Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину. Оскільки спільне життя між ними не склалося, у них різні погляди на шлюб та сім`ю, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивачка змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 09.03.2021 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивачка вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила суд не надавати строк на примирення та розірвати укладений між нею з відповідачем шлюб, посилаючись на той факт, що з боку відповідача вчиняється відносно неї та неповнолітньої дитини психологічне, фізичне та економічне насилля, а тому наміру зберігати сім`ю у неї немає. Відповідач подав суду письмову заяву, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що між сторонами 05.08.2011 року укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї (а/з № 1909), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає з позивачкою. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачем в заяві, позивач та відповідач не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Відповідач подав суду заяву, в якій зазначив про визнання позовних вимог. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають компенсуванню на користь позивачки за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved