Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. В процесі розгляду справи позивачка зменшила позовні вимоги в частині стягнення аліментів та в цій частині позовні вимоги були залишені без розгляду згідно ухвали суду від 26 березня 2014 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що що 07 березня 2007 року у відділі РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 315. В шлюбі народилась дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони не змогли створити міцної сім'ї. Стосунки які на даний час існують між ними виключають можливість її збереження. За наведених обставин просить шлюб розірвати, дочку залишити на проживанні з позивачкою. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував, вважає, що збереження їхньої сім'ї є можливим. Не погоджувався на те, щоб дочка залишилась проживати з позивачко, оскільки позивачка всіляко перешкоджає йому бачитись з дочкою. Однак, в судових дебатах відповідач не заперечив проти розірвання шлюбу та просив щоб відповідачка не перешкоджала йому бачитись з дочкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що позивачка хороша людина та мати, дитина дуже її любить. Також сказала, що бачила позивачку із синцями на шиї, позивачка їй пояснила, що це її побив чоловік. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка хороша та врівноважена людина. Позивачка розказувала, що чоловік її ображає. Одного разу позивачка подзвонила до свідка та сказала, що чоловік її побив, плакала. Дитина коли чує про батька, то починає плакати. Коли свідок була присутня на заручинах старшої дочки позивачки, то відповідач поводив себе неврівноважено, неадекватно. Свідок також бачила синці на шиї позивачки. Свідок [PERSON], який є братом позивачки, суду пояснив, що сестра (позивачка) часто жалілась на чоловіка, що він її б'є, ображає. Дитина позивачки батька боїться. Свідок [PERSON], яка є рідною дочкою позивачки, суду пояснила, що вітчим (відповідач) бив матір. Вітчим приходив додому п'яний, це все бачила менша дочка. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07 березня 2007 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 07 березня 2007 року у відділі РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 315. В шлюбі народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження, яка міститься в матеріалах справи (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Як вбачається із ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2013 року (а.с.43) сторонам було надано строк на примирення - три місяці. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, перебувають у неприязних стосунках, не спілкуються, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Що стосується вимоги про визначення місця проживання дитини, то суд виходить з наступного. Відповідно до свого висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне після розірвання шлюбу між сторонами визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю, оскільки мама для дівчинки є авторитетом, вони тісно пов'язані між собою любов'ю та порозумінням. Про батька [PERSON] говорить неохоче. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі ? СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Врахувавши все вищенаведене, ставлення сторін до своїх батьківських обов'язків, те, що, [PERSON], [INFO] є малолітньою, дівчинкою, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, який носить імперативний характер, суд прийшов до висновку, що слід визначити місце проживання [PERSON] з матір'ю [PERSON]. На підставі наведеного, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved