Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в якому просила стягнути неустойку за період з 11 березня 2019 року по 16 лютого 2021 року в сумі 9594,23 на утримання дитини [PERSON] , [INFO] та 20269,73 гривні за прострочення сплати аліментів на її утримання. Мотивуючи свою заяву тим, що згідно рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] і до досягнення ним повноліття та 1/6 частку з усіх видів доходу відповідача, починаючи з 11.03.2019 року та до досягнення трирічного віку, тобто до [INFO] . На підставі виданого виконавчого листа розпочато виконавче провадження. Відповідач не виконує свої зобов`язання зі сплати аліментів згідно рішення суду та станом на 16 лютого 2021 року за період з 11.03.2019 року по 16 лютого 2021 року заборгованість по аліментам складає 29 863, 96 (в тому числі на утримання сина 9594, 23 гривні та моє в сумі 20 269, 73 гривні). Позивачка вважає, що заборгованість виникла з вини відповідача і у відповідності зі ст. 196 СК України вона має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення на її користь на утримання неповнолітньої дитини та на її її користь за її утримання. У зв`язку з не виконанням відповідачем обов`язку зі сплати аліментів, покладеного на нього рішенням суду, вимушена звернутися до суду із вищевказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , в свідоцтві про народжені в графі «БАТЬКИ» батьком записано: [PERSON] , матір`ю: [PERSON] (а.с. 5). Постановою державного виконавця Малівської Н.І. від 28.01.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 61036851 з примусового виконання виконавчого листа № 212/2033/19, виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 09.01.2020 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11 березня 2019 року до повноліття дитини (а.с. 6). Державним виконавцем Малівською Н.І. 28 січня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61036679 з примусового виконання виконавчого листа № 212/2033/19, виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 09.01.2020 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів зарплати, щомісячно, починаючи стягнення з 11 березня 2019 року до досягнення дитиною - сином [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] (а.с. 7). Згідно із розрахунком заборгованості, проведеним ДАРНИЦЬКИМ РАЙОННИМ ВІДДІЛОМ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ [PERSON] станом на 16.02.2021 року має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј всіх видів заробітку, становить 9594 грн. 23 коп. (а.с.8). У відповідності до розрахунку ДАРНИЦЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ [PERSON] станом на 04.03.2020 року має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини в розмірі 20269, 73 гривні (а.с. 9). Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК). Статтею 84 СК гарантовано право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Так само аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (частина перша статті 80 СК). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Так, згідно з частиною першою статті 196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Зокрема, законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), який Суд враховує відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК. Так, в даних правовідносинах матеріалами справи підтверджено, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунками наданими державним виконавцем (а.с. 8-9), що є підставою для застосування до нього відповідальності за прострочення їх сплати. Наданий позивачкою розрахунок пені по аліментам на дитину в розмірі 214579,14 гривні (додаток № 9 а.с. 11) відповідає обставинам справи, перевірений судом на відповідність методу та правильності розрахунку, відповідачем не спростований і приймається судом при визначенні розміру заборгованості. При цьому, оскільки сума пені перевищує суму заборгованості, стягненню підлягає 100% відсотків заборгованості, що відповідає змісту статті 196 СК в розмірі 9 594,23 гривні. Таким чином надані позивачкою докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені). В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачкою. В ситуації, що розглядається докази про матеріальний та сімейний стан відповідача не подавались, а тому відсутні підстави для зменшення розміру неустойки відповідно до частини другої статті 196 СК. Проте, вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини в сумі 20 269,73 гривень, суд звертає увагу на наступне. Виходячи із системного аналізу Глави 15 і Глави 22 СК («Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів»), зокрема статті 274 СК, норми положень Глави 15 СК до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК, можуть застосовуватися лише у випадку прямого на це посилання. Іншим прикладом може бути те, що сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК також на правовідносини, визначені главою 16 СК, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Так, стаття 201 СК містить пряму вказівку на те, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК на правовідносини, визначені главою 17 СК, якими встановлено обов`язки повнолітніх дочки, сина утримувати батьків. В свою чергу, Глава 9 СК «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості по аліментам на одного із подружжя здійснюється відповідно до статей 194-197 СК, а тому положення статті 196 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються. Ураховуючи, що до заборгованості по аліментам на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку можуть бути застосовані інші санкції майнового характеру, передбачені цивільним законодавством, які позивач не просила застосувати, в задоволенні її позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, слід відмовити. Аналогічний підхід щодо дії статті 196 СК висловив і Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року по справі № 635/6679/16-ц (провадження № 61-22926св18). Зокрема касаційна інстанція наголосила на тому, що вимоги статті 196 СК передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків. Крім того Верховний Суд звернув увагу на неможливості застосування аналогії закону «розширивши» дію статті 196 СК. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені по аліментам на утримання позивачки не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України та ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи, що спір є майновим з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в даному випадку становить 908 гривень 00 копійок.

Outcome: partial