Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до територіальної громади с. Чуньків Заставнівського району Чернівецької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, Заставнівська районна державна адміністрація про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом та отримання правовстановлюючого документу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, а саме на шість земельних ділянок, що розташовані на території Чунківської сільської ради Заставнівського району. Позивачка є спадкоємицею за законом першої черги щодо майна померлої [PERSON] , як її донька. Інших спадкоємців немає. 11 жовтня 2017 року за заявою позивачки державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Бурдейною Г.П. була відкрита спадкова справа за №331/2017 щодо майна померлої [PERSON] . Після спливу шестимісячного строку, встановленого ст. 1268 ЦК України для прийняття спадщини, позивачка у відповідності до ст. 1297 ЦК України, звернулась до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно. На частину спадкового майна отримала, а саме: на земельну ділянку площею 0,0206 га у межах згідно з планом, розташовану на території Чунківської сільської ради Заставнівського району, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на земельну ділянку площею 0,0741 га у межах згідно з планом, розташовану на території Чунківської сільської ради Заставнівського району, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на земельну ділянку площею 1,4344 га у межах згідно з планом, розташовану на території Чунківської сільської ради Заставнівського району, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва були видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Видати свідоцтва на решту три земельні ділянки, належні померлій [PERSON] , нотаріус відмовила, оскільки у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно. У зв`язку із цим 3 червня 2020 року державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Бурдейною Г.П. були винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до вказаної постанови було відмовлено спадкоємиці за законом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,04 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку площею 0,16 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, оскільки позивачкою не подано державній нотаріальній конторі правовстановлюючі документи (оригінал державного акту на право приватної власності на землю, свідоцтво про право власності, Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Витяг з Державного земельного кадастру) про належність цих земельних ділянок її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , які є необхідними для вчинення нотаріальної дії, і що вчинення такої нотаріальної дії без таких документів суперечить законодавству України. Оскільки позивачка [PERSON] не змогла надати нотаріусу документи, які посвідчують право власності на вказані вище земельні ділянки за померлою [PERSON] , нотаріус роз`яснила позивачці її право на звернення із позовом до суду для захисту прав та інтересів. 09.11.2020 позивачка звернулася із заявою до Чуньківської сільської ради, в якій просила визнати за нею право на завершення приватизації та право отримати правовстановлюючі документи на згадані земельні ділянки, проте відповіді на своє звернення не отримала. За вказаних обставин просить визнати за нею право на завершення процедури приватизації та отримання правовстановлюючих документів на згадані земельні ділянки. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просили задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Чуньків Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Заставнівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, своїм правом на надання пояснень не скористався. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відомості про причини неявки не надав, своїм правом на надання пояснень не скористався. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, врахувавши заяви сторін, третіх осіб, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позов обґрунтований та доведений та підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду наступного. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.07.2017 (а.с. 7). Остання є матір`ю позивачки, що підтверджується копіями свідоцтв (а.с. 57). Відповідно до ч.ч. 1, 1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю її останнього проживання - [ADDRESS] відкрилася спадщина на все належне їй майно. До складу спадкового майна входить шість земельних ділянок, а саме: земельна ділянка, площею 0,0206 га у межах згідно з планом, розташованої на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області за кадастровим №7321589200:02:004:0383, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка, площею 0,0741 га у межах згідно з планом, розташованої на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області за кадастровим №7321589200:03:002:0633, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка, площею 1,4344 га у межах згідно з планом, розташованої на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області за кадастровим №7321589200:01:004:0150, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка площею 0,04 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована по [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,25 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області в урочищі «Над селом»; земельна ділянка площею 0,16 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області в урочищі «За горбом». Наведене вбачається із копії рішення ХХІІ сесії V скликання Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області від 29.09.2009 та копій свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с. 9-12). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що заповіт померла [PERSON] не вчиняла, спадкоємцями її майна за законом є діти - позивачка по справі [PERSON] [PERSON] , [PERSON] . Наведене вбачається із матеріалів спадкової справи №331/2017 від 05.07.2017, заведеної до майна померлої [PERSON] , що перебуває в провадженні Заставнівської державної нотаріальної контори, витребуваної судом та дослідженої (а.с. 41-103). Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , будучи дітьми [PERSON] та спадкоємцями першої черги відмовилися від прийняття належних їм часток в спадковому майні, про що надали відповідні заяви (а.с. 44 зворот, 45). Позивачка [PERSON] на час відкриття спадщини проживала із спадкодавицею [PERSON] на момент її смерті і вважається такою, що прийняла спадщину, що видно із довідки сільської ради №799 від 09.10.2017 (а.с. 56 зворот), крім того позивачка до нотаріуса подала заяву про прийняття спадщини (а.с. 44). Судом також встановлено, що з метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді згаданих земельних ділянок позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 44). На три земельних ділянки, а саме на земельну ділянку площею 0,0206 га у межах згідно з планом, розташованої на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області за кадастровим №7321589200:02:004:0383, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 0,0741 га у межах згідно з планом, розташованої на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області за кадастровим №7321589200:03:002:0633, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 1,4344 га у межах згідно з планом, розташованої на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області за кадастровим №7321589200:01:004:0150, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва нотаріус на ім`я позивачки видала свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 10-12). Проте, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на три земельні ділянки, а саме на: земельну ділянку площею 0,04 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована по [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області в урочищі «Над селом»; земельну ділянку площею 0,16 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області в урочищі «За горбом», про що винесла постанову №159/02-31 від 03.06.2020 (а.с. 13). Із змісту вказаної постанови вбачається, що видати свідоцтва на право на спадщину за законом на згадані земельні ділянки неможливо, оскільки [PERSON] не надала на вказані земельні ділянки правовстановлюючі документи. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] в позовній заяві зазначає, що померла [PERSON] за життя зверталась до Чуньківської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області із заявою про передачу їй у власність земельних ділянок. 29.09.2009 рішенням ХХІІ сесії V скликання Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області «Про внесення змін до рішення «Про приватизацію земельних ділянок» від 22.12.1993 ХХІІ сесії ХХІ скликання Чуньківської сільської ради» було вирішено передати [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,04 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована по [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області в урочищі «Над селом»; земельну ділянку площею 0,16 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Чуньківської сільської ради, Заставнівського району Чернівецької області в урочищі «За горбом». Вказаним рішенням також був наданий [PERSON] дозвіл на виготовлення державного акту на земельні ділянки (а.с. 9). Тобто за життя спадкодавця [PERSON] виявила намір отримати земельні ділянки у власність та отримала рішення сільської ради про передачу їй земельних ділянок у власність безоплатно, але, в силу певних життєвих обставин, не отримала на ці земельні ділянки правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час відкриття спадщини) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, в тому числі, в порядку приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; Частиною 1 ст. 118 визначено, що ЗК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. У постанові Верховного Суду від 13.06.2018 р. у справі №128/1911/15-ц вказано, що захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Таким чином, з викладеного слід зробити висновок, що спадкодавиця [PERSON] право власності на спірні земельні ділянки не набула, однак скористалася правом на отримання їх у власність в порядку приватизації. У зв`язку із цим [PERSON] звернулася до органу місцевого самоврядування за місцем проживання, а саме до Чуньківської сільської ради із відповідною заявою, проте за життя не встигла отримати правовстановлюючі документи на спірні земельні ділянки. Позивачка [PERSON] , як спадкоємиця майна померлої [PERSON] за законом зобов`язана була звернутися до Чуньківської сільської ради із заявою про продовження процедури приватизації, оскільки, в силу ст. 1218 остання успадковує після смерті [PERSON] усі права та обов`язки. Тобто, в силу вищевказаних вимог закону позивачка [PERSON] успадковує право продовжити процедуру приватизації з того етапу, на якому вона була призупинена у зв`язку зі смертю спадкодавці [PERSON] . На виконання вищевказаних вимог закону та в порядку досудового врегулювання спору позивачка [PERSON] 09.11.2020 звернулася в Чуньківську сільську раду Заставнівського району Чернівецької області із заявою про продовження процедури приватизації спірних земельних ділянок після смерті [PERSON] однак відповіді на своє звернення не отримала (а.с. 23-24). Крім того, в інтересах позивачки в Чуньківську сільську раду Заставнівського району Чернівецької області із адвокатським запитом звернувся представник позивачки [PERSON] , який просив орган місцевого самоврядування надати йому відповідь яке було прийняте рішення по вищевказаній заяві позивачки, проте станом на ухвалення рішення суду відповідь на адвокатський запит не отримана (а.с. 25). З огляду викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка вичерпала всі можливі законні заходи щодо завершення процедури приватизації після смерті [PERSON] з метою отримання правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки в досудовому порядку, нею дотримана процедура приватизації згідно вимог чинного законодавства, а отже позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ч.4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 11-00 годину 08.04.2021 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України) 14.04.2021, то датою ухвалення даного судового рішення є 14.04.2021. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1225, 1261-1265, 1268, 1270, 1272, 1297 ЦК України, ст. ст. 116, 118, 125, 126 ЗК України,

Outcome: approved