Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON], у реєстрі під № 230 від 11.03.2013 в частині передачі садового будинку та земельної ділянки (під № 182), що розташовані у СТ «Мічуринець-2».\~ В обґрунтування позову зазначила, що починаючи з 26 грудня 1997 року позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON], який 22 жовтня 2015 року помер. Відповідно до заяви позивачки про вступ до садівничого товариства «Мічуринець-2», яка була затверджена протоколом товариства від 15.02.2009, позивачка стала членом вказаного товариства та користувачем земельної ділянки № 182 площею 10 соток. За час користування вказаною земельною ділянкою за сумісні кошти з чоловіком, на земельній ділянці був збудований садовий будинок, але право власності на нього до сьогодні зареєстровано не було, бо належним чином не була оформлена у власність земельна ділянка, користувачем якої є позивачка. У вересні 2016 року позивачка дізналась, що за життя, а саме 11 березня 2013 року чоловік склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] у реєстрі № 230, яким він заповів «нібито» належний йому на праві приватної власності садовий будинок та земельну ділянку, які знаходяться у садовому товаристві «Мічуринець-2», ділянка № 182 своєму синові [PERSON]. В свою чергу відповідач в серпні 2016 року звернувся з позовом до Кремінського районного суду про скасування рішення садівничого товариства «Мічуринець-2», яке оформлене протоколом № 2 від 09.03.2016 в частині переоформлення ділянки № 182 з померлого [PERSON] на позивачку. Померлий чоловік позивачки на час складання заповіту вже не був членом садівничого товариства «Мічуринець-№2», а тому фактично не міг розпоряджатись майном, яке йому не належало. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Підтримала доводи викладені в позовній заяві, та додатково пояснила, що має членську книжку на користування спірної земельної ділянки, згідно якої вона сплачувала внески та збори. Земельна ділянка належить садівничому товариству «Мічуринець-2», будинок, який розташований на земельній ділянці будувався, коли вона перебувала з померлим чоловіком у шлюбі. Про те, що є заповіт вона дізналась в 2016 році. Вона ставить під сумнів стан здоровя померлого чоловіка під час складання заповіту, оскільки напередодні в 2010 році він переніс інсульт, крім того, він не був членом садівничого товариства. Крім того, нотаріусом були допущені порушення при посвідченні заповіту. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 11.03.2013 ним від імені [PERSON] був посвідчений заповіт на імя [PERSON]. Попередньо перед посвідченням заповіту у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій на підставі було встановлено, що особа яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії є дієздатною, такий висновок був зроблений на підставі розмови з особою, яка звернулась за наданням послуг та його поясненням про усвідомлення ним юридичних наслідків вчинення нотаріальної дії. Заповіт у відповідно до ст. 1247 ЦК України, складений у письмовій формі, в заповіті вказана дата та час його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем. У відповідності до п. 3 ст. 56 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не вправі вимагати від заповідача доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. У відповідності до ст. 1248 ЦК України заповіт засвідчено за допомогою загально технічних засобів, заповідачем особисто прочитаний та підписаний. Тобто заповіт складено з урахуванням норм ЦК України та спростовує вказаний у позові факт порушення вимоги щодо його форми та посвідчення. Позивач вказує на те, що заповіт від [PERSON] є нікчемним у відповідності до ст. 1257 ЦК України тому, що заповідач не мав права на майно, яке вказано в заповіті. Але дана стаття говорить про обмеження у праві складання заповіту фізичною особою, якщо на це є підстави, наприклад недієздатність особи, яка звернулась до нотаріуса. А тому підстав для задоволення позову немає. \~\~Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] склав заповіт, яким заповідав [PERSON] належний йому на праві приватної власності судовий будиночок, який знаходиться у садовому товаристві «Мічуринець-2», ділянка № 182, розташований на території Кудряшівської селищної ради Кремінського району Луганської області та земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, який посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується копією заповіту /а.с.8/. 22 жовтня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області /а.с.13/. Відповідно до норм\~ЦК України\~заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. \~ Стаття 1257 ЦК України\~передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. \~\~\~\~\~\~ Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам\~ЦК України\~щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Позивач, у відповідності до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, не надала суду жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний заповіт є недійсним з підстав, визначених\~ст. 1257 ЦК України. Посилання позивача на те, що нотаріусом було допущено порушенння при посвідченні заповіту, суд вважає, не доведеним. Інші підстави щодо визнання заповіту недійсним позивач не обгрунтувала жодним належними і допустими доказами. Отже, суд приходить до висновку, що заповідач [PERSON] на момент складання заповіту мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним йому майном на випадок смерті, а також заповіт не суперечить інтересам спадкодавця та моральним засадам суспільства. Позивачем не надано будь-яких достовірних доказів, що заповідач [PERSON] на момент складання заповіту перебував під впливом обману, погрози насильством, внаслідок чого оформлення заповіту було вимушеним, а також під час небезпечної для життя хвороби чи внаслідок тяжких обставин для заповідача. Враховуючи те, що підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту судом не встановлено, а тому позовні вимоги про визнання недійсним заповіту, посвідченого 11 березня 2013 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON], не підлягають задоволенню. \~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed