Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивачка в особі свого представника звернулася до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.04.2017 року вона отримала спадщину, яка відкрилася після смерті її батька [PERSON], котрий був спадкоємцем після смерті [PERSON], у власності якої була земельна частка (пай) на території Московськобобрицької сільської ради. При цьому заявниці стало відомо, що рішенням Лебединського районного суду від 02.11.2012 року вказане спадкове майно [PERSON] визнано відумерлою спадщиною та передано у власність територіальної громади Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області. У зв'язку з цим вона звернулася до Лебединського районного суду про скасування рішення від 02.11.2012 року, який її вимоги задовольнив, скасував дане рішення та ухвалив нове, яким у задоволенні вимог Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області про визнання відумерлою спадщини [PERSON] відмовив. При цьому на даний час залишаються чинними договори оренди земельної ділянки, що належала [PERSON], укладені між Московськобобрицькою сільською радою Лебединського району Сумської області та ТОВ «Мартинівське», чим порушуються права позивачки. Тому вона просила дані договори визнати недійсними та скасувати їхню державну реєстрацію. Учасники справи в судове засідання не з'явилися. Представник позивачки в наданій заяві позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача при ухваленні рішення поклався на розсуд суду, справу також просив розглянути у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився з невідомих причин. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 28.04.2017 року [PERSON] отримала спадщину, яка відкрилася після смерті її батька [PERSON], котрий був спадкоємцем після смерті [PERSON], у власності якої була земельна частка (пай) на території Московськобобрицької сільської ради, що вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 4). Рішенням Лебединського районного суду від 02.11.2012 року вказане спадкове майно [PERSON] передано у власність територіальної громади Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області, як відумерла спадщина. Оскільки позивачка у визначеному законом порядку прийняла зазначену спадщину, вона звернулася до Лебединського районного суду про скасування вказаного рішення від 02.11.2012 року, який своїм рішенням від 17.08.2017 року (а.с. 5) вимоги [PERSON] задовольнив, скасував оскаржуване рішення та ухвалив нове, яким у задоволенні вимог Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області про визнання відумерлою спадщини [PERSON] відмовив. При цьому встановлено, що між Московськобобрицькою сільською радою Лебединського району Сумської області та ТОВ «Мартинівське» свого часу були укладені договори оренди земельної ділянки, що належала [PERSON], а саме на земельну ділянку площею 2,8906 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Московськобобрицької сільської ради, Лебединського району Сумської області, яка складається з земельної ділянки площею 2,3772 га кадастровий № [NUMBER] - рілля, земельної ділянки площею ? 0,4208 га кадастровий № [NUMBER] - сіножаті та земельної ділянки площею 0,0926 га кадастровий № [NUMBER] - пасовища. Ухвалюючи рішення суд враховує те, що згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Право укладати договір оренди земельної ділянки має власник цієї земельної ділянки. З огляду на викладене, враховуючи те, що рішення суду про передачу земельної ділянки Московськобобрицькій сільській раді скасоване, а відповідно дана сільська рада на теперішній час не є її власником, суд вважає, що спірні договори оренди земельної ділянки, укладені між Московськобобрицькою сільською радою та ТОВ «Мартинівське», підлягають скасуванню.

Outcome: approved