Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] та за її згодою у 2007 році до цього будинку вселився відповідач. Відповідач за вказаною адресою не зареєстрований та щомісячно залишає це житло на декілька днів. Через зловживання ним алкогольними напоями, образи нецензурною лайкою та вчинення психологічного насильства вона неодноразово зверталась за захистом своїх прав до міліції. Посилаючись на ст.116 ЖК України, оскільки сумісне життя з відповідачем неможливе через порушення ним правил співжиття, позивачка просить суд виселити [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, додатково зазначивши, що відповідач комунальні платежі не сплачує, витрати на утримання житла не здійснює. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав посилаючись на те, що між сторонами склалися нормальні стосунки, не існує жодних непорозумінь, він дбає про житло, а позивачка знаходиться під негативним впливом своїх батьків. Поряд з цим, у своєму виступі у судових дебатах відповідач неодноразово змінював позицію щодо заявленого до нього позову та навіть висловлювався про його визнання, але в решті-решт просив суд у задоволенні цього позову позивачці відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У судовому засіданні встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 01 листопада 2007 року позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS]. Таке право власності позивачки зареєстровано Овідіопольським РБТІ 28 листопада 2007 року. За згодою позивачки у 2007 році до цього будинку вселився відповідач, але за його адресою він не зареєстрований. 11 та 25 березня 2014 року позивачка зверталась до Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області з приводу неправомірних дій відповідача та вжиття відносно нього відповідних заходів, оскільки він влаштовував відносно позивачки скандали та ображав її. Висновками дільничного інспектора міліції від 23 березня та 04 квітня 2014 року ці заяви позивачки були залишені без задоволення. 09 квітня 2014 року позивачка у черговий раз звернулась до Овідіопольського РВ ГУМВС України з приводу неправомірних дій відповідача. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 травня 2014 року, яка набула законної сили, відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні психологічного насилля відносно позивачки [PERSON] та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При таких обставинах, за наявністю підстав, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, суд вважає, що даний позов є обґрунтованим та він заснований на законі, а тому підлягає задоволенню шляхом виселення відповідача [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. При цьому суд критично оцінює заперечення позивача проти позову оскільки вони нічим не підтверджені та спростовуються наявними в справі доказами.

Outcome: approved