Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в обґрунтування якого посилається на те, що з 17.11.2000 року до травня 2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча зобов`язаний це роботи, оскільки має таку можливість. На підставі наведеного позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Нетішинського міського суду від 22.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання подала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.02.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 ч.2 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обставинами, які враховуються судом при призначенні аліментів, відповідно до ст.182 СК України є стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Так, судом встановлено, що на утриманні позивачки перебуває малолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] . Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Відповідачем подано до суду заяву про визнання позову. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати неповнолітню дитину, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд з урахуванням вимог ч.1 ст.142 ЦПК України, приходить до висновку, що стягненню з відповідача в доход держави підлягає судовий збір в розмірі 384,20 гривень.

Outcome: approved