Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку 1972 року побудови, загальною площею 55,10 кв.м., житлова 24,00 кв.м., а також господарські будівлі та спорудами: господарський блок, погріб з шийкою, вбиральня, ганок, ворота із хвірткою, огорожа, колодязь питний, вигрібна яма, оціночна вартість якого становить 92415 грн. 00 коп., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що восени 2006 року вона вселилася в житловий будинок [ADDRESS] та почала ним володіти та користуватися. Даний будинок, вона придбала у [PERSON] , письмово договір купівлі - продажу житлового будинку вони не заключали. На сьогоднішній день місце перебування [PERSON] не відоме, засоби зв`язку з відсутні. З 2006 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, обробляє земельну ділянку біля будинку, здійснює поточний ремонт будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] та утримує його. Так, як вона безперервно, на протязі багатьох років, а саме з 2006 року, обробляє землю біля будинку, господарює у даному будинку, здійснює поточні ремонти будинку та господарських будівель, та на сьогоднішній день залишається єдиним добросовісним володільцем і користувачем вказаного житлового будинку, тому вона вважає що визнання права власності на даний будинок не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Оскільки, позивачка позбавлена можливості в нотаріальному порядку успадкувати частку у нерухомому майні, тому вона звернулася із даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та участі позивача, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області _______________________________________ Дослідивши письмові докази надані позивачем та відзив відповідача, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 20.09.2001 року державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А., зареєстрованим в реєстрі №3891 вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину на вищевказаний будинок після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно Довідки №02-37/426 від 27.11.2019 року виданої виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області вбачається, що житловий будинок, в якому проживає [PERSON] знаходиться по [ADDRESS] . Згідно Довідки №02-37/420 від 27.11.2019 року виданої виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області вбачається, що [PERSON] дійсно проживає в житловому будинку, який знаходиться по [ADDRESS] , з 2006 року і по даний час. Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що виготовлений ТОВ «Проект-монтаж-буд» 06 грудня 2019 року, житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] має такі технічні характеристики: будинок житловий, 1972 року забудови, загальною площею - 55,10 кв.м., жилою площею - 24,00 кв.м., допоміжною (підсобною) площею - 31,10 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: господарський блок, погріб з шийкою, вбиральня, ганок, ворота із хвірткою, огорожа, колодязь питний, вигрібна яма. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до частини першої та другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин першої, четвертої частини четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном». Суд приходить до висновку, що набуття права власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] позивачкою можливе, оскільки в даному випадку дотримано всі умови набуття права власності за набувальною давністю у сукупності. Таким чином, будь яких перешкод для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю під час судового розгляду не встановлено.

Outcome: approved