Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] у березні 2021 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка у 2005 році зареєструвала відповідачів у належному їй будинку, оскільки останні хотіли придбати цей будинок. Приблизно до 2010 року відповідачі проживали у будинку, а потім виїхали у невідомому напрямку. Зі слів сусідів відповідачі повирізали батареї та здали їх на металолом. У будинку більше ніхто не проживав, засоби зв`язку з відповідачами відсутні, тому позивач не може їх зняти з реєстрації у цьому будинку Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком за адресою: [ADDRESS] ; Ухвалою суду від 12.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 17.03.2021 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного рішення не заперечила. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідачів не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останні не повідомили. За таких обставин, враховуючи згоду позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.05.2004 року (а.с.6, 7, 8). Відповідачі з 09 листопада 2005 року по теперішній час зареєстровані у будинку [ADDRESS] . Відповідачі родинних відносин з позивачкою не мають, не є її членами сім`ї, з пояснень [PERSON] останні були зареєстровані за вказаною адресою, оскільки мали намір придбати будинок (а.с. 9, 15, 16). Свідки [PERSON] суду показали, що проживають по [ADDRESS] , підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] з 2005 року з дозволу [PERSON] стали проживати у належному їй будинку [ADDRESS] . Проте через деякий час у цьому будинку вирізали батарею, пошкодили піч, та виїхали з будинку і вже близько 10 років вони не проживають у с.Боромля. Вирішуючи заявлену позивачкою вимогу про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статті 383 ЦК України). При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Положення статті 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Приписи статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь - яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Ураховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї власника будинку, не проживають у спірному будинку, вони не були пов`язані спільним побутом і не вели спільне господарство, а факт їх реєстрації створює перешкоди позивачці у користуванні належним їй будинком, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, а тому ураховуючи, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з відповідачів на користь останньої слід стягнути судовий збір в сумі по 908,00 грн., сплачений при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved