Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 20.07.2015р. в 15.00год. на вул.Задніпровській м.Запоріжжя сталося ДТП за участю її автомобілю Honda моделі CRV, держномер АР2588СІ, та неповнолітнього [PERSON], який керуючи велосипедом, не впевнився в безпеці руху, не витримав безпечний боковий інтервал руху та скоїв наїзд на її автомобіль, в результаті чого останній отримав механічні ушкодження розбита задня ліва фара. Винним в даному ДТП за постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04.08.2015р. визнано [PERSON] У звязку з пошкодженням автомобілю і його ремонтом їй спричинена матеріальна шкода, розмір якої визначається вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля в сумі 8021,57грн. Оскільки на момент скоєння ДТП відповідач [PERSON] був неповнолітнім, спільно з ним за завдану ним матеріальну шкоду повинні відповідати його батьки відповідачі [PERSON], [PERSON] Просить стягнути на її користь з неповнолітнього [PERSON], а у разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування шкоди, солідарно з його батьків [PERSON], [PERSON], в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, - 8021,57грн. та понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що 20.07.2015р. дійсно мало місце ДТП за участю його сина [PERSON] На той час вони з дружиною знаходились поза межами міста, а син знаходився під наглядом бабусі та дідуся. Зі слів сина він не є винним в цьому ДТП, оскільки рухався по велосипедній доріжці, тобто в установленому місці, машина позивачки стояла на узбіччі в неналежному місці, коли син підїхав до неї, позаду раптово роздався сигнал іншої машини, син не зорієнтувався та впав, велосипед також впав, але машину позивачки він не пошкоджав. Потім був суд, син ходив на нього з бабусею. Прийняту постанову, якою сина визнано винним за ст.124 КУпАП, вони не оскаржували, тому, що не займались цим питанням, не придали йому значення. Зараз вони з цією постановою не згодні. Оцінку вартості ремонту, надану позивачкою, вони фактично не оспорюють. Також пояснив, що склад їх родини становить 3 особи він, дружина [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON], вони мешкають усі разом. Вони з дружиною офіційно не працевлаштовані, субєктами підприємницької діяльності не є, мають непостійні доходи, в середньомісячному розмірі 3-4тис.грн. Син навчається в 11 класі колегіуму МГА, ніяких власних доходів немає, нерухоме майно йому не належить, самостійно відшкодувати шкоду він не зможе. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що 20.07.2015р. дійсно мав місце такий випадок. В цей день він рухався на велосипеді по вул..Задніпровській на спеціально відведеному місці для руху велосипедів, коли підїхав до стоячого на узбіччі автомобілю позивачки, мав намір обїхати його, але в цей момент позаду раптово роздався сигнал іншої машини, він втратив рівновагу, упав на дорогу, велосипед також упав і резиновою накладкою на ручці велосипеду торкнувся задньої лівої фари. Потім він підняв велосипед, відійшов на узбіччя, а якийсь чоловік підійшов до нього і сказав, що він розбив автомобіль. Він побачив, що фара розбита, але він не міг її спричинити велосипедом. Вважає, що його діями не могла бути спричинена така шкода. Потім він подзвонив бабусі, підійшла власниця автомобіля, викликали працівників ДАЇ, яким він все розповів як було, складались документи. Потім він з бабусею приходив до суду, коли розглядався адмінматеріал, він також казав, що не винен, але суд прийняв інше рішення. Він його не оскаржував, батьки також не оскаржували. Також пояснив, що мешкає з батьками, навчається в 11 класі, власних доходів немає, знаходиться на повному утриманні батьків. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки [PERSON] , оскільки відповідачі є членами однієї родини, їх інтереси є спільними і в судовому засіданні приймає участь відповідач [PERSON], який одночасно є законним представником неповнолітнього відповідача [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.10,11,57-60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Суд встановив, що 20.07.2015р. в 15.00год. на вул.Задніпровській м.Запоріжжя неповнолітній [PERSON], керуючи велосипедом, не впевнився в безпеці руху, не витримав безпечний боковий інтервал руху та скоїв наїзд на її автомобіль Honda, моделі CRV, держномер АР2588СІ, який належить [PERSON], в результаті чого вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04.08.2015р., яка набрала законної сили 17.08.2015р., винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за вищевказаним фактом ДТП, визнано неповнолітнього [PERSON] (арк.8) Відповідно до п.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини, встановлені постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04.08.2015р., зокрема, чи мало місце ДТП та чи вчинено воно з вини [PERSON], не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, яка стосується цивільно-правової відповідальності за наслідки цих дій. Відповідно до довідки ДАЇ м.Запоріжжя від 20.07.2015р. в результаті вищевказаного ДТП автомобіль позивачки отримав механічне пошкодження задньої лівої фари (арк.7). Згідно із звітом №702 від 07.09.2015р. вартість відновлювального ремонту автомобілю позивача і відповідно розмір спричиненої їй в результаті ДТП матеріальної шкоди становить 8021,57грн. (арк..32-44) В судовому засіданні встановлено, що заподіяна позивачці шкода на даний час відповідачами не відшкодована. Згідно з ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Враховуючи розяснення Верховного Суду України, що містяться в постановах Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому слід врахувати, що обовязок доказування наявності чи відсутності вини заподіювача в спричиненні шкоди покладається на відповідача, в той час, коли позивач повинен довести наявність такої шкоди та її розмір. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини даної справи, дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що ДТП, в якому було пошкоджено належний позивачці автомобіль, у звязку з необхідністю відновлення якого вона зазначала матеріальної шкоди, сталося з вини неповнолітнього [PERSON], у звязку з чим відповідно до ст.1166,1179,1187 ЦК України на нього повинен бути покладений обовязок відшкодувати спричинену позивачці такими протиправними діями матеріальну шкоду. Доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON], що останній не був винним в даному ДТП, суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04.08.2015р., якою [PERSON] визнаний винним в ДТП за його участю та за участю позивачки. З даної постанови вбачається, що [PERSON] під час розгляду адміністративного матеріалу за ст.124 КУпАП, свою вину в ДТП визнав повністю, обставини події не оспорював. Вказана постанова суду ні ним, ні його законними представниками не оскаржувалась в установленому порядку, що в судовому засіданні відповідачами не заперечувалось. Таким чином, постанова від 04.08.2015р. набула чинності і на даний час є чинною та обовязковою для суду, який розглядає справу про наслідки вказаних дій. Незважаючи на неодноразове розяснення відповідачам їх процесуального обовязку надати суду докази, якими вони обґрунтовують свої заперечення, відповідачі в порушення вимог ст. 10,60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо невинуватості неповнолітнього [PERSON] в ДТП. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що таких доказів на даний час вони фактично не мають, оскільки цим питанням не займались, але мають намір оскаржити постанову суду від 04.08.2015р. в подальшому. Беручи до уваги, що відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що підстав для прийняття до уваги вказаних доводів відповідачів на даний час немає, оскільки намір оскаржити постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути відповідачами як реалізований, так і ні, вказана постанова суду може бути як скасована, так і залишена без змін, чого суд під час розгляду даної справи достовірно передбачити не може. Також суд вважає, що позивачка належним чином довела суду наявність матеріальної шкоди, що полягає у пошкодженні належного їй автомобіля та необхідності здійснити його ремонт, і розмір цієї шкоди. Так, надані позивачкою довідка ДАЇ від 20.07.2015р. та звіт №702 від 07.09.2015р. про вартість відновлювального ремонту на підтвердження цих обставин, суд вважає належними та допустимими доказами. З даних доказів вбачається, що в результаті ДТП 20.07.2015р. в автомобілі позивачки була пошкоджена задня ліва фара і вартість її ремонту становить 8021,57грн. Крім того, суд враховує, що відповідачі в судовому засіданні фактично не оспорювали наявність такого пошкодження та розмір відновлювального ремонту, доказів, які б спростовували ці обставини, суду не надали. Таким чином, відшкодуванню на користь позивачки підлягає матеріальна шкода в сумі 8021,57грн. Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.1179 ЦК України обовязок щодо відшкодування шкоди повинен бути покладений на неповнолітнього [PERSON], оскільки шкода ним спричинена у віці від 14 до 18 років і він на самостійно на загальних підставах несе відповідальність за таку шкоду. Разом з тим, судом встановлено, що неповнолітній відповідач [PERSON] є учнем 11 класу, власного доходу не має, власником ніякого майна не є, знаходиться на утриманні своїх батьків батька [PERSON] та матері [PERSON], які є працездатними, але офіційно не працевлаштовані, мають нерегулярні доходи. Цих обставин відповідачі в судовому засіданні не оспорювали. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що підстав для стягнення матеріальної шкоди з неповнолітнього відповідача [PERSON] немає і вважає необхідним на підставі ч.2 ст.1179 ЦК України стягнути спричинену позивачці матеріальну шкоду в повному обсязі з відповідачів [PERSON], [PERSON] як батьків неповнолітнього [PERSON] При цьому, суд не погоджується з вимогами позивачки про солідарне стягнення матеріальної шкоди з батьків відповідача [PERSON], оскільки останні мають рівні права та обовязки щодо виховання та утримання неповнолітньої дитини. Тому спричинену протиправними, винними діями неповнолітньої дитини матеріальну шкоду повинні відшкодовувати в рівних частках. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] слід задовольнити частково, в частині задоволення вимог до [PERSON] відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20грн., з кожного по 243,60грн.

Outcome: partial