Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] у січні 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення з нього 43259,16 гривень, з яких 21600 гривень в якості відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, 21659 гривень в якості відшкодування збитків, спричинених неправомірними діями відповідача, 3211,60 гривень - витрат на правову допомогу та судовий збір в розмірі 432,60 гривень. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 02 серпня 1999 року вона набула право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS]. Власником іншої половини вказаної квартири є її рідний брат [PERSON]. З того часу відповідач зареєстрував своє місце проживання у спірній квартирі та вселився в неї, не надавши можливість іншому співвласнику навіть користуватися своєю власністю. Маючи намір здати належну їй частину квартири в оренду, позивачка звернулась до [PERSON] та просила виділити їй одну кімнату, однак відповідач відповів їй, що вона не має прав на цю квартиру. Наприкінці 2010 року позивачка знайшла чоловіка, який на той час підшукував недороге житло, аби винайняти його. Йому було запропоновано винайняти меншу кімнату в квартирі [ADDRESS] за орендну плату з розрахунку 600 грн. за місяць, плюс комунальні витрати. За взаємною згодою було також домовлено, що орендуватися вказане житло буде не менше трьох років, при цьому розрахунок буде відбуватися щороку - на рік вперед. Таким чином, позивачка у січні 2011 року, отримала від орендатора у якості сплати за оренду житла 7200 грн. одразу за рік наперед. Проте, до приміщення квартири відповідач нікого не впустив, тому позивачка вимушена була повернути орендатору сплачену ним суму оренди в розмірі 7200 грн., а згодом він взагалі відмовився винаймати дану кімнату. Після даного інциденту, позивачка декілька разів намагалася або продати або здати в оренду належну їй кімнату, але відповідач постійно чинив їй перешкоди. У березні 2011 року, позивачка звернулась до приватного нотаріуса [PERSON], яка роз'яснила їй, що при продажу належній їй частину квартири, співвласник іншої частини має привілейоване право купівлі цього житла. З цих підстав, приватний нотаріус [PERSON] за заявою позивача надіслала відповідачу [PERSON] листа, в якому повідомила йому право привілейованої купівлі житла. Після цього, відповідач дав свою згоду на придбання частини квартири, яка належить позивачу за 40000 грн., але сплативши завдаток в сумі 15000 грн., [PERSON] у подальшому не виконав своїх зобов'язань і не сплатив повну вартість кімнати. З цих підстав, 04 березня 2011 року позивачка отримала кредит у розмірі 45000 (сорок п'ять тисяч) грн., які вона повинна була повернути, а також сплатити проценти у розмірі 48% річних. Таким чином, позивачка вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON], що виразились у перешкоджанні розпоряджатися належним їй нерухомим майном, їй було спричинено матеріальні збитки у сумі 21659 грн. 16 копійок, які вона змушена була сплатити кредитодавцю за користування кредитом у вигляді відсотків. Крім того, якби її право на власність не було порушене [PERSON], позивачка могла б реально одержати доходи у вигляді оплати за оренду житла в сумі 21600 гривень, тобто вона понесла збитки у вигляді упущеної вигоди. У судовому засіданні позивачка наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити її позов у повному обсязі та крім суми збитків, просила суд стягнути з відповідача витрати понесені на правову допомогу та судовий збір. Крім того, позивачка доводила суду, що в результаті того, що [PERSON] постійно чинив їй перешкоди у користуванні і розпорядженні її частиною квартири, тобто не впускав її у приміщення квартири і взагалі відмовився вести будь-які переговори, вона у 2012 році звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та про встановлення порядку користування жилою площею. 04 вересня 2012 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя позов був задоволено. При цьому кімнату площею 16,8 кв.м суд виділив у користування [PERSON], а кімнату площею 13,2 кв.м суд виділив їй, коридор, кухню, туалет, ванну та комору суд залишив у спільному користуванні. На теперішній час кімната, яку суд виділив їй у користування продана. Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя з підстав викладених у позові та доданими до матеріалів справи письмових доказів. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував. Позовні вимоги вважає надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Представник відповідача підтримав позицію свого довірителя та вважає, що позивачем не доведено в суді реальні збитки у вигляді упущеної вигоди. А збитки у вигляді витрат позивача на правову допомогу з представництва адвоката позивача у декілька справ не пов'язаних між собою зокрема у Жовтневому та Ленінському районних судів, не може бути стягнута даним судом. Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши інші письмові докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. Позивач та його представник у судовому засіданні намагався довести суду, що саме діями відповідача було порушені його права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. До збитків належать доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. У судовому засіданні не було добуто належних доказів того, що саме діями відповідача було порушено право позивача. Так, позивачка доводила суду, що збитки у вигляді упущеної вигоди на загальну суму 21 600,00 грн., складається з орендної плати за кімнату у квартирі [ADDRESS], за три роки не отриманої позивачем з вини відповідача, який чинив перешкоди та не впускав ані позивача ані орендатора даної кімнати. Проте, в ході судового розгляду було встановлено, що на той час, коли [PERSON] вирішила здавати в оренду одну з кімнат спірної квартири (наприкінці 2010 року), вона була лише власником ідеальної долі у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS], яку вона набула після смерті батьків. А право розпоряджатися окремою кімнатою, позивачка набула лише у 2012 році, коли за рішенням суду їй було виділено у користування кімнату площею 13,2 кв.м . Отже фактично, у 2010 році позивачка не могла укладати договір оренди окремої кімнати, а мова могла йти лише про оренду 1/2 частки квартири. Жодного доказу того, що позивачка укладала договір оренди з потенційним орендатором не було представлено в суді. Як пояснив суду свідок [PERSON], який бажав отримати в оренду кімнату в квартирі [ADDRESS], вони тільки один раз з'явились до квартири і після того, як їм ніхто не відкрив дверей, то [PERSON] одразу зробила висновок проте що відповідач перешкоджає позивачу укладання договору оренди, але до суду ніхто не звертався. Не доведено в суді існування між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] будь яких договірних зобов'язань згідно до ст.638 ЦК України, на яку вона посилається у своєму позові про стягнення збитків у вигляді сплачених відсотків позивачем за користування кредитом на загальну суму 21 659,16 грн. Так, згідно з поясненнями позивача, а також у відповідності до наданих письмових доказів, позивачка звернулась до приватного нотаріуса з заявою до відповідача про наміри продажу 1/2 частки квартири за 40 000,00 грн. 02.03.2011року (а.с15). Однак, вже 04.03.2011року, позивачка звернулася до кредитної спілки про взяття кредиту на суму 45 000,00 грн (а.с16). При цьому цільове призначення кредиту було позначено як ремонт автотранспорту. Таким чином, 04.03.2011року, відповідач фактично не міг здогадатись про наміри позивача про продаж її частки, а отже ніяким чином не міг бути відповідальним за наміри позивача про взяття кредиту. До того ж, сума з продажу квартири, яка була вказана у заяві нотаріуса та сума кредиту, яка була отримана позивачем значно різняться. . Отже, довести суду обставини, що отримання кредиту було пов'язано з неправомірними діями відповідача, не підтверджено належними доказами. Збитки у вигляді витрат позивача на правову допомогу на загальну суму 3 211,60 грн. не підлягає стягненню, оскільки вказана сума складається з витрат на правову допомогу представництва адвоката у декілька справ не пов'язаних між собою зокрема у Жовтневому та Ленінському районних судів. З огляду на викладене у суду відсутні підстави для задоволення заявленого позивачем позову, а звідси у стягненні з [PERSON] збитків у вигляді упущеної вигоди - слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed