язок матері і батька це обов»язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти. Це визначено\~ст. 150 СК України. В ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 pоку, вказано: «Держави-учасники зобов»язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов»язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Згідно положень вказаної\~Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської\~Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків. Разом з тим, відповідачка, як матір дитини самоусунулася від виховання дітей та нехтує батьківськими обов»язками: не турбується про дітей, не цікавиться їх особистим життям, здоров»ям та вихованням, не надає матеріальної допомоги, що суперечить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей\~12,\~15 Закону України «Про охорону дитинства». Таким чином судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання обов»язків по вихованню дітей, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться ними взагалі, повністю втратила зв»язок з дітьми, а тому діючи в інтересах малолітніх дітей, її необхідно позбавити батьківських прав. Ст. 164 ч.1 п. 2 СК України\~вказує, що батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.\~\~ Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (зі змінами внесеними Законом України від 17.05.2017 року N 2037-VIII) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України (зі змінами внесеними Законом України від 17.05.2017 року N 2037-VIII) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 640 грн. судового збору на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved