Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що сімейне життя сторін не склалося, збереження сімї є неможливим, подружжя втратили почуття взаємної любові, яка є основною причиною створення сімї. Суперечок про поділ майна сторони не мають. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Позивачка [PERSON] у судовому засідання 19.05.2016 року підтримала свої позовні вимоги, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, обґрунтовуючи позов тим, що відносини між нею та відповідачем погіршились з 2014 року, позивачка вже подавала раніше на розлучення, однак суд дав подружжю строк на примирення та цей позов так і не був розглянутий по суті. Однак стосунки між сторонам так й не налагодились, тому позивачка змушена ще раз звернутися до суду з аналогічним позовом. Відповідач [PERSON] також з'явився до судового засідання, не заперечував проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання спільних трьох дітей сторін з позивачкою, зазначивши при цьому, що він з дітьми спілкується та допомагає матеріально. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 серпня 2006 року у виконкомі Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області (актовий запис № 41). Свідоцтво про шлюб [NUMBER]. (а.с.3). Від спільного шлюбу сторони мають двох доньок - [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02.06.2010 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с. 8) та [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 02.06.2010 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, які є близнятами (а.с. 9). Також сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, копія якого міститься в матеріалах справи ( а. с. 10). Фактичні шлюбні відносини припинені з жовтня 2015 року, що підтверджено самими сторонами у судовому засіданні, однією сім'єю позивач з відповідачем не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, всі троє спільні діти проживають разом з позивачкою. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред'явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв'язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір'ю, суд виходить з того, що згідно ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. Враховуючи вищенаведені обставини,

Outcome: approved