Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстрована відповідачка, яка без поважних причин за місцем реєстрації не проживає тривалий час, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає, тому це є перешкодою для реалізації нею (позивачкою) права користування і розпорядження своїм майном. Посилаючись на положення ст.ст. 15, 386, 391, 405 ЦК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує і не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги [PERSON] підтримує. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Богуславська міська рада Київської області в судове засідання представника не направила, але подала заяву, в якій просить суд справу розглянути без участі представника. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Богуславського районного суду Київської області від 30.04.2020 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2020 року, а також співвласниками земельної ділянки, площею - 0,0999 га., цільове призначення якої, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Богуславського районного суду Київської області від 30.04.2020 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2020 року. Відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в житловому будинку позивачки, що підтверджується довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 26.10.2020 року. Актом обстеження житлово-побутових умов від 27 серпня 2020 року складеними комісією за участю депутата Богуславської міської ради Київської області підтверджується, що згідно даних будинкової книги відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте не проживає в ньому з січня місяця 2015 року. Вирішуючи даний спір між сторонами суд керується наступними положеннями чинного законодавства України. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. В даній справі спір виник між позивачкою [PERSON] , як співвласником житлового будинку та [PERSON] , яка зареєстрована в будинку позивачки, але там не проживає більше п`яти року. Відповідач в судове засідання не з`явився та не довів, що він з поважних причин відсутній у спірному приміщенні, чи йому чинить позивачка перешкоди у користуванні житлом, чи була неправомірна поведінка позивачки. Таких фактів в судовому засіданні не встановлено. Відтак, відповідачка [PERSON] не проживає в житловому будинку позивачки більше п`яти року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а тому є законні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування цим житлом. В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved