Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь на утримання їхньої повнолітньої доньки - [PERSON], на час навчання останньої аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісяця, починаючи з 19 листопада 2013 року до закінчення донькою навчання або до досягнення нею 23-річного віку в залежності від того, яка подія настане першою. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання їхньої спільної дитини - [PERSON], в розмірі 4200 гривень згідно договору про надання освітніх послуг. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що їхня донька є студенткою денного відділення 3 курсу Чугуєво-Бабчанського лісного коледжу, у зв'язку з чим, не має самостійного заробітку та має право на утримання з боку батька, який добровільно цього обов'язку не виконує. Зазначала, що надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, є обов'язком відповідача, а обставин, які мали б суттєве значення для звільнення від цього обов'язку, відповідач не має. Оскільки [PERSON] навчається у зазначеному закладі на платному відділенні та відповідні платежі повністю здійснює позивачка, вона просила стягнути половину вартості навчання доньки з відповідача в порядку відшкодування додаткових витрат на утримання спільної дитини. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги у повному обсязі та пояснила суду, що відповідач участі в утриманні доньки не бере, її досягненнями та станом здоров'я не цікавиться, у той час, як [PERSON] поставлено діагноз 1 ступінь внутрішньочерепної гіпертензії, через що вона страждає на постійні головні болі, та у зв'язку з чим, потребує регулярних обстежень та постійного лікування. При цьому, черепно-мозкова травма була отримана [PERSON] у віці 5 років з вини відповідача, який не забезпечив безпеку малолітньої дитини під час перевезення її на мопеді. Зазначала, що відповідач навмисно не декларує свої реальні доходи, уникаючи у такий спосіб сплати аліментів у реальному розмірі на свою доньку. Відповідач позов визнав частково, оспорюючи розмір аліментів та повністю заперечуючи проти стягнення з нього додаткових витрат на утримання доньки. В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що за рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 10 листопада 2008 року з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Зазначав, що він працює електромонтером в КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня № 7», де за останні 6 місяців отримав заробітну плату у сумі 8144 гривні 86 копійок, тобто його дохід є регулярним та стабільним, що відповідно до статті 184 Сімейного кодексу України виключає можливість стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки - [PERSON], в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, при цьому просив врахувати, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, має боргові зобов'язання за кредитним договором, його теперішня дружина працює на сезонних роботах та взимку перебуває на його утриманні, у той час як позивачка отримує заробітну плату у розмірі, що вдвічі перевищує його дохід. Щодо стягнення з нього додаткових витрат на утримання повнолітньої доньки відповідач повністю заперечував з огляду на положення статті 201 Сімейного кодексу України, якою не передбачено можливості застосування до спірних правовідносин статті 185 цього ж Кодексу. Відповідач пояснив, що з донькою не спілкується понад три роки, оскільки остання не знайшла спільної мови з його останньою дружиною, та насправді не потребує його турботи і піклування, натомість бажає отримати від нього якомога більше грошей. Третя особа на боці позивачки, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON], позов підтримала у повному обсязі. Пояснила, що її батько, відповідач по справі, не підтримує з нею стосунків з травня 2010 року, від коли його остання дружина не пустила її до їхнього будинку з огляду на вечірній час, після чого сказала їй взагалі більше ніколи не приходити, у той час, як батько взагалі не вийшов до неї. Відповідач не надає їй будь-якої матеріальної допомоги ані в грошовому, ані в натуральному вигляді, хоча вона об'єктивно потребує цієї допомоги з огляду на постійне погане самопочуття та на денну форму навчання у коледжі. Зазначила, що головні болі у неї виникли після того, як вона у п'ятирічному віці впала з мопеду батька та отримала черепно-мозкову травму. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши докази в їх сукупності та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, які беруть участь в справі. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Печенізьким відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, [PERSON] [INFO], її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Печенізьким відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області 11 січня 2000 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7). Позивачка проживає разом з донькою - [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 1234/01-11 від 14 листопада 2013 року (а.с. 11). Доходи позивачки за період з травня по жовтень 2013 року склали у сумі 18061 гривню 38 копійок (а.с. 10), зазначені кошти є єдиним джерелом існування для неї та її доньки. [PERSON] є повнолітньою особою (а.с. 5), проте відповідно до довідки № 181 від 13 листопада 2013 року, виданої Чугуєво-Бабчанським лісним коледжем, вона продовжує навчання, є студенткою денного відділення зазначеного закладу освіти (а.с. 9) та отримує платні освітні послуги на підставі типового договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг навчальними закладами в період з 1 вересня 2011 року по 1 липня 2014 року (а.с. 8), вартість навчання складає 8400 гривень. Крім того, за висновком лікаря невролога [PERSON] поставлено діагноз внутрічерепна гіпертензія 1 ступеню, ангіодистонія (а.с. 14), вона страждає на головні болі та погане самопочуття (а.с. 15), внаслідок чого потребує періодичного медичного нагляду та контролю стану її здоров'я, що потребує значних витрат (а.с. 13), які позивачка несе самостійно. У віці 5 років [PERSON] впала з мопеду батька під час руху цього транспортного засобу та отримала закриту черепно-мозкову травму, струс та забиття головного мозку, гіпоплазію кори в області лівої лобної долі (а.с. 56). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є повнолітньою особою, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги батька з огляду на наявність обставин, які перешкоджають отриманню нею самостійного заробітку, зокрема, на денну форму навчання і наявність хронічної хвороби, яка викликає у неї постійні головні болі. Як убачається з довідки про доходи № 237 від 12 грудня 2013 року, відповідач обіймає посаду електромонтера у КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня № 7», зазначене місце роботи є основним (а.с. 30). Таким чином, з огляду на наявність у відповідача постійного місця роботи та стабільного заробітку, а також, враховуючи його готовність сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, але в меншому розмірі, ніж зазначено в позові, суд дійшов висновку про можливість надання ним матеріальної допомоги [PERSON] За таких обставин, відповідно до частини 1 статті 199 Сімейного кодексу України суд вважає доведеною наявність у відповідача обов'язку утримувати його повнолітню доньку до досягнення нею 23-річного віку або до припинення нею навчання. Суд в порядку, передбаченому статтею 200 Сімейного кодексу України, враховує обставини, передбачені статтею 182 цього ж Кодексу, та бере до уваги матеріальне становище відповідача, який має єдиним джерелом свого доходу основне місце роботи, де в період з червня по листопад 2013 року йому нараховано заробітну плату у сумі 8144 гривні 86 копійок (а.с. 30). Крім того, суд враховує, що відповідач має боргове зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту з терміном погашення до січня 2015 року (а.с. 34, 35), а також сплачує аліменти на утримання свого неповнолітнього сина - [PERSON] (в період з квітня 2012 року по листопад 2013 року ним сплачено 9447 гривень 23 копійки (а.с. 31-32, 36)). Відповідно до частини 2 статті 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд також враховує можливість надання утримання [PERSON] другим з батьків - позивачкою по справі, яка отримує вдвічі більшу заробітну плату, ніж відповідач (а.с. 10, 30). Доводи позивачки про навмисне приховування відповідачем своїх реальних доходів, які є значно більшими, ніж ним задекларовані, суд відкидає, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та не були обґрунтовані належними і допустимими доказами. Посилання відповідача на відсутність обставин, передбачених частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України, як на підставу необґрунтованої позовної вимоги щодо стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, суд також відкидає, оскільки ця норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на положення статті 201 цього Кодексу. Отже, обраний позивачкою спосіб захисту у вигляді стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій формі узгоджується з вимогами частини 1 статті 200 Сімейного кодексу України та не потребує доведення нею наявності обставин, передбачених частиною 1 статті 184 цього Кодексу. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на повнолітню доньку, врахувавши можливість надання такого утримання позивачкою та взявши до уваги сукупність обставин, передбачених частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їхнього розміру порівняно з заявленим позивачкою, та визначив їх на рівні 300 гривень на місяць. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання [PERSON] також підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Виходячи з системного аналізу положень статей 185, 201 Сімейного кодексу України, чинним законодавством не передбачено можливості стягнення додаткових витрат на повнолітніх доньку або сина, оскільки батьки зобов'язані брати участь у таких витратах на дитину, у той час, як згідно частини 1 статті 6 цього Кодексу правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, а стаття 201 цього ж Кодексу містить вичерпний перелік статей, які підлягають застосуванню до відносин між батьками та повнолітніми сином або донькою. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] досягла повноліття [INFO] (а.с. 5), тому додаткові витрати на її утримання підлягають стягненню з відповідача за період до 16 жовтня 2013 року. В обґрунтування своїх вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини позивачкою надано типовий договір про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг навчальними закладами, відповідно до якого [PERSON] отримує платні освітні послуги, вартість яких складає 8400 гривень, плата вноситься готівкою, кожного семестру (а.с. 8). Оплату за навчання доньки здійснено позивачкою у період до 16 жовтня 2013 року у сумі 5600 гривень (квитанції до прибуткових касових ордерів № 59 від 13 січня 2012 року, № 1285 від 4 вересня 2013 року, № 899 від 6 вересня 2011 року, № 1047 від 5 вересня 2012 року (а.с. 12)). Таким чином, суд стягує з відповідача додаткові витрати на утримання [PERSON] до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO], у розмірі 2800 гривень, оскільки позовна вимога в цій частині обґрунтована належними докази та узгоджується з положеннями частини 2 статті 185 та статті 201 Сімейного кодексу України. Згідно частин 1, 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір за розгляд двох позовних вимог, який складає 458 гривень 80 копійок, підлягає розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягується в дохід держави.

Outcome: partial