Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, яким проси ла стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО» заборгованість по заробітній платі в розмірі 14360 (чотирнадцять тисяч триста шістдесят) гривень 22 копійки. Позовні вимоги мотивує тим, що у період з 07.05.2016 року по 12.04.2018 року вона знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «ПРОСКО». Наказом №35-к від 12.04.2018 року позивачка була звільнена з ТОВ «ПРОСКО» за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпПУ. Під час знаходження [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «ПРОСКО», з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 14360,22 грн. 10.04.2020 року позивачка направила претензію, за юридичною адерсою ТОВ «ПРОСКО» щодо надання довідки про заборгованість із заробітної плати, станом на день звернення, але будь-якої відповіді позивачка не отримала. Зазначає, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач до теперішнього часу не здійснив виплату належної їй заробітної плати. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду письмове клопотання в якому просила проводити розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Заяв та клопотань до суду не надавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12.04.2018 року [PERSON] прийнято по переводу з ООО «Проско ресурси» на посаду інженера-лаборанта ІІ категорії до ТОВ «ПРОСКО» (копія трудової книжки, а. с. 4-6). 12.04.2018 року відповідно до наказу №35-к від 12.04.2018 року [PERSON] звільнена за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпПУ (копія трудової книжки, а. с. 4-6). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] зверталася з претензією до ТОВ «ПРОСКО», в якій просила надати довідку про заборгованість із заробітної плати та виплати їй всі належні при звільненні грошові кошти, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дня звільнення і по день фактичного розрахунку (копія претензії, а. с. 7). 11.05.2018 року [PERSON] видана довідка, яка підписана директором та головним бухгалтером ТОВ «ПРОСКО», відповідно до якої заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] на підприємстві ТОВ «ПРОСКО» станом на 11.05.2020 року складає 14360,22 грн (копія довідки, а. с. 8). Конституцією України задекларовано, що всі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (стаття 21). У статті 23 Загальної Декларації з прав людини визначено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved