Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2008 року, реєстровий №449, належало [PERSON]. Право власності зареєстровано у КП «ДМБТІ» 11.05.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER]. Позивачка зазначає, що починаючи з червня 2006 року, вона проживала разом з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Спочатку вони проживали разом у належному їй будинку по [ADDRESS]. Після придбання [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] вони спільними зусиллями та власним коштом зробили ремонт у будинку та стали проживати за вказаною адресою, вели спільне господарство, проводили разом дозвілля та мали спільний бюджет. Комунальні послуги також сплачували зі спільних коштів. [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис №6927 від [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому домоволодіння [ADDRESS]. Позивачка вказує, що спадкоємці першої, другої та третьої черг відсутні, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, заповітів померлий також не залишав. Оскільки позивачка постійно проживала разом зі спадкодавцем більше п'яти років, у грудні 2016 року вона звернулась до державного нотаріуса першої ДДНК Білецької В.І. із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус постановою від 14.12.2016 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачка пропустила строк прийняття спадщини та не була зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент його смерті. Як зазначає позивачка, відповідач по справі [PERSON] є далеким родичем [PERSON], та починаючи з 2010 року, з дозволу [PERSON] проживав в окремій кімнаті будинку. Будучи спадкоємцем п'ятої черги, він бажає отримати частину спадщини. Посилаючись на те, що на день смерті спадкодавця [PERSON] позивачка проживала разом з ним, іншим способом оформити право на спадщину вона не має змоги, тому просив суд встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO], та [PERSON] з 2006 року по [INFO] року, та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO] року Представник позивачки [PERSON] позов підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та зазначив, що він є родичем [PERSON] та деякий час проживав у будинку по [ADDRESS], де також проживала і позивачка. Представник третьої особи Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу у відсутність його представника, про що надав відповідну заяву. Вислухавши пояснення представника позивачки та відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2008 року, реєстровий №449, належало [PERSON]. Право власності зареєстровано у КП «ДМБТІ» 11.05.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER]. [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис №6927 від [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємці першої, другої та третьої черг відсутні, оскільки із заявами про прийняття спадщини ніхто з них не звертався, заповітів померлий також не залишав. У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса першої ДДНК Білецької В.І. із заявою про прийняття спадщини, та нотаріус постановою від 14.12.2016 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачка пропустила строк прийняття спадщини та не була зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент його смерті. Як встановлено в ході розгляду справи, починаючи з червня 2006 року, позивачка проживала разом з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Після придбання [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] вони спільними зусиллями та власним коштом зробили ремонт у будинку та стали проживати за вказаною адресою, вели спільне господарство, проводили разом дозвілля та мали спільний бюджет. Згідно зі ст.ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно з положеннями ст.ст. 1261, 1264 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Пунктами 1,3 ч.1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових,земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 року №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно зі ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99, до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що починаючи з 2006 року позивачка проживала разом з [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] однією сім'єю по день його смерті. Таким чином у судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що спадкоємець [PERSON] постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини більше п'яти років та вважається таким, що прийняла спадщину, оскільки упродовж встановленого шестимісячного строку прийняття спадщини, визначеного ст.1270 ЦК України, від спадщини не відмовлялась. Враховуючи, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], на момент його смерті постійно проживала разом зі спадкодавцем більше п'яти років, що знайшло своє підтвердження в суді, однак постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому суд вважає встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 2006 року по [INFO] року, та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO] року

Outcome: approved