Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, згідно договору купівлі-продажу від 31.01.1995 року та підтверджується договором купівлі-продажу. Вказує, що відповідач [PERSON], є її знайомим , у квартирі зареєструвала 26.04.2008 року, однак з моменту реєстрації і по теперішній час відповідач в квартирі не проживає , де проживає на сьогоднішній день не відомо. Також зазначає, що вона, як власник вищезазначеної квартири, несе всі витрати по її утриманню, у зв'язку з чим, оскільки відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації, особисті речі та речі повсякденного використання в квартирі відсутні, за житлово-комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача створює перешкоди їй вільно володіти та розпоряджатися квартирою, вона вимушена звернутись до суду з вищезазначеним позовом за захистом свого порушеного права та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. У судове засідання 15.06.2017 року позивачка не з'явилась, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, однак подала до суду заяву у якій позов підтримала та просила його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому та проводити судовий розгляд у її відсутності, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідач у судове засідання 15.06.2017 року повторно не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий Кур»єр», тому суд з урахуванням положень п.5 ст.74, ст.224 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу у його відсутності на підставі доказів, долучених до матеріалів справи та з урахуванням вимог чинного законодавства України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 31.01.1995 року позивачка є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки форми 3 від 11.07.2016 року №3208 (а.с.6) у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані п»ть осіб: позивачка - [PERSON], син позивачки - [PERSON], син позивачки - [PERSON], фізична особа - [PERSON] та відповідач - [PERSON]. Крім того, з вищезазначеної довідки вбачається, що вищезазначена квартира приватизована, а позивачка є її власником. Також слід зазначити, що позивачка у підтвердження своїх позовних вимог посилається що відповідач з моменту реєстрації та по теперішній час у квартирі не проживає, де проживає на сьогоднішній день не відомо. Судом встановлено, що відповідач вищевказаним жилим приміщенням не користуються без поважних причин, оскільки не проживає у ній, не несе витрат по його утриманню; жодних угод про збереження за ним права користування житловим приміщенням не укладав, його речі особистого вжитку відсутні, в добровільному порядку з реєстрації не знявся. З урахуванням вищевикладеного судом встановлено, що відповідач залишається зареєстрованим на житловій площі за адресою: [ADDRESS] , що перешкоджає позивачці належним чином користуватися житлом, оскільки лише вона несе витрати по його утриманню. Відповідно до ст.71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що передбачених ч.3 ст. 71 ЖК України обставин, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, у судовому засіданні встановлено не було. Будь-яких підстав для продовження строку відсутності осіб у спірному жилому приміщенні не виявлено, а відтак, відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищезазначений позов знайшов своє доведення в ході судового розгляду, є обґрунтованим у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору під час звернення до суду, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог згідно ставок, визначених Законом України «Про судовий збір» (0,4 розміру мінімальної заробітної плати) у розмірі 551 гривні 20 копійок. На підставі ст.ст.71,72 ЖК України,

Outcome: approved