Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] , через свого представника адвоката Михайленко Н.М. звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області суду з позовом до [PERSON] , третя особа Південна товарна біржа, про визнання угоди дійсною та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла бабуся позивачки - [PERSON] . Позивачка є спадкоємицею за заповітом, складеним померлою 11 липня 2018 року. До складу спадщини, у відповідності до ст.. 1218 ЦК України ввійшли всі права та обов`язки [PERSON] , що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, в тому числі майнові права померлої на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса з питань оформлення спадщини на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , позивачка отримала відмову нотаріуса, в зв`язку з тим, що підставою набуття права власності у померлої є договір купівлі-продажу нерухомого майна, який нотаріально не посвідчений, а тому він не відповідає вимогам чинного законодавства України та не посвідчує право власності померлої на житловий будинок. 19 вересня 1997 року [PERSON] за договором купівлі-продажу нерухомого майна №7311 придбала у [PERSON] житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Даний Договір був укладений на Південній Товарній біржі і відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під номером 7311 від 19.09.1997 року. Положеннями даного Договору передбачено, що його подальше нотаріальне посвідчення не потрібно. Таким чином після укладення даного Договору його нотаріального посвідчення сторони не здійснювали. Договір було зареєстровано у Очаківському бюро технічної інвентаризацій 23 вересня 1997 року, та записано в реєстрову книгу за №54. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати вищевказаний договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача адвоката Михайленко Н.М., надійшла заява у якій вона просила слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 19 вересня 1997 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був оформлений на Південній товарній біржі 19.09.1997 року за № 7311 та 23 вересня 1997 року зареєстрований Миколаївським обласним БТІ за реєстровим № 54. Нотаріально даний договір не посвідчувався (а.с.9,10). 11.07.2018 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] все своє майно у тому числі на належний їй житловий будинок з господарськими і побутовими спорудми та земельну ділянку, на якій він розташований, по [ADDRESS] (а.с.59). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 10.06.2021 року (а.с.16). Після смерті [PERSON] , позивачка, як\~\~спадкоємиця за заповітом, звернулася з відповідною заявою до Другої очаківської державної нотаріальної. 23 лютого 2021 року позивачка отримала роз`яснення нотаріуса, згідно якого договір купівлі-продажу не відповідає вимогам діючого законодавства, і мав бути нотаріально посвідчений (а.с.17). Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом\~України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу було укладено 19 вересня 1997 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української PCP в редакції 1963 року. Відповідно до ст.\~153\~ЦК Української PCP 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.\~224\~ЦК Української PCP (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст.\~227\~ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст.\~47\~ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч.3 ст.9\~ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, суд вважає, що на момент укладення та реєстрації позивачем на товарній біржі договору купівлі-продажу житлового будинку, слід було керуватися передусім нормами Закону України «Про товарну біржу», а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно ст.\~41\~Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку. Відповідно до положень ст.ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1223\~ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265\~цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Згідно ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, [PERSON] успадкувала в порядку спадкування за законом майно, що належало її померлій бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оформлення спадкових прав у нотаріуса є неможливим, оскільки договір укладений на товарній біржі не зареєстрований при житті спадкодавцем. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування є такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим також підлягають задоволенню. Судові витрати віднести за рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved