Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 09 жовтня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 серпня 2019 року. Від шлюбу із відповідачем у них народилась [PERSON] , яка постійно проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні. Згідно свідоцтва про зміну імені, [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] . Так, позивачка вказує, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу утримання їх малолітньої дочки [PERSON] . При цьому, у дитини виявлено розлади психологічного та мовного розвитку (РСА), а також поведінкові розлади. Дитина проходить амбулаторне лікування. Для лікування захворювання мовленнєвого розвитку та поведінкових розладів дитині рекомендовано заняття з логопедом, психологом, групові заняття з дітьми, відвідувати вистави в ляльковому театрі, купувати корекційне обладнання. Також, рекомендовано проходити лікування на базі дитячого будинку « [PERSON] ». Згідно висновку психіатра, рекомендовано призупинити зустрічі з батьком, оскільки вони негативним чином впливають на здоров`я дитини. За вказаних обставин позивачка зазначає, що не взмозі самостійно забезпечити дитину усім необхідним, оскільки з огляду на стан її здоров`я потребуються значні витрати, як на придбання речей необхідних для розвитку дитини, так і на лікування, одяг, продукти харчування та інші речі побутового вжитку. Натомість, відповідач нерегулярно надає кошти на утримання дитини. Так, позивачка зазначає, що відповідач має іншу сім`ю, проте, немає на утриманні дітей та нікому не сплачує аліментів. Їй відомо, що відповідач працює не офіційно, проте, має стабільні значні доходи. За вказаних обставин, покликаючись на те, що дитина хворіє, потребує додаткового догляду та матеріальних витрат, пов`язаних з медичними оглядами, покупкою медикаментів та колекційного обладнання, вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 гривень, щомісячно. З цих підстав просила позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. \~ \~ \~ \~Від представника відповідача [PERSON] адвоката Череватого П.М. до суду надійшов відзив на позов, згідно якого представник відповідача заперечує проти позовних вимог. Так, в обґрунтування своїх доводів, відача вказує на те, що заявлений позивачкою розмір аліментів, які вона просить стягувати на утримання малолітньої дочки є значно більшим від мінімального рекомендованого розміру аліментів, який може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також, вказує, що позивачкою не долучено до позовної заяви будь-яких належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог, та зокрема щодо того, що відповідач має достатній заробіток (дохід), який надавав би йому можливість сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі. Крім цього, позивачкою не доведено жодними належними та допустимими доказами про те, що відповідач має роботу, яка приносить йому стабільний дохід, не надано доказів на понесення витрат на лікування дочки. Натомість, витрати на лікування є додатковими витратами на утримання дитини, що передбачено ст. 185 Сімейного кодексу України та підлягають стягненню в окремому порядку і жодним чином не впливають на розмір аліментів. Так, відповідач готовий повертати позивачу частину документально підтверджених та цільових додаткових витрат на лікування дочки. Крім цього, на даний час, відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого [INFO] у них народився син. Таким чином, на даний час у відповідача на утриманні перебуває дружина, малолітній син та непрацездатна матір [PERSON] , яка є особою з інвалідністю третьої групи. З цих підстав, представник відповідача вважає, що зазначені обставини свідчать про незадовільне майнове становище відповідача [PERSON] , як платника аліментів, у зв`язку із чим відсутні підстави для визначення навіть мінімального рекомендованого розміру аліментів. За вказаних обставин, представник відповідача просив позов задовольнити частково, стягуючи із відповідача аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, щомісячно. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Середзінська Т.Ф. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Череватий П.М. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову у заявленому позивачкою розмірі та просив стягувати із відповідача аліменти у сумі 1500 гривень. Судом установлено: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 09 жовтня 2014 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2019 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14 березня 2017 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №565. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2019 року, ухваленим у цивільній справі №607/17969/19 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 05 лютого 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), 05 лютого 2020 року [PERSON] змінила ім`я та прізвище із [PERSON] на [PERSON] , про що складено актовий запис №15 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Згідно Довідки №57 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, виданої 03 березня 2020 року ЛКК КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», [PERSON] з 28 лютого 2020 року перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду. Як убачається із наявної у матеріалах цивільної справи копії Консультативної карти від 04 січня 2021 року у [PERSON] , 06 березня 2017 року діагностовано затримку мовного розвитку РСА та рекомендовано заняття з психологом, групові заняття, відвідування дитячих заходів та періодичне проходження огляду у лікаря. Так, долученими позивачкою копіями медичної документації, зокрема Консультативними картами, виписками із медичної картки дитини, виписками про надані реабілітаційні послуги та результати комплексної реабілітації підтверджується той факт, що малолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] хворіє розладом психомовного розвитку, затримкою мовного розвитку, РСА та періодично проходить курси реабілітації. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування про встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №490 від 08 липня 2020 року, рекомендовано батькові [PERSON] не порушувати графіку побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її; рекомендовано матері [PERSON] поважати батьківські права [PERSON] , не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Згідно викладених у позові обставин, сторони не можуть досягнути згоди з приводу матеріального утримання їх малолітньої дочки [PERSON] . Крім цього, як убачається із долучених копії постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, зокрема від 25 червня 2019 року, постановленій у справі №607/15151/19 за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини [PERSON] відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду від 09 липня 2019 року, постановленій у справі №607/15191/19, за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини [PERSON] , в присутності малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Зазначені обставини свідчать про те, що між сторонами склалися неприязні відносини, відтак, добровільно вони не можуть досягнути згоди щодо матеріального утримання малолітньої дочки. Із долученої позивачкою копії виписки по картці АТ «ПриватБанк» слідує, що відповідач здійснював перекази на утримання дочки [PERSON] , зокрема: [INFO] на суму 10447,50 гривень, 16 лютого 2021 року 3500 гривень та у квітні 2021 року 4000 гривень. На підтвердження своїх доводів щодо отримання відповідачем стабільних доходів, позивачкою долучено роздруківку з інтернет сайту Work.ua, з розміщеним відповідачем [PERSON] резюме з пошуку роботи за спеціальністю програміст РНР, із очікуваним розміром заробітної плати 40000 гривень, а також, роздруківки із персональної сторінки відповідача про надання ним послуг із розробки сайтів. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Судом установлено, що сторони не досягли згоди з приводу понесення витрат на утримання дітей. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до частини другої статті 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх заперечень щодо відсутності можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі у сумі 10\~000 гривень, щомісячно, відповідачем долучено копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24 червня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), згідно якого 24 червня 2020 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а також копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яким стверджується, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Однак, суд критично сприймає твердження представника відповідача про перебування на утриманні у відповідача непрацездатної матері [PERSON] , яка є особою з інвалідністю, оскільки стороною відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження понесення відповідачем [PERSON] витрат на утримання матері. Разом із цим, суд погоджується із твердженням представника відповідача про те, що обставини на які посилається позивачка, як на підставу стягнення аліментів у сумі 10\~000 гривень, зокрема понесення витрат на лікування дочки є підставами для стягнення додаткових витрата на утримання дитини, що стягуються у відповідності до вимог ст. 185 Сімейного кодексу України, однак не можуть слугувати підставами для визначення розміру аліментів, які стягуються щомісячними платежами. При цьому, суд враховує, що у зв`язку із наявністю у малолітньої [PERSON] захворювання, а саме затримки мовного розвитку, крім основних витрат на продукти дитина потребує додаткової уваги та витрат на придбання речей, що сприяють розвитку та світосприйняттю, пізнавальних ігор, відвідування з дитиною відповідних дитячих розвиваючих заходів, тощо. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітньої дочки сторін на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, з огляду на наявність у дитини захворювання у виді затримки мовного розвитку, а також, беручи до уваги те, що відповідач є молодою особою працездатного віку, не надав суду доказів на підтвердження того, що за своїм станом здоров`я чи майновим становищем позбавлений можливості надавати матеріальне утримання своїй малолітній доці, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 01 червня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial