Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що донька проживає разом з нею та усі обовязки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно. Відповідач з ними не проживає та не надає матеріальної допомоги на утримання доньки ані у грошовому, ані у натуральному вигляді. Позивачка в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно (а. с. 19, 24), свої вимоги підтримала в повному обсязі, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а. с. 28). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області від 30 жовтня 2015 року [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [INFO] (а. с. 14). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а. с. 20-22, 25-27). Згідно зі зворотними поштовими відправленнями відповідачу направлялися копія ухвали про відкриття провадження, копія позову та доданих до нього матеріалів та судові повістки з викликами на 12 листопада та 8 грудня 2015 року, які повернуті до суду у звязку з закінченням терміну зберігання. Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд за згодою позивача розглядає справу за відсутності відповідача та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 060108 від 28 грудня 2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Печенізького районного управління юстиції Харківської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що було зроблено актовий запис за № 46 (а. с. 6). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 164469, виданого 14 березня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Печенізького районного управління юстиції Харківської області, про що зроблено актовий запис № 6 (а. с. 7). Згідно з довідкою виконавчого комітету Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області від 07 вересня 2015 року № 1526, дитина проживає разом з позивачкою (а. с. 5). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вирішенні щоденних побутових проблем не бере, від виконання батьківських обовязків ухиляється та добровільно виконувати їх не бажає. Відповідач ані у грошовій, ані у натуральній формі не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Позивачка самостійно виховує доньку та потребує матеріальної допомоги, оскільки через збільшення витрат на купівлю одягу та взуття, продуктів харчування, вона разом з дитиною опинилась у скрутному матеріальному становищі. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 180, частини 3 статті 181, частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття,а за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються, зокрема, у частці від доходу того з батьків, хто проживає окремо від дитини, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначений в Законі України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від\~28 грудня 2014\~року №\~80-VIII. На виконання вимог статті 182 Сімейного кодексу України, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховує малолітній вік дитини, скрутний матеріальний стан позивачки, а також те, що вона самостійно виховує доньку. Відповідач не надав будь-яких доказів в обґрунтування заперечень проти позову та не повідомив суд про своє матеріальне становище та стан здоровя, наявність на його утриманні інших осіб, або про будь-які інші обставини, що мають значення для розгляду справи. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки для утримання їхньої дитини в розмірі 1/4 частини щомісячного доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно з частиною 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок підлягає стягненню в дохід держави з відповідача, оскільки позивачка, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved