Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до Миргородського міськрайонного суду до [PERSON] та просила суд визнати його таким, що втратив право користування житловими приміщеннями квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що відповідно до нотаріально посвідченого договору обміну квартир від 15 лютого 2002 року їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вересні 2005 року в квартиру вселився її син - [PERSON] та зареєстрував своє місце проживання у вказаній квартирі в якості члена її сім'ї, а вже в кінці 2005 року відповідач з квартири виїхав і до цього часу в ній не проживає. Таким чином, оскільки, відповідач без поважних причин більше року не проживає в квартирі, то існують всі підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житлом. Реєстрація місця проживання відповідача у цій квартирі практично унеможливлює отримання нею субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON], діючий відповідно довіреності від 26.05.2014р. (а.с.34) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі пояснивши, що в телефонному режимі спілкувався з братом і той не заперечував проти задоволення позову, він проживає на території Росії там зареєстрований і не має наміру переїздити до Миргорода та повідомив що останній заяву та документи направив до суду. Відповідач [PERSON] електронною поштою (а.с.24-33) надав суду заяву про те, що він не заперечує проти його зняття з реєстрації в [ADDRESS], надіслав документи про його постійне проживання на території Росії. Представник 3 особи -Головного управління Державної міграційної служби України у Полтавській області [PERSON], діюча відповідно довіреності (а.с.19) не заперечувала проти задоволення позову та покладалась на розсуд суду. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що проживають з позивачами по - сусідству. Їм відомо, що [PERSON] в зазначеній квартирі протягом останніх семи років не проживає. Його речей там немає. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору обміну квартир від 15 лютого 2002 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.4). 02.09.2005року в цій квартирі був прописаний син позивачки [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки підписаної заступником голови ради мікрорайону «Промисловий» [PERSON] зареєстрований за місцем проживання своєї матері, але фактично з 2005 року в цій квартирі не проживає (а.с.5). Він з 15.09.2012 року по 02.04.2013 року на підставі дозволу на тимчасове проживання був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а з 02.04.2013 року по 25.02.2018 року зареєстрований за цією ж адресою на підставі посвідки на проживання в РФ (а.с.6). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном . Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно п. 3.ч. 2.ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення дії, яка порушує право. Стаття 41. Конституції України. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином суд вважає, що позов підлягає до задоволення, а відповідач [PERSON] таким, що втратив право користування житловими приміщеннями квартири [ADDRESS].

Outcome: approved