Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 26.08.2006р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 1314. В судове засідання сторони не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила розглянути справу у її відсутність. Також позивачка просила не відшкодовувати їй понесені нею судові витрати. Судовий виклик направлявся відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 26.08.2006р. між сторонами укладений та зареєстрований шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб /а.с.8/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину син [PERSON], 10.09.2007р.н., що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /а.с.6/. На теперішній час сім'я фактично розпалася, оскільки сторони починаючи з листопада 2007р. проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. На момент розгляду справи судом перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України, відсутні. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна, спору з приводу місця проживання дитини та порядку участі батьків у вихованні та її матеріальному забезпеченні між сторонами немає. Відповідач відмовляється розірвати шлюб в добровільному порядку, а тому позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник із шлюбних відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Згідно ст.110 СК один з подружжя має право предявити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст.111 СК\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням позивачки, подальше спільне життя сторін як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно\~ст.112 СК\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.113 СК\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при укладенні шлюбу прізвище не змінювала, тому суд не розглядає це питання. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивачки про покладання судових витрат на неї. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved