Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, дружину та додаткових витрат на утримання доньки - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач який на даний час проживає окремо, ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Всі обов'язки по утриманню та вихованню спільної дитини на даний час самостійно виконує позивачка, яка не працює так яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідач жодним чином не проявляє турботи та зацікавленості до своєї дитини. На сьогоднішній день у позивачки виникає необхідність в грошових коштах на придбання всіх необхідних речей, харчування, лікарських засобів, у зв'язку з чим дитина потребує додаткових чималих витрат. Проте, відповідач не приймає участі у витратах на дитину, що і змусило позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому вона, збільшивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки 1/4 частки з усіх видій його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, 7 659 грн. 86 коп. додаткових витрат на доньку та аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частки з усіх видій заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня 04.08.2015 року і до досягнення дитиною трьох років. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали збільшені позовні вимоги та просили позов задовольнити, вважаючи, що відповідач жодної допомоги на утримання дитини не надає, проте як батько зобов'язаний надавати матеріальну допомогу як своїй дитині, так і матері дитини, брати участь у додаткових витрат на доньку. Відповідач в судовому засіданні проти пред'явленого до нього позову заперечував частково, пояснивши, що позивачка безпідставно посилається на те, що він не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, зазначив, що матеріально підтримує дитину й погоджується сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки 1/4 частки з усіх видій його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проти задоволення іншої частини позовних вимог заперечував повністю. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.12.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку, [PERSON], [INFO] В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю. Вказана обставина не заперечувалась відповідачем. Судом встановлено, що позивачка на даний час не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Позивачка пояснила, що не має достатніх коштів для забезпечення витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: на забезпечення купівлю речей, продуктів харчування та лікарських засобів для дитини, витрачаючи на це значні кошти, на підтвердження чого додала ксерокопії фіскальних чеків. Судом встановлено, що [PERSON] працює як суб'єкт підприємницької діяльності та за період з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року згідно нарахованої податкової накладної платника єдиного податку - ФОП - дохід не отримував. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.376 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В судовому засіданні, призначеному на 05.10.2015 року [PERSON] визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на дитини, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 10.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно із ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так, встановлено, що відповідач є фізично здоровим чоловіком, будь-яких додаткових витрат, окрім як на себе самого та спільну з позивачкою дитину не несе, а тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу дружині у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 10.08.2015 року і до досягнення дитиною трьох років. Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 7 659 грн. 86 коп., то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зі змісту позовної заяви вбачається, що стягнення додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] зумовлено необхідністю купівлі речей та лікарських засобів, забезпечення харчування. Суд виходить із того, що в матеріалах справи та в судовому засіданні не були надані докази на підтвердження особливості обставин, якими викликані додаткові витрати, а також зазначена позивачкою категорія таких витрат не може бути віднесена судом до додаткових, оскільки їх не можна кваліфікувати як такі, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), в розумінні ст. 185 СК України, у зв'язку з чим обов'язку у відповідача брати участь у їх оплаті не виникає. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, аліментів на утримання дружини та додаткових витрат на дитину підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли , пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial