Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить усунути перешкоди щодо користування майном шляхом: визнання недійсним договору доручення укладеного із [PERSON] та пов'язаними із ним інших договорів; визнати недійсним договір, на підставі якого відповідач зареєстрував за собою автомобіль MERCEDES - BENZ GL 63AMG 2014 року випуску, чорного кольору, VIN - [NUMBER], за державним номером [NUMBER] та скасувати цю реєстрацію; визнати за нею право власності на автомобіль MERCEDES - BENZ GL 63AMG 2014 р.в., чорного кольору, VIN - [NUMBER]. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, у наданій суду письмовій заяві позов підтримали, просили справу розглядати за їх відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини нез'явлення не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав тому суд розглядає справу в порядку заочного розгляду. Представник 3-ої особи у судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 22.05.2014 р. в м. Луганськ, із законного володіння [PERSON], в незаконний/протиправний спосіб, із застосуванням погроз фізичного насилля та із застосуванням морального тиску, шляхом відкритого демонстрування вогнепальної зброї, з боку невідомих осіб, по відношенню до позивачки, вибув належний їй транспортний засіб - автомобіль MERCEDES - BENZ GL 63AMG 2014 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER], VIN - [NUMBER]. Незаконне заволодіння автомобілем, відбулось групою невідомих осіб із зброєю в руках серед яких, як пізніше стало відомо, був якийсь [PERSON]. За наслідками незаконних дій невідомих осіб, які застосовуючи психологічний тиск та із застосуванням погроз фізичної розправи та із погрозами застосування вогнепальної зброї по відношенню до позивачки, змусили її надати на ім'я [PERSON], довіреність щодо розпорядження автомобілем, яка за своєю природою є недійсною з моменту її надання, оскільки була надана не за власним бажанням та волею позивачки, а за примусом та в противоправний спосіб. [INFO] [PERSON] помер. Після настання вищезазначених обставин, позивачка 06.06.2014 р. звернулась до Ленінського РВ УМВС м. Луганськ із відповідною заявою про злочин, та до нотаріуса щодо скасування виданої довіреності. Довіреності були скасовані 10.06.2014 р. За наслідками застосованих позивачкою дій, автомобіль був об'явлений у розшук. З літа 2014 р. позивачка виїхала до м. Київ, а пізніше до м. Лисичанськ Луганської області. В 2017 р. позивачці стало відомо, що належний їй автомобіль без її згоди та участі було перереєстровано на іншу особу, а саме [PERSON], та транспортному засобу було надано номерний знак [NUMBER]. Відчуження транспортного засобу відбулось на підставі на той час вже скасованого доручення на ім'я [PERSON] та вже після його смерті, тобто дії відповідача були незаконні щодо відчуження транспортного засобу належного позивачці, тобто ця угода є недійсною з дня її укладання. Приймаючи до уваги ті обставини, що позивачка, щодо відчуження належного їй автомобілю, не здійснювала жодних дій, вона звернулась до МВС України РСЦ в Луганській області Територіальний сервісний центр № 4444, через свого представника із відповідною заявою про надання достовірних відомостей про власника автомобілю. 09.02.2017 р. позивачка отримала відповідь від Третьої особи, згідно якої їй було відмовлено в наданні будь-якої інформації, окрім тієї, що автомобіль дійсно було перереєстровано на іншу особу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю,ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із діючим законодавством України, здійснення договору щодо продажу майна, є наслідком узгоджених дій сторін: Продавця (Позивач) та Покупця (Відповідач) шляхом укладання між ними правочину (ст. 202 ЦК України «правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків») у письмовій формі - Договору. Згідно із ст. 626 ЦК України «договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків». У відповідності із ст. 638 ЦК України, «договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору». Будь-який договір, згідно вимог діючого законодавства України, повинен відповідати умовам закріплених в ст. 203 ЦК України, а саме: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, невідповідність договору вимогам закріплених в ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, може слугувати обставинами визнання недійсним раніш укладеного договору (ст. 215 ЦК України). Позивачкою не здійснювались дії по відчуженню належного їй на правах приватної власності майна - автомобілю. Під час здійснення відчуження на користь [PERSON] спірного автомобілю, довіреність позивачки вже була скасованою нотаріусом, а сам [PERSON] вже був мертвим. Таким чином, Договір щодо відчуження автомобілю позивачки, було складено в супереч нормам діючого законодавства України, а саме: - особа, яка здійснювала відчуження автомобілю, не була наділена такими повноваженнями та не мала необхідного обсягу повноважень (ч. 2 ст. 203 ЦК) - позивачка не здійснювала ні яких дій по відчуженню автомобілю, та її дії не були направлені на здійснення відчуження автомобілю, не носили реальних характер, не мали внутрішньої волі та вільного волевиявлення позивачки (ч. 3 ст. 203 ЦК України); - договір, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки не передбачав реального настання обставин за договором відчуження та не був здійснений в інтересах власника майна (автомобілю) - позивачки (ч. 5 ст. 203 ЦК України); У відповідності із ч. 1 ст. 215 ЦК України «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України». Вищевикладені обставини, прямо вказують на наявні факти вчинення незаконних дій з боку Відповідачів та спірність будь-яких правочинів: - із порушенням публічного порядку, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ст. 228 ЦК України); - під впливом насильства (ст. 231 ЦК України). При наявних обставинах, «Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним» (ч. 1 ст. 231 ЦК України). Факт психічного тиску на позивачку з боку невідомих осіб, в наслідок якого позивачка надала довіреність на підставі якої був відчужений автомобіль, підтверджено наявним кримінальним провадженням № 12016130550000769 за ознаками ст. 289-3 КК України. У відповідності із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та Узагальненням Верховного Суду України від 24.11.2008 р. зазначено: - що у відповідності ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства України, а також моральним засадам суспільства; - що у правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі; - що для визнання правочину недійсним, через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладання правочину. Суд вважає надані позивачкою докази достатніми та переконливими. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved