Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що є власником квартири [ADDRESS] . 20.01.2019 року та 01.05.2019 року її квартиру було повністю затоплено внаслідок протікання труби холодного водопостачання у розташованій поверхом вище квартирі №19 , власником якої є відповідачка. Згідно висновку Новомосковського бюро експертної оцінки, вартість матеріального збитку внаслідок залиття квартири №13 становить 39651 грн. За послуги експерта нею сплачено 1200 грн. Також внаслідок неправомірних дій відповідачки вона зазнала нервового потрясіння, душевних страждань, спричинених негативними емоціями та переживаннями щ приводу пошкодження її майна, порушення звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації. Вона є інвалідом другої групи та будь-яке потрясіння для неї є небажаним. Внаслідок залиття квартири вона втратила спокій, погано спить, її пригнічує дискомфорт. Для усунення пошкоджень необхідні чималі кошти, яких вона не має, адже існує на скромну пенсію. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила стягнути з відповідача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та витрат на послуги експерта 40851 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн. В наданому відзиві представник відповідачки проти позову заперечував, посилаючись на те, що наданий позивачкою акт про залиття від 12.05.2019 року складений з порушенням норм Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року. Зокрема, посилався на те, що акт про залиття не містить місця складання акту; анкетних даних власника квартири, з якої сталось залиття№ поверху вказаних квартир; підписів всіх учасників комісії, а саме позивачки та відповідачки; не зазначено причини відсутності підписів в акті; відсутні висновки комісії щодо вини особи, що вчинила залиття, завданої матеріальної шкоди, а саме обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість. Крім того, в акті зазначено, що причиною залиття стало протікання труби холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] , проте вказане не зазначає вини відповідачки у залитті та, взагалі не описаний механізм утворення течі. Місце прориву води знаходилось на трійнику відгалуження від стояка внутрішньо будинкової системи водовідведення, технічне обслуговування якої віднесено до обов`язків КП «Жилсервіс-2», адже прорив стався до вхідного вентиля перекривання води в квартирі та до вузлу обліку спожитої води. В даному випадку роботи з усунення прориву води 01.05.2019 року проводились аварійною службою повністю своїми силами та за власний рахунок. КП «Жилсервіс-2» чи інше підприємство з вимогою про відшкодування витрат на проведення аварійного ремонту до відповідачки не звертались. Відповідачка сама є постраждалою від прориву труби, адже якби прорив трапився у іншому місці після вентиля запирання води, то вона самостійно перекрила воду відразу після виникнення аварійної ситуації. Таким чином, відповідачка вважає, що вона не є належним відповідачем по справі та відповідні вимоги повинні пред`являтись до КП «Жилсервіс-2», яке відповідає за підтримання належного стану внутрішньо будинкових систем. Також представник відповідачки посилався у відзиві на те, що наданий позивачкою звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 19.08.2019 року є неналежним доказом, оскільки грунтується на акті про залиття від 19.08.2019 року, який не містить чіткого розміру та об`ємів пошкоджень, їх причини, складений та підписаний особисто позивачкою, без дотримання Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року. Крім того, даний акт відрізняється від актів від 22.01.2019 року та 12.05.2019 року, складених працівниками КП «Жилсервіс-2». В зв`язку з цим, представник відповідача у відзиві просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав їх недоведеності належними доказами, а також посилаючись на відсутність вини відповідачки в заподіянні шкоди. Представник позивачки у відповіді на відзив посилався на те, що форма акту про залиття, що є додатком до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року, є типовою, але не такою, що слова в слово має відображатись в реальності. Крім того, всіх необхідних вимог, визначених вказаною формою, дотримано, а саме в актах від 22.01.2019 року та 12.05.2019 року дотримано вимог щодо обсягу інформації про залиття. Єдине, що не вказано в актах, це інформація про власника, чиї дії призвели до затоплення, але при цьому в типовій формі акту робиться застереження: якщо такі встановлені, відомі. Вказане свідчить, що викладення такої інформації в акті не є обов`язковим, оскільки члени комісії обмежені у своїх можливостях її отримати. При цьому, в актах вказаного причину затоплення квартири №13 протікання труби холодного водопостачання в квартирі №19 по [ADDRESS] . В частині доводів відповідачки щодо затоплення квартири позивачки внаслідок недбалості з боку обслуговуючої будинок компанії, представник зазначив, що у відзиві не наведено жодного доказу тому, що відповідачка вживала заходи щодо усунення несправностей в своїй квартирі, звернення з цим питанням до КП «Жилсервіс-2». При цьому, затоплення квартири №13 відбувалось не вперше. Стосовно неналежності звіту про оцінку, представник позивачки зазначив, що члени комісії КП «Жилсервіс-2», що складали акти про залиття, не мали технічних можливостей та відповідної фахової підготовки для оцінки заподіяної шкоди в усіх деталях. Це до снаги лише експерту-оцінювачу, який чітко дотримався вимог законодавства та відповідних нормативних документів і склав звіт про оцінку в день обстеження квартири №13 , виходячи із загальної інформації про заподіяну шкоди та причини, викладеної в актах від 22.01.2019 року та 12.05.2019 року. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому, а також відповіді на відзив підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка та її представник під час розгляду справи в суді просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши доводи, викладені останніми в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1994 року є одноособовим власником квартири [ADDRESS] . Поверхом вище над квартирою №13, розташована квартира №19 , яка згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1997 року на праві спільної сумісної власності належить відповідачці [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] . Як зазначила позивачка, 20.01.2019 року та в ніч на 01.05.2019 року її квартиру було затоплено внаслідок протікання труби холодного водопостачання з розташованої поверхом вище квартири №19 . На підтвердження факту залиття, причин залиття та розміру заподіяних матеріальних збитків, позивачка додала акт від 12.05.2019 року, складений працівниками КП «Жилсервіс-2» ДМР та звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 19.08.2019 року, складений за замовленням позивачки Новомосковським бюро експертної оцінки. У відзиві та поясненнях під час розгляду справи відповідачка та її представник не заперечували факт залиття квартири позивачки в ніч на 01.05.2019 року внаслідок протікання труби холодного водопостачання в квартирі №19 . Проте, посилались на те, що вказане протікання відбулось на трійнику відгалуження від стояка внутрішньо будинкової системи водовідведення, технічне обслуговування якої віднесено до обов`язків КП «Жилсервіс-2», адже прорив стався до вхідного вентиля перекривання води в квартирі та до вузлу обліку спожитої води. Таким чином, вважали, що саме КП «Жилсервіс-2» повинно нести відповідальність за заподіянні позивачці збитки внаслідок неналежного утримання цим підприємством внутрішньо будинкових мереж. Також посилались на неналежність, як доказів, наданих позивачкою актів про залиття та звіту від 19.08.2019 року. Таким чином, суд враховує, що відповідачкою [PERSON] під час розгляду справи не заперечувався той факт, що в ніч на 01.05.2019 року залиття квартири №13 відбулось з квартири №19 , співвласником якої вона є, внаслідок протікання труби холодного водопостачання, що розташована в приміщенні квартири №19 . А тому, з урахуванням положень ч.1 ст.82 ЦПК України, суд вважає вказаний факт встановленим та таким, що не підлягає доказуванню. При цьому, суд відхиляє заперечення відповідачки щодо відсутності її вини у заподіянні збитків та посилання на те, що в даному випадку відповідальність повинно нести КП «Жилревіс-2 ДМР, яке не забезпечило належне утримання внутрішньо будинкових мереж. Так, відповідачка визнала, що залиття квартири позивачки мало місце внаслідок протікання труби холодного водопостачання, що проходила в приміщенні квартири №19 . Тому, саме відповідачка, як співвласник цієї квартири повинна була забезпечити контроль за належним станом технічного обладнання квартири та своєчасно вживати заходи щодо уникнення аварійних ситуацій. Посилаючись на те, що вказана труба перебувала у неналежному стані, відповідачка не надала доказів тому, що вона своєчасно зверталась з цього приводу до КП «Жилсервіс-2 ДМР з заявами про проведення ремонту або заміни відповідних інженерних комунікацій. Поряд з цим, перевіряючи обгрунтованість та доведеність заявлених [PERSON] вимог матеріального характеру, суд також враховує наступне. На підтвердження факту залиття її квартири 20.01.2019 року з квартири №19 , позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу. Так, до позовної заяви позивачкою надано довідку №3377 про склад зареєстрованих в квартирі [ADDRESS] , на звороті якої міститься копія акту про залиття квартири №13 , що сталось 20.01.2019 року, який датований 22.01.2019 року. Проте, вказана копія перекреслена ручкою, належним чином не засвідчена, оригінал вказаного акту під час розгляду справи суду не представлений. Тому, вказана копія не визнається судом належним та допустимим доказом. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт залиття квартири позивачки 20.01.2019 року, причин залиття, винних у ньому осіб, характеру та об`єму пошкоджень, позивачкою не надано. На підтвердження факту залиття квартири позивачки в ніч на 01.05.2019 року, останньою було надано акт від 12.05.2019 року, складений працівниками КП «Жилсервіс-2» ДМР, згідно якого зафіксовано залиття квартири [ADDRESS] внаслідок течі труби холодного водопостачання з квартиру №19 у вказаному будинку. Перевіряючи заперечення відповідачки та її представника щодо невідповідності вказаного акту за формою та змістом вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року, суд враховує наступне. З акту від 12.05.2019 року вбачається, що останній складено комісією в складі начальника дільниці [PERSON]., старшого майстра [PERSON]. та позивачки [PERSON] . Проте, підписаний акт лише старшим майстром [PERSON] . Підписів інших осіб, зазначених в складі комісії, а саме начальника дільниці [PERSON] та [PERSON] , як власника квартири №13 , що обстежувалась, даний акт не містить. Проте, містить підпис також старшого майстра [PERSON] , який взагалі не зазначений в складі комісії. Також у вказаному акті не зафіксовано дату, коли сталось залиття. Тому, вказаний акт від 12.05.2019 року судом також не визнається належним та допустимим доказом. Згідно наданого позивачкою звіту про оцінку вартості завданих внаслідок залиття квартири збитків від 19.08.2019 року вбачається, що визначення розміру збитків суб`єктом оціночної діяльності проводилось на підставі, зокрема, актів про залиття від 22.01.2019 року та 19.08.2019 року. Поряд з цим, в додатках до звіту акт від 22.01.2019 року відсутній, а міститься лише акт від 12.05.2019 року, який визнаний судом неналежним та недопустимим доказом та акт від 19.08.2019 року. З акту від 19.08.2019 року вбачається, що він складений та підписаний самою позивачкою, що свідчить про його невідповідність вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року. При цьому, в акті від 19.08.2019 року позивачкою зафіксовано пошкодження належної їй квартири №13 внаслідок залиття, що сталось 20.01.2019 року. При тому, що доказів залиття її квартири в цей день позивачкою суду не представлено. Також в акті не зазначений об`єм/площа пошкоджень. На долучених до звіту про оцінку фотознімках не зафіксовано, приміщення якої квартири на них зображено; дати фотозйомки; особи, яка її проводила. Вказані фотознімки не засвідчені підписом будь-якої особи. Звіт з додатками, у т.ч. акт від 19.08.2019 року, є копіями, які належним чином не засвідчені. Оригінали цих документів суду під час розгляду справи не надавались. А тому, копію відповідного звіту та акту від 19.08.2019 року, суд також не визнає належними та допустимими доказами. Крім того, відповідно до ст.1190 ЦК України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. За змістом зазначеної норми закону спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. При цьому не обов`язково, щоб дії або бездіяльність, які завдали шкоди іншим особам, співпадали за часом. Дане правило поширюється на випадки, коли неможливо встановити, яка дія та в якій мірі спричинила настання такого наслідку. При цьому у заподіянні шкоди спільними діями має місце єдність дій заподіювачів, яка полягає у такому їх взаємозв`язку, при якому виключення хоча би однієї із цих дій із комплексу діянь співзаподіювачів не призводить до виникнення спільного шкідливого результату. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їх вини. У постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 року у справі №6-168цс13 зроблено висновок по застосуванню ст.1190 ЦК України та вказано, що особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Як встановлено судом та зазначено вище, квартира [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1997 року на праві спільної сумісної власності належить відповідачці [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] (частки співвласників в свідоцтві не визначені та про передачу квартири в спільну часткову власність не зазначено). Оскільки залиття квартири позивачки сталось через несправності внутрішньоквартирних мереж холодного водопостачання, в місці загального користування квартири, тобто через бездіяльність всіх її співвласників, які несли тягар утримання майна, суд вважає, зо в даному випадку обов`язок з відшкодування завданої позивачці матеріальної та моральної шкоди, в разі доведення відповідних вимог, мав бути покладений в солідарному порядку на всіх співвласників квартири [ADDRESS] , а не одноособово на відповідачку [PERSON] , як одного із трьох співвласників. Під час розгляду справи судом ставилось на обговорення питання щодо залучення всіх співвласників квартири №19 , роз`яснювались стороні позивача наслідки пред`явлення позову до неналежних відповідачів або не до всіх належних відповідачів. Проте, представник позивачки відповідних клопотання в порядку ст.51 ЦПК України не заявляв, а суд з власної ініціативи позбавлений процесуальної можливості вирішувати відповідні питання. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на неналежних та недопустимих доказах, заявлені не до всіх належних відповідачів, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Оскільки позивачку в силу п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору та в зв`язку із відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed