Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] у лютому 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 06 квітня 2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З серпня 2015 року вона припинила шлюбні відносини з відповідачем, мешкає окремо від нього, спільного господарства не ведуть. Підставою розпаду сім'ї вважає різні погляди на життя, які призводять до постійних сварок, свідком яких є малолітній син. Тому вона просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем в справі, залишивши після розірвання шлюбу прізвище [PERSON], а також стягнути на її користь судові витрати: 300 грн. по оплаті витрат на юридичну допомогу та 551,20 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду з позовом. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, заздалегідь надавши суду заяву, у якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглядати справу у її відсутність та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. В заяві зазначив про визнання позову у повному обсязі. Оскільки справа розглядається за відсутності сторін, то у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали цієї цивільної справи, та враховуючи визнання позову відповідачем у відповідності до ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 квітня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], видане Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 112. Від шлюбу подружжя має одну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої сторони записані батьками дитини. З серпня 2015 року сімейні відносини між сторонами фактично припинені, підставою розпаду сім'ї стало те, що у позивачки з відповідачем було втрачено взаєморозуміння, різні погляди на життя що приводили до сварок та суперечок. Подружжя спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Стаття 24 Сімейного Кодексу України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він постановляє рішення про розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи, що позивачка в справі наполягає на розірванні шлюбу, відповідач в справі проти розірвання шлюбу не заперечує, сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому наміру не мають, спільне господарство не ведуть й шлюб між ними носить формальний характер, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивачки в справі підлягає розірванню. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка в справі надала до суду заяву про залишення їй прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище - [PERSON]. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь понесених витрат по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 300 грн., що підтверджено відповідними квитанціями, підлягають задоволенню, оскільки ґрунтується на вимогах закону. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved