Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Посилалась на те, що 16 січня 2013 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] було надано позику в розмірі 25 000 тис. грн., з кінцевим терміном повернення до 28 березня 2013 року. Разом з тим, відповідач [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього на момент подачі позовної заяви до суду утворилася заборгованість в розмірі 25 736 грн., з яких 25000 грн. - сума боргу та 736 грн. - 3% річних від суми боргу. Просила стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 25 736 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 257 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги визнав. Пояснив, що на підставі договору позики він дійсно отримав від позивачки кошти у сумі 25 000 грн. Проте на даний час повернути гроші не має можливості, так як має на утриманні хвору матір. До того ж у зв'язку із фінансовою кризою, різкою зміною курсу долара США, його матеріальне становище значно погіршилось. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 16 січня 2013 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого позивачка [PERSON] надала відповідачу [PERSON] в позику кошти в сумі 25 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти у строк до 28 березня 2013 року. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцю розписку (а.с.4). Враховуючи норми чинного законодавства та судової практики, можна дійти висновку про те, що договір позики належить до реальних договорів і, отже, вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, а обов'язки з договору позики виникають тільки для однієї сторони - позичальника, бо отримавши у власність передані йому позикодавцем гроші або речі, позичальник стає зобов'язаним повернути позикодавцю таку ж суму грошей, або рівну кількість грошей такого ж роду і якості й відповідно дана розписка незалежно від найменування документа є підтвердження існування між сторонами договірних зобов'язань та відповідно свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такого самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено судом, в обумовлений у договорі строк відповідач [PERSON] грошові кошти позивачці не повернув, у зв'язку з чим вона була змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики та борговою розпискою в розмірі 25 000 грн. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи зі змісту наведених вище норм закону, суд приходить до висновку, що позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики у зв'язку із простроченням позичальником строку повернення позики й відповідно нести відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, три відсотки річних, що підлягають сплаті відповідачем на користь позивача нараховуються відповідно до ст.625 ЦК України з наступного дня після терміну, до якого [PERSON] повинен був виконати зобов'язання, а саме з 28 березня 2013 року і є відповідальністю за несвоєчасне повернення позики. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню і судові витрати, понесені нею у зв'язку зі зверненням її до суду з даним позовом.

Outcome: approved