Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки на суму 18 470 грн. та 5 000 грн. моральної шкоди. На підтвердження своїх вимог вказувала, що 30 травня 2014 року вона уклала з відповідачем договір № 75 на туристичне обслуговування, відповідно до якого вона разом з донькою [PERSON] повинна була відпочивати з 07.06.2014 року по 14.06.2014 року в Єгипті у м. Шарм-ель-Шейх. Відповідачу були сплачені кошти в сумі 18 470 грн. У день вильоту 07.06.2014 року в аеропорту Бориспіль ОКПП «Київ» ст. лейтенантом Сомом А.О. , як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони держаного кордону, було прийняте рішення про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України її доньці [PERSON], [INFO], через відсутність Довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 1354 СК України. При зверненні до відповідача з проханням врегулювати ситуацію їй було повідомлено, що необхідно повернутись до м. Полтави, взяти відповідну довідку та знову повернутись до аеропорту, де на неї будуть чекати нові заброньовані квитки, якими вони зможуть вилетіти на запланований відпочинок. Отримавши довідку та повернувшись до аеропорту з донькою позивачка дізналась, що жодних квитків на її ім'я до Єгипту не заброньовано. Відповідач знову повідомила, що нічого в даній ситуації зробити не може, тому [PERSON] разом з донькою повернулась додому. На неодноразові звернення позивачки до відповідача про мирне врегулювання даної конфліктної ситуації та повернення сплачених за відпочинок коштів вона отримала письмові відповідь, де відповідач вказувала, що вся необхідна інформація про необхідні документи для перетину державного кордону була доведена до неї повністю, тому вимога повернути кошти є безпідставною. Позивач вважає, що їй завдано моральну шкоду, яка полягає в суттєвих емоційних стражданнях, пов'язаних з невиконанням договору про надання туристичних послуг, відсутністю будь-якої інформації про причини невиконання своїх зобов'язань за договором та грубою відмовою відповідача протягом двох тижнів повернути кошти. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом. Від відповідача письмових заперечень по даній справі не надходило. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримувала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Адвокат відповідача [PERSON] заперечувала проти позову на тій підставі, що інформація про правила перетину кордону є загальнодоступною та розміщена на стендах в приміщенні ТА «[INFO]». Позивач могла вільно отримати необхідну для неї інформацію. Також вказувала, що ТА «[INFO]» не є туроператором та турагентом. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне. Судом встановлено не заперечується сторонами, що дійсно 30 травня 2014 року між ТА «[INFO]», в особі директора ФОП [PERSON] (надалі Туристична фірма, відповідач) та [PERSON] (надалі Турист, позивач) був укладений договір № 75 на туристичне обслуговування, відповідно до п.1.1. якого Туристична фірма ТА «[INFO]» бере на себе зобов'язання за рахунок [PERSON] забезпечити їй надання туристичних послуг, які разом складають комплексний туристичний продукт (турпродукт). Вартість послуг складає 18 470 грн. та визначена п. 3.1.4. даного договору. Відповідач не заперечує, що позивач сплатила визначену договором вартість послуг. Додатком № 1 до Договору на туристичне обслуговування № 75 від 20 травня 2014 року передбачено, що виліт туристів у складі 3 чоловік, серед яких одна дитини,ь [INFO]), мав бути здійснений з Києва 07.06.2014 року, а виселення з готелю Regency aqva plaza park, що в Шарм-ель шейх, 15.06.2014 року (а.с. 8). 07 червня 2014 року в аеропорту Бориспіль ОКПП «Київ» ст. лейтенантом Сомом А.О. , як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони держаного кордону, було прийняте Рішення про відмову у перетині державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку, а саме: [PERSON], [INFO], через відсутність Довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 10). Листом від 18.06.2014 року відповідач повідомила позивача проте, що підстав для поверхня коштів у сумі 18 470 грн. немає, оскільки вся інформація щодо наявності необхідних документів при перетині кордону України була доведена до неї повністю. Загальновідомими та доведеними до позивачки є Правила перетину державного кордону громадянами України, відповідно до п. 4 яких виїзд за межі України неповнолітніх громадян України здійснюється у разі пред'явлення довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері) (а.с. 9). Згідно з п. 2.1.4. договору Туристична фірма зобов'язана надати повну інформацію Туристу, пов'язану з наданням туру, згідно з вимогами закону України «Про туризм» та «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про туризм» туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Згідно з ст. 5 вищезазначеного Закону учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Суб'єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб'єкти туристичної діяльності), окрім туроператорів та турагентів, є інші суб'єкти підприємницької діяльності, що надають послуги з тимчасового розміщення (проживання), харчування, екскурсійних, розважальних та інших туристичних послуг. Згідно з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 19-1 Закону України «Про туризм» до укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про основні вимоги до оформлення в'їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в'їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про туризм» суб'єкти туристичної діяльності зобов'язані надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов'язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом. В силу ч. 15 ст. 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають, серед іншого, право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Відповідач є фізичною особою підприємцем, яка надає туристичні послуги (турпродукт), а тому згідно з вимогами вищезазначеної статті зобов'язана була надати позивачу необхідну і достовірну інформацію про правила перетину держаного кордону. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 12 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм» суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з вимогами п.п. 3.2.2. та 3.2.5 договору турист має право на відшкодування збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору та на компенсацію ненаданих або наданих у не повному обсязі послуг. Згідно з вимогами п. 6.2.1. Туристична фірма відповідає перед Туристом за надану йому моральну і матеріальну шкоду, яка виникла в результаті невиконання або неналежного виконання Туристичною фірмою умов цього Договору за винятком випадків, передбачених цим договором. П. 12.5 договору передбачено, що підписуючи цей договір Турист повідомлений про відео спостереження в офісі туристичної агенції, та надає згоду на використання відеозапису у відповідних органах у випадку виникнення суперечок. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що дійсно повідомляв позивачку про правила перетинання державного кордону та про необхідність мати при собі довідку. Такими чином, суд приходить до висновку, що з вини відповідача позивачу не були надані туристичні послуги, її права споживача були порушені, а тому матеріальна шкода має бути відшкодована. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає, що вони не підлягають стягнення виходячи з наступного. Згідно з правилами ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень п. п. 3. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на вищевикладене підстав для стягнення моральної шкоди суд не вбачає. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються cпоживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. На підставі викладеного,

Outcome: partial