Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що 20.11.2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 100. Сумісне життя з відповідачем не склалося, 28.08.2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, про що свідчить рішення суду. Відповідач, як батько дитини не приймає участі у її вихованні, її розвитком та утриманням не займається, не надає будь - якої матеріальної допомоги, не спілкується з дитиною, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до її культурних та інших духовних цінностей, тобто не цікавиться життям дитини взагалі. Всі обов`язки відносно дитини здійснює позивачка, так як донька постійно проживає з останньою, вона виховує її, піклується про стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, створює для неї необхідні умови. Про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача також підтверджується висновком органу опіки та піклування, а саме вказано, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не надає їй належного догляду, не піклується її станом здоров`я. Все вище вказане свідчить виключно про те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, він самоусунувся від будь - якого спілкування з дитиною, а тому позивачка вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Вищезазначені обставини, змушують позивачку звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на все вищевикладене позивачка [PERSON] просить суд: Позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулася до суду з заявою, просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.33,44). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення повісток (а.с.23,29,34,36,38,49,52) причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, надав до канцелярії суду заяву де просив провести розгляд справи без участі представника, позов та висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав підтримав в повному обсязі (а.с.45). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, якщо учасник справи або його представник належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. На підставі вимог ст. 223 ЦПК України, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутність не з`явившихся учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20.11.2009 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 100 (а.с.7). Сумісне життя з відповідачем не склалося, 28.08.2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, про що свідчить копія рішення Обухівського районного суду Київської області від 28.08.2015 року (а.с.8) 05.07.2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у зв`язку з чи змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , актовий запис № 148 (а.с.9). Відповідач, як батько дитини не приймає участі у її вихованні, її розвитком та утриманням не займається, не надає будь - якої матеріальної допомоги, не спілкується з дитиною, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до її культурних та інших духовних цінностей, тобто не цікавиться життям дитини взагалі. Вищезазначені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове не бажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки покладені на відповідача законом. Вихованням та утриманням дитини займається позивачка. Позивачкою створені всі умови для нормального розвитку дитини. Відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє до дитини батьківської любові, уваги та турботи, його поведінка негативно впливає на дитину. Позивачка самостійно забезпечує дочці всі умови проживання. [PERSON] навчається в Академічному ліцеї №1 ім. А.С. Малишка Обухівської міської ради з 2016 року, її мати [PERSON] активно займається вихованням доньки, стежить за успішністю [PERSON] , за побутовими умовами, харчуванням, одягом. Активно цікавиться життям доньки в школі. За час навчання [PERSON] її батько [PERSON] жодного разу до школи не з`являвся, він не бере участі у навчанні доньки, не відвідує шкільні заходи за участю дитини, [PERSON] у школі зовсім не згадує про батька, про що свідчить копія характеристики №01-17/174 виданої Академічним ліцеєм №1 ім. А.С. Малишка Обухівської міської ради Київської області від 02.09.2019 (а.с.12). Згідно Довідки про спільне проживання матері з дитиною № 6524 від 22.08.2019 року [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач здоров`ям та розвитком доньки не цікавиться. З Висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області «Про доцільність позбавлення батьківських прав» вбачається, що Орган опіки Обухівської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав, відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного , інтелектуального , морального , культурного , духовного і соціального розвитку . Батьки або особи , які їх заміняють , несуть відповідальність за створення умов , необхідних для всебічного розвитку дитини , відповідно до законів України . Відповідно до ч. ч.8,10 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.155 СК України вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У ч.1,2 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. В ч.1 п.2 ст.164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаються дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою по справі за однією адресою та позивачка є її мамою, а тому позивачка [PERSON] , відповідно до вимог ст. 165 СК України має право звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. За таких обставин та з урахуванням всього наведеного суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав, щодо його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється без поважних причин від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням доньки, піклуванням про її всебічний розвиток, про стан здоров`я не займається, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини. Частинами 2 та 3 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). За таких обстави та з урахуванням всього наведеного вище, суд вважає за необхідне на підставі вимог ч. 1 ст. 183 СК України стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 27.12.2019 року (а.с.4), він також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved