Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивачка в заяві посилається на те, що вона з 05.01.1993 по 30.04.2002 працювала в КСП ім. Ватутіна с.Запруддя Рокитнянського району та була членом вказаного підприємства, що підтверджено трудовою книжкою та довідкою з книги обліку трудового стажу та заробітної плати колгоспників СП ім.Ватутіна. Вважає, що суд повинен визнати за нею право на земельну частку (пай) в КСП ім.Ватутіна, так як у відповідності до Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени недержавного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно довідки Держземагенства, КСП і.Ватутіна с.Запруддя отримало державний акт на право колективної власності на землю 05.06.1996. На час прийняття вказаного акта станом на 05.06.1996, будучи членом колгоспу, вона стала співласником його землі, але її помилково не включили до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Про порушення свого права дізналася у 2017 році, так як на час розпаювання і далі її ніхто не попереджав про порушення її права колективної власності на земельну частку (пай). В судове засіданні позивачка не з»явилася, подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить слухати справу за її відсутності. Представник Запрудянської сільської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій позов визнав в повному обсязі та просить справу заслухати у його відсутності. Представник СТОВ «Запрудянське», будучи належним чином повідомленим, до суду не з»явився, заяви про слухання справи за його відсутності не подав. За вказаних умов суд ухвалив слухати справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, щопозивачка з 05.01.1993 по 30.04.2002 працювала в КСП ім. Ватутіна с.Запруддя Рокитнянського району та була членом вказаного підприємства, що підтверджено трудовою книжкою та довідкою з книги обліку трудового стажу та заробітної плати колгоспників СП ім.Ватутіна. Вважає, що суд повинен визнати за нею право на земельну частку (пай) в КСП ім.Ватутіна, так як у відповідності до Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени недержавного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно довідки Держземагенства, КСП і.Ватутіна с.Запруддя отримало державний акт на право колективної власності на землю 05.06.1996. На час прийняття вказаного акта станом на 05.06.1996, позивачка, будучи членом колгоспу, стала співласником його землі, але її помилково не включили до списку осіб, які мають право на земельну частку пай). У відповідності до Указу Президента України від 08.08.1995 року Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени недержавного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Оскільки станом на 05.06.1996 року позивачка була членом КСП ім.Ватутіна, вона повинна була бути включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Така особа набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд вважає, що позивачка строк звернення до суду не пропустила, так як лише у 2017 році дізналася про порушення свого права. Враховуючи вищевказане та

Outcome: approved