Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вона зареєструвала шлюб 06 червня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №25. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина, а саме доньки [PERSON], [PERSON], [INFO]. Однак її чоловік самоусунувся від виконання батьківського обовязку, матеріально не забезпечує їх доньку, не виділяє жодних коштів на її утримання, у добровільному порядку відмовляється такі надавати, хоча є офіційно працевлаштованим на ТОВ «Берег-Кабель ГМБХ» і отримує дохід в середньому 4000 - 4500 грн. щомісячно. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а відтак на даний час не має можливості забезпечити доньку усім необхідним. Оскільки відповідач добровільно не виконує свій обовязок щодо утримання дитини, матеріальну допомогу на її утримання також не надає, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, також подавши до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає повністю, заперечень щодо таких не має. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 06 червня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дівоче Швайка) [PERSON], актовий запис №25. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини. Дані правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема статті 180, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім цього, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Отже, враховуючи те, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки. Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів суд, з врахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved