Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь та утримання у твердій грошовій сумі 2000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.02.1981 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У 2015 році позивач отримала II групу інвалідності у наслідок загального захворювання, та почала активне лікування за рекомендаціями лікаря. Повторним оглядом МСЕК [PERSON] з 24.02.2016 року була встановлена II група інвалідності довічно. Спільне життя з відповідачем не склалося через зловживання відповідачем спиртними напоями, що в свою чергу перешкоджало знаходженню взаєморозуміння та погано впливало на моральний стан всіх членів сім`ї. Відповідач не розумів та не хотів розуміти сутність проблем, які виникали у їхній сім`ї, він був не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги у зв`язку з чим з 2017 року вони перестали бути родиною. 13.01.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивач зазначає, що інвалідність вона отримала під час перебування у шлюбі з відповідачем який своїми постійними сварками та хуліганством сприяв погіршенню її стану здоров`я, доводив її до припадків, що в сукупності погіршувало її здоров`я. На даний час [PERSON] є непрацездатною особою, має інвалідність II групи внаслідок загального захворювання, ніде не працює. Єдиним джерелом доходів позивача є пенсія за віком в розмірі 2000,00 грн. У зв`язку з досягненням пенсійного віку та хворобами, позивач не має змоги працювати та утримувати себе. Від спільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох повнолітніх дітей [PERSON] , 1983 р.н., та [PERSON] 1987 р.н. які проживають окремо довгі роки. Вони не мають можливості надавати їй матеріальну допомогу, так як живуть на мінімальні заробітні плати. Позивачу вказаних коштів не вистачає, у зв`язку з тим, що лікування її захворювань потребує значних коштів, які самотужки вона не в змозі сплачувати. Більша частина отримуваної позивачем пенсії витрачається нею на лікування та придбання ліків, а сума, яка залишається, є меншою від встановленого законодавством прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб та її ледве вистачає їй на харчування, тому матеріальне становище позивача є вкрай нужденним, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки, як відомо позивачу отримує гідну пенсію, яка є набагато більшою за розміром позивача, та складає приблизно 10000,00 грн. Спільним дітям відповідач теж не допомагає, він навіть не спілкується із ними, інших осіб на утриманні не має, а тому в повній мірі має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, у якій вона вкрай потребує. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Просили суд розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Надав суду відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Статтями1,2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно із ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1, 2, 3 ст.\~75\~СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Частиною 4 ст.\~75\~СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Відповідно до аналізу вказаних норм матеріального права є підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16-ц. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.02.1981 року, який був зареєстрований Сарненським відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненської області, актовий запис № 28. Згідно рішення Старобільського районного суду Луганської області від 13.01.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , 1983 року народження та [PERSON] , 1987 року народження, які проживають окремо. Відповідач [PERSON] знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області і отримує пенсію по інвалідності, за період з січня 2020 року по листопад 2020 року йому нарахована пенсія в сумі 109014,39 грн., середній заробіток за 11 місяців складає 9910,39 грн. (109014,39:11=9910,39), що підтверджується довідкою вих. № 04.2-8/36 від 03.12.2020 року. Позивач [PERSON] знаходиться на обліку в Управління ПФУ Старобільське об`єднане управління ПФУ і отримує пенсію за віком та за період з січня 2020 року по грудень 2020 року їй нарахована пенсія у розмірі 26002,96 грн. та середній заробіток за 12 місяців складає 2166,91 грн. (26002,96:12=2166,91), що підтверджується довідкою, виданою Управлінням ПФУ Старобільське ОУ ПФУ. Під час розгляду справи судом встановлено, що розмір пенсії позивачки за грудень 2020 року становить 2130,84 грн. Згідно з висновком МСЕК від 24 лютого 2016 року [PERSON] встановлена 2 група інвалідності з 29 грудня 2015 року безстроково. Причина інвалідності - загальне захворювання, висновок про умови та характер праці виражене обмеження життєдіяльності. Згідно з витягами з історій хвороби позивачка один раз у 2017 році та двічі в 2019 році знаходилася на стаціонарному лікуванні в Старобільському РЦ ПМСП з різними діагнозами. Отже, судом встановлено, що позивачка є непрацездатною особою, інвалідність нею отримана під час перебування у шлюбі з відповідачем, а тому в розумінні ч. 3 ст.\~75\~СК України є непрацездатною дружиною. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. На час звернення до суду позивачка отримувала пенсію за віком в розмірі 2126,28 грн., тобто її доход забезпечував їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Згідно з нормами ст.ст.12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76\~ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2ст.\~78\~цього ж\~Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст.\~95\~ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вище наведеного, враховуючи, що [PERSON] отримує пенсію за віком, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч.4 ст.75 СК України\~та ч. 2\~ст. 76 СК України. Факт наявності повнолітніх працездатних дітей підтверджений рішенням суду. Суду не зрозуміло про обрання саме такого способу захисту, а саме звернення з позовом до колишнього чоловіка, який також є інвалідом. А не до повнолітніх працездатних дітей з позовом про стягнення аліментів на утримання. Конвенція про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтуванням своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed