Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивачка звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати, з оплати лікарняних, компенсації за невикористану відпустку, індексації заробітної плати, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування поданого позову позивачка посилалась на те, що в період з 3 січня 2006 року по 28 лютого 200б року вона працювала прибиральницею у відповідача. Однак за час її праці заробітна плата виплачувалась нерегулярно, із затримками, без дотримання умов колективного договору та вимог регіональної та галузевих угод, що призвело до боргу перед нею з заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, індексації заробітної плати, оплаті лікарняних. Оскільки відповідач не виплатив їй в день звільнення усі суми, що належали їй, то відповідач грубо порушив законні права позивачки. Вказує при цьому, що вона зверталась до відповідача з письмовою заявою про видачу їй відповідних довідок про наявність заборгованості по виплаті усіх сум, що належали їй на день звільнення. Оскільки порушення її прав триває, то вважає, що відповідач повинен виплатити їй також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати звільнення позивачки по день повної виплати всіх належних сум або по день ухвалення рішення. Зазначала також, що діями відповідача їй було завдано моральних страждань, які позивачка оцінює у 10 000 грн., бо відповідачем тривалий час порушувались трудові права позивачки, які не були відновленні до тепер. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі 4500 грн.; заборгованість по оплаті лікарняного 1500 грн.; заборгованість по компенсації за невикористану відпустку 1500 грн.; компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати 850 грн.; індексацію заробітної плати в сумі 50 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати звільнення по день повної виплати всіх сум, належних їй, як звільненому працівникові, або по день ухвалення рішення суду; а також 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ані позивачка, ані її представник, який діє на підставі довіреності, [PERSON], в судове засідання не з'явились, надавши суду заяви з проханням вирішити справу у їх відсутність, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Представники відповідача у судове засідання не з'явились повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не надавши заяви суду про розгляд справи у їх відсутність. Натомість з наданих суду письмових заперечень, представник відповідача, Шипулін В. П., не визнаючи заявлені вимоги [PERSON], вказував, що вимоги позивачки не ґрунтуються на законі та не підтверджені жодними доказами. В свою чергу підтвердив, що позивачка працювала в Національному музеї медицини України з 3 січня 2006 року по 28 лютого 2006 року на умовах повного робочого дня з 8-годинним робочим днем з понеділка по п'ятницю, з правом на щорічну оплачувану відпустку тривалістю 24 календарні дні та оплатою праці згідно штатного розпису. При цьому [PERSON] відмовилася підписувати будь-які документи при прийнятті на роботу, у тому числі ознайомлюватися з ними, а також відмовилася підписувати свою посадову інструкцію. Трудову книжку позивачка отримала в день звільнення 28 лютого 2006 року. В свою чергу вона не звернулась у день звільнення до каси установи для отримання розрахунку при звільненні, хоча була про це повідомлена під розпис при отриманні трудової книжки. Однак позивачці виплата заробітної плати та компенсації днів невикористаної щорічної оплачуваної відпустки та інші виплати були проведенні у повному обсязі. Оскільки Національний музей медицини України є бюджетною установою, то відповідно до кошторису, затвердженого Міністерством охорони здоров'я України, кредиторська заборгованість заробітній платі у відповідача перед [PERSON] відсутня. Вказував, що заробітна плата позивачки за січень та лютий 2006 року була виплачена повністю відповідно до платіжних відомостей. Компенсація за невикористану відпустку за 4 календарні дні також була виплачена позивачці в сумі 48,80 грн. Оскільки остаточний розрахунок було проведено відповідно до платіжної відомості 1 березня 2014 року в зв'язку запізненням повідомлення про звільнення з вини позивачки та було розраховано та виплачено також кошти за затримку виплати заробітної плати у сумі 19,45 грн. Оскільки [PERSON] працювала прибиральницею з 3 січня 2006 року, то січень 2006 року для нарахування індексації заробітної плати є базовим місяцем, тому індексація на заробітну плату не нараховується, а для базового місяця, січня 2006 року, заробітна плата індексується за результатом перевищення розміру 101% загального індексу споживчих цін в лютому 2006 року, який склав 101,8 %, та який опубліковано в березні 2006 року, тому при базовому місяці, січні 2006 року, індексація мала нараховуватися [PERSON] з квітня 2006 року, коли вона вже не працювала у відповідача. Таким чином відсутня й заборгованість перед нею з компенсації за затримку в проведенні виплат. Заборгованості по оплаті листів непрацездатності перед [PERSON] також немає, оскільки з 3 січня 2006 року по 28 лютого 2006 року вона не перебувала на лікарняному, про що свідчить відсутність запису в книзі протоколів засідань комісії по соціальному страхуванню за 2006 рік. З огляду на перелічене підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди також немає. На підставі цього представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. Тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Судом встановлено, що [PERSON] з 3 січня 2006 року по 28 лютого 2006 року перебуває у трудових відносинах із Національним музеєм медицини України, що підтверджується копіями наказів про прийом на роботу [PERSON] та звільнення з роботи позивачки (а. с. 50, 52). Натомість за відомостями звіту про заборгованість бюджетних установ станом на 1 квітня 2006 року підтверджується відсутність заборгованості Національного музею медицини України з оплати праці працівників установи (а. с. 71-72). З платіжної відомості № 1-А за січень 2006 року вбачається, що [PERSON] отримала під розпис зарплату в сумі 288,61 грн. (а. с. 76). З платіжної відомості № 4-А за лютий 2006 року також вбачається, що [PERSON] отримала під розпис зарплату в сумі 302,11 грн. (а. с. 77). Факт неповного відпрацювання [PERSON] роботи у січні 2006 року та лютому 2006 року підтверджується копіями графіків виходу на роботу позивачки за вказаний період її працевлаштування у Національному музеї медицини України (а. с. 80, 83). При цьому з особової картки [PERSON] за час її роботи у відповідача вбачається, що 28 лютого 2006 року (у день звільнення) позивачка була повідомлена про необхідність звернення до каси для отримання розрахунку (а. с. 53). За розгорнутою довідкою відповідача підтверджено відсутність заборгованості по виплаті заробітної плати [PERSON] з боку Національного музею медицини України. Таким чином суд встановив відсутність боргу по заробітній платі у відповідача перед позивачкою. Розгорнута довідка Національного музею медицини України від 28 жовтня 2014 року повністю підтверджує позицію відповідача щодо відсутності будь-якої заборгованості перед [PERSON] щодо заробітної плати, а також оплати лікарняного листа, компенсації невикористаної відпустки, індексації заробітної плати та компенсації за затримку виплати, що повністю підтверджується також наданими суду копіями штатного розпису, колективного договору, правил внутрішнього трудового розпорядку та книгою обліку трудових книжок. Таким чином, враховуючи, що обраховані до сплати [PERSON] суми нарахованої компенсації за невикористані відпустки в розмірі 48,80 грн. були виплачені останній повністю, то вимоги позивачки з цього приводу є також необгрунтованими. На підставі переліченого суд дійшов того, що в судовому засіданні було встановлено відсутність будь-яких доказів на підтвердження доводів [PERSON] щодо існування з боку відповідача порушення її трудових прав. Натомість у судовому засіданні було встановлено, що після звільнення з Національного музею медицини України позивачка отримала повний розрахунок по усім сумам, що належали останній на день її звільнення. Вказане підтверджує, що відповідач розрахувався з [PERSON] по нарахованій їй заробітній платі, по компенсації за невикористану відпустку та затримку у проведенні остаточного розрахунку. Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Індекс споживчих цін є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а порогом індексації є величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Згідно ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Згідно до ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Визначення правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, закріплено у «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. За наданими відповідачем розрахунками, виконаними на підставі відомостей з первинних документів вбачається, що підстав для проведення індексації [PERSON] за час її роботи у Національному музеї медицини України немає, бо індексація доходів позивачки, враховуючи базовий місяць для проведення такої індексації, січень 2006 року, повинна була проводитись у квітні 2006 року згідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, тобто тоді коли [PERSON] вже не працювала у відповідача. На підставі зазначеного вимоги позивачки щодо виплати їй індексації заробітної плати, а також компенсації за затримку у проведенні виплати задоволенню також не підлягають. Позивачкою також не було надано суду жодних доказів перебування її протягом січня-лютого 2006 року на лікарняному, тому заявлені нею вимоги до відповідача про стягнення сум в рахунок оплати лікарняного також не ґрунтуються на законі. Внаслідок цього цілком слушними є посилання представника відповідача на відсутність правових підстав для проведення стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки у проведенні розрахунку при звільненні, а також для проведення стягнення моральної шкоди на користь позивачки. Оскільки в судовому засіданні було встановлено відсутність неправомірних дій з боку відповідача по відношенню до [PERSON], то таким чином усі заявлені позивачкою вимоги до Національного музею медицини України є такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed