Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування позову зазначила, що проживає та мешкає приватизованій квартирі [ADDRESS], що належить їй на праві спільної власності разом з іншими членами сім'ї - [PERSON], померлою [NUMBER] року, [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з 01.06.2002 року. 01.03.2014 року разом зі своє сім'єю виїхав на постійне місце проживання до м.Костомукша Республіки Карелія Російської Федерації. В зв'язку з цим, посилаючись на те, що відповідач більше шести місяців в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] в м.Дніпропетровську та зобов'язати міграційну службу зняти відповідача з реєстраційного обліку в квартирі. В наданій заяві позивачка просила провести розгляд справи за її відсутності, зазначивши про підтримання позову в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив. Від третьої особи - Кіровського районного відділу у м.Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. З урахуванням зазначеного та відповідно до положень ст.ст.158,169,197 ЦПК України суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка зареєстрована та фактично мешкає в квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира є приватизованою та згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.06.1998 року на праві спільної сумісної власності належить позивачці разом з іншими членами сім'ї - відповідачу [PERSON], [PERSON] Також співвласником даної квартири була [PERSON], померла [NUMBER] року. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з 01.06.2002 року, з 01.03.2014 року разом зі своє сім'єю виїхав на постійне місце проживання до м.Костомукша Республіки Карелія Російської Федерації, позивачка просила суд визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняти останнього з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. А відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] та відповідно до ст.319 ЦК України має право на власний розсуд володіти та користуватись належним йому майно, зокрема і стосовно проживання в останньому. А тому, факт не проживання відповідача в квартирі, що належить йому на праві спільної сумісної власності, більше шести місяців, не є передбаченою законом підставою для позбавлення його прав, закріплених ст.ст.319,321 ЦК України. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідачем таким, що втратив право користування квартирою не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати. Реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом відповідач на теперішній час в квартирі [ADDRESS] не проживає, в зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання та фактично мешкає м.Костомукша Республіки Карелія Російської Федерації. Згідно оформленої відповідачем за місцем фактичного проживання довіреності, посвідченої 05.02.2015 року нотаріусом нотаріального округу м.Костомукша Республіки Карелія, останній уповноважив позивачку бути його представником в уповноважених органах з приводу зняття його з реєстраційного обліку за спірною адресою. Цією довіреністю відповідач фактично підтвердив факт вибуття на постійне місце проживання о іншого населеного пункту та свою згоду на зняття з реєстраційного обліку в квартирі. За вказаних вище обставин та враховуючи, що наявність реєстрації відповідача в квартирі змушує інших співвласників квартири, зокрема позивачку, нести додаткові витрати з оплати комунальних послуг відповідно до кількості зареєстрованих в ній осіб, вибуття відповідача на постійне проживання до іншої місцевості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення решти позовних вимог та усунення позивачці перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] в м.Дніпропетровську, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial