Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 11.09.2002 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Заява мотивована тим, що відповідач має психічне порушення, що стало причиною навмисного вбивства власної трирічної доньки. Позивачка вказує, що подальше проживання однією сім`єю неможливе та ставить під загрозу її життя та життя сина. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30.11.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовне судове засідання. 03.02.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, позивачка просила доповнити раніше подану позовну заяву та просила надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, надати дозвіл на виготовлення документів для виїзду дитини за кордон без згоди батька. У судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримують, просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , на підставі ухвали слідчого судді перебуває в Дніпровській філії «Спеціалізованого закладу з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психіатричного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Мінітерства охорони здоров`я України». [PERSON] написав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Заяву посвідчив лікар ДФ «СЗНПД» ДУ «ЦПЗМНА МОЗ України». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 11.09.2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 11.09.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено відповідний актовий запис за № 166. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що відповідач має психічне порушення, що стало причиною навмисного вбивства власної трирічної доньки. Позивачка вказує, що подальше проживання однією сім`єю неможливе та ставить під загрозу її життя та життя сина. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, надання дозволу на виготовлення документів для виїзду дитини за кордон без згоди батька. Відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 14.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, [PERSON] народився [INFO] , про що 14.08.2013 року складено відповідний актовий запис за № 699. Батьками вказано: [PERSON] , [PERSON] . Позивач стверджує, що вона має намір перетинати лінію розмежування з тимчасово непідконтрольною Україні територією для спілкування дитини з родичами, медичного обслуговування та забезпечувати повноцінний відпочинок дитині в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд керується наступним. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В силу положень вказаних нормативно-правових актів, судом здійснено висновок, що законодавством встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обовязках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обовязків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини [PERSON] , [INFO] , за кордон відповідає інтересам дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Outcome: approved