Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до установи Тернопільської обласної ради Бережанського психоневрологічного будинку-інтернат про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Пояснила, що відповідно до рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 30.12.2013 року відповідача було зобов’язано поновити її на роботі та виплати зарплату за час вимушеного прогулу. В результаті чого директором Бережанського психоневрологічного будинку-інтернат винесено наказ №9 про поновлення на роботі із 01.02.2014 року та про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позивачка додала, що починаючи із 02.02.2014 року і по 19.03.2014 року вона не могла з`явитись на роботу, оскільки хворіла, проте в неї не було можливості викликати швидку, тому, що проживає сама, а засоби зв’язку відсутні. 19.03.2014 року до неї прибув працівник ДВС і повідомив, щоб вона виходила на роботу, 20.03.2014 року, коли позивачка вийшла на роботу, їй сказали, що вона звільнена з посади чергової медичної сестри психоневрологічного будинку-інтернат на підставі наказу №22-к від 13.03.2014 року за ст.40 п.4 КЗпП України. Позивачка вважає таке звільнення незаконним, оскільки із наказом про звільнення з роботи її ознайомлено не було, копію наказу їй не видавали, крім цього даний наказ нею було підписано 20.03.2014 року під впливом обману, що змусило її звернутись до суду. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити. Дала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявленого позову не визнала, просить суд відмовити в його задоволення за безпідставністю позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд прийшов до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає. Із копії рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 30.12.2013 року вбачається, що позов [PERSON] до установи Тернопільської обласної ради Бережанського психоневрологічного будинку-інтернат про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено. Із копії наказу №9 установи Тернопільської обласної ради Бережанського психоневрологічного будинку-інтернат від 31.01.2014 року вбачається, що [PERSON] поновлена на роботі з 01.02.2014 року. Із копії письмового звернення №380 від 10.02.2014 року Бережанського психоневрологічного будинку-інтернат вбачається, що дана установа просить [PERSON] з`явитися на роботу та надати пояснення про причину відсутності на робочому місці з 01.02.2014 року. Той факт, що [PERSON] як черговій медичній сестрі оголошено догану згідно актів №1, №2, №3 про встановлення факту відсутності на робочому місці в робочий час підтверджується наказом №13 установи Тернопільської обласної ради Бережанського психоневрологічного будинку- інтернат від 03.03.2014 року. Крім цього в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] неодноразово не з`являлася на роботу, а саме: 19.02.2014 року, 21.02.2014 року, 28.02.2014 року, 03.03.2014 року, 05.03.2014 року, 07.03.2014 року, 11.03.2014 року, що підтверджується відповідними актами Бережанського психоневрологічного будинку-інтернат №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7 про встановлення факту відсутності на робочому місці в робочий час. Із копії наказу №22-к від 13.03.2014 року про припинення трудового договору вбачається, що [PERSON], яка працює черговою медичною сестрою психоневрологічного будинку-інтернат звільнено за ст.40 п.4 КЗпП України підстава звільнення прогули. Відповідно до вимог ст.40 п.4 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (в тому числі у зв'язку із самовільним використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів). Із повідомлення №62 від 13.03.2014 року, наданого в.о. головного лікаря КЗ «БЦПМСД» [PERSON] вбачається, що [PERSON] про видачу лікарняного листка на період непрацездатності з 01.02.2014 року по 13.03.2014 року не зверталася. Із повідомлення №176 від 12.03.2014 року, яке надане в.о. головного лікаря [PERSON] вбачається, що [PERSON], яка є жителькою с.Поручин Бережанського району за медичною допомогою в ЦРКЛ в період часу з 01.02.2014 року по 12.03.2014 року не зверталась і лікарняний лист їй не видавався. Як встановлено судом позивачка [PERSON] вважає, що її звільнено із посади чергової медичної сестри психоневрологічного будинку-інтернат за ст.40 п.4 КЗпП України незаконно, оскільки вона була відсутня на робочому місці в робочий час у зв’язку із тим, що хворіла, проте жодних достовірних доказів про це суду не надала, таким чином, звільнення [PERSON] з роботи відбулось з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed