Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути із відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO], у розмірі 1/ 2 частки всіх видів заробітку та доходів відповідача , але не менше ніж 30 відсотків від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття , мотивуючи тим, що відповідач, який являється батьком дитини, на даний часом разом із сім'єю не проживає, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає , у вихованні дитини також ніякої участі не приймає. Відповідач на неодноразові виклики до суду не з'явився, не повідомивши про причини своєї неявки. Зі слів позивачки останній веде замкнутий образ життя, ні з ким не спілкується, нікому не відкриває двері до квартири. Його місце роботи їй не відоме. З приводу вищевикладеного суд зазначає, що неявка осіб , які беруть участь у справі , належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яка свідчить по відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому за таких підстав вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача за наданими матеріалами справи. Суд, заслухавши позивачку та дослідивши надані матеріали справи, прийшов до висновку , що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наданих суду доказів встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24. 04. 2010 року ( а.с. 5). В період шлюбу у них народилася дитина: син [PERSON], [INFO] який на даний час проживає разом із матір'ю - позивачкою [PERSON] і знаходиться на її утриманні та забезпеченні ( а.с. 10). У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 181 ч. 3 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачене ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України. Відповідач являється працездатним , перебуває у здоровому стані, інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб, які потребують матеріальної допомоги, не має. Отже, спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. Але розмір частки аліментів, який визначений позивачкою, являється явно завищеним. Окрім цього, судові не надано доказів тому, що відповідач працює або має інше джерело доходів, яке дозволяє йому сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі. Навпаки, зі слів останньої відповідач в основному проживає на доходи його матері, із якою проживає. За таких підстав суд задовольняє позов частково і вважає за можливе стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/ 4 частки доходу та заробітку відповідача . На підставі викладеного,

Outcome: partial