Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на її користь згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 8 травня 2018 року на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 1200 гривень до 4000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог зазначає, що згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 8 травня 2018 року з відповідача [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1200 гривень до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] аліменти сплачує, іншої допомоги не надає та не цікавиться життям дитини. З часу, що минув після призначення аліментів, з кожним роком на утримання дитини необхідно все більше коштів. Сума аліментів, яку зобов`язаний сплачувати відповідач на утримання дитини згідно з рішенням суду є недостатньою для утримання дочки і не може в повній мірі задовольнити потреби. Їй важко утримувати дочку у зв`язку з постійним зростанням цін на продовольчі та непродовольчі товари, послуги. Через погіршення стану здоров`я дочка потребує лікування, повноцінного харчування, що змушує її здійснювати також систематичні додаткові витрати, у зв`язку з цим погіршилось її матеріальне становище. З часу призначення аліментів її доходи зменшились, вона втратила роботу і на даний час у зв`язку із відсутністю роботи в селі не працює, підробляє випадковими заробітками. З часу останнього рішення суду від 8 травня 2018 року матеріальне становище відповідача покращилось, зокрема, згідно з рішення Камінь-Каширського районного суду від 14 лютого 2018 року, яке набуло законної сили 9 жовтня 2019 року (постанова ВС у справі № 157/1722/17) [PERSON] став власником будівельних матеріалів у недобудованих будинках у с. Гута-Боровенська Камінь-Каширського району на суму 78934 грн. 50 коп. та у с. Малі Голоби Камінь-Каширського району на суму 127880 грн. Крім того, на виконання зазначеного рішення суду від 14 лютого 2018 року [PERSON] отримує від неї щомісячно, починаючи із січня 2020 року, по 1000 грн. на відшкодування 1/2 вартості спільного автомобіля та судових витрат. Зазначені виплати [PERSON] вона сплачує із сум, отриманих від аліментів у розмірі 1200 грн., залишаючи собі 200 грн. на прожиття. Відповідач також є працездатним, офіційно не працює, проте систематично виїжджає на сезонні заробітки, де отримує значний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у більшому розмірі. Дочка [PERSON] проживає разом з нею. Крім того, у неї на утриманні перебуває син [PERSON] , [INFO] , який після закінчення навчання в учбовому закладі вже після попереднього рішення суду повернувся додому, не може знайти роботу, і на утримання останнього вона також витрачає особисті кошти, а тому вважає за доцільне збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки до 4000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 18 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивачки витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заперечень зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 8 травня 2018 року були частково задоволені вимоги позивачки [PERSON] та збільшено розмір аліментів, що сплачувалися на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] з 600 грн. до 1200 гривень щомісячно, починаючи з дня вступу рішення в законну силу та до досягнення дитиною повноліття, судом було прийнято до уваги ту обставину, що на утриманні позивачки перебувала ще одна неповнолітня дитина, народжена у попередньому шлюбі, - син [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовну вимогу про збільшення розміру аліментів з 1200 грн. до 4000 грн., позивачка знову зазначає про необхідність утримання того ж сина [PERSON] , який досяг віку повноліття у 2018 році, має повних 20 років, не навчається та не працює. Також, позивачка покликається на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 14 лютого 2018 року за його ( [PERSON] ) позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, третя особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - [PERSON] , про визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, яким його позов задоволено частково; визнано за ним право власності на будівельні матеріали та вартість будівельно-монтажних робіт, використаних та здійснених в процесі будівництва житлового будинку, що знаходяться у [ADDRESS] , що становить 78934 гривні 50 копійок. Цим же рішенням визнано автомобіль марки «Renault Trafic 1870», 2004 року випуску, спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , та стягнуто із [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля, що становить 62807 гривень 50 копійок; визнано за ним права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та вартість будівельно-монтажних робіт, використаних та здійснених у процесі будівництва житлового будинку, що знаходяться у [ADDRESS] , що становить 127880 гривень. Добровільно виконати рішення суду [PERSON] не погодилася. Виконавчі листи звернуто до примусового виконання. Виконавче провадження триває та розтягнуто у часі, оскільки [PERSON] щомісячно сплачує мінімально можливу суму боргу. Звернення до суду із вищезазначеним позовом було викликане неправомірною (в розумінні цивільного законодавства) поведінкою [PERSON] , яка відчужила майно спільної подружньої власності (автомобіль марки «Renault Trafic 1870», 2004 року випуску) без погодження з ним, приховала виручені від його відчуження кошти. Будівельними матеріалами, власником яких він став згідно з рішенням суду, як і будівельними матеріалами, власником яких стала [PERSON] , фактично користується сама [PERSON] , а тому вважати, що у зв`язку із винесенням рішення у справі № 157/1722/17 покращився його як платника аліментів, матеріальний стан чи погіршився матеріальний стан [PERSON] , як отримувача аліментів, є абсурдним. Як і позивачка, він також проживає у сільській місцевості, в тих же соціально-економічних умовах, які існують у країні загалом та унеможливлюють офіційне працевлаштування. Він проживає разом із батьками, які є людьми похилого віку, пенсіонерами за віком, особами, які постраждали від аварії на ЧАЕС. Батьки потребують його допомоги, і оскільки він не в змозі надати їм матеріальну допомогу, він допомагає своїм батькам у веденні господарства. Живуть вони за рахунок продукції, виробленої в особистому господарстві, огородини. Він не отримує постійного доходу та тривалий час не працює. Сплачувати аліменти навіть у раніше визначеному розмірі він фактично позбавлений можливості, та виключно за рахунок допомоги батьків, які надають її йому зі своїх пенсій, не допускає заборгованості. Навіть для можливості звернення до адвоката за правничою допомогою та оплати гонорару він змушений взяти кошти в борг у своїх батьків - пенсіонерів. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що змінився його матеріальний стан, який би дозволяв сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це зазначено у рішенні Камінь-Кашмірського районного суду Волинської області від 8 травня 2018 року, а також про те, що змінився матеріальний чи сімейний стан самої позивачки, стан її здоров`я. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Він не має у власності ні житла, ні земельної ділянки, ні транспортних засобів. У нього відсутні грошові заощадження та відсутні рахунки у банківських установах. Він не виїжджає на відпочинок, не придбавав цінних товарів, харчується за рахунок присадибної ділянки. Передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів у позові не зазначено, доказів на підтвердження обставин, на які позивачка посилається, не надано. Особа, яка одержує аліменти, - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів. Позивачка не надала суду доказів існування обставин, які у відповідності із ст. 192 СК України, є підставою для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити, і пояснила, що дочка потребує лікування внаслідок отриманої побутової травми, на останню впали гаражні двері, на лікування були затрачені значені кошти, вони з дитиною проживають у будинку без світла та води, оскільки зазначений будинок не введений в експлуатацію, визнаний будівельними матеріалами, вона не працевлаштована, один місяць перебувала в Одесі, де продавала сушені гриби щоб заробити кошти, але змушена була повернутися додому і доглядати дочку, відповідач також перебував в Одесі, де продавав сушені гриби, та знаходився там тривалий час і по приїзду купив собі трактор, проте право власності на цей транспортний засіб на себе не оформив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву, зі змісту якої вбачається, що він позовні вимоги [PERSON] не визнає з викладених у відзиві обставин і справу просить розглянути у його відсутності. Представник органу опіки та піклування Голубчук Т.П. не заперечила проти задоволення позову і пояснила, що неповнолітня дитина проживає не по місцю реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , оскільки це житло не придатне для користування, а у житловому будинку по [ADDRESS] , який не введено в експлуатацію, не електрифікований, однак позивачка намагається створити належні задовільні, наскільки це можливо, умови для проживання дитини у ньому, та визначений рішенням суду розмір аліментів для належного забезпечення потреб його неповнолітньої дочки належить збільшити та стягувати з відповідача аліменти у більшому розмірі. Заслухавши пояснення позивачки, представника органу опіки та піклування, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити, зважаючи на таке. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження, виданого Гуто-Боровенською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області 13 січня 2010 року серії [NUMBER] (а.с. 5). Неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю - позивачкою [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку, осіб, виданою 2 червня 2021 році за № 1170 Гуто-Боровенським старостинським округом Камінь-Каширського району Волинської області, і про що не заперечив у судовому засіданні відповідач. З акта обстеження умов проживання від 22 вересня 2021 року, що складений комісією Служби у справах дітей Камінь-Каширської райдержадміністрації, вбачається, що неповнолітня дитина сторін [PERSON] фактично проживає з матір`ю [PERSON] та сином останньої [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] , дочка сторін має окрему кімнату, ліжко, місце для відпочинку та підготовки уроків, будинок облаштований меблями, пічним опаленням, електроенергії немає, в будинку чисто та тепло. Згідно з актом обстеження умов проживання від 22 жовтня 2021 року, що складений комісіє Служби у справах дітей Камінь-Каширської райдержадміністрації, у житловому будинку у [ADDRESS] , в якому зареєстровані, зокрема неповнолітня дочка сторін та позивачка, незадовільні та непридатні умови для проживання дитини. Встановлено також, що рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 8 травня 2018 року збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27 грудня 2016 року, та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з дня вступу рішення в законну силу та до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається із змісту цього рішення, при його прийнятті судом було, зокрема, враховано розмір місячного доходу позивачки, який складався із заробітної плати у розмірі 3723 грн., погіршення її матеріального стану, наявність у неї іншого утриманця, а також відсутність у відповідача інших утриманців, окрім його неповнолітньої дочки, і те, що останній за станом здоров`я може працювати, хронічних захворювань не має, отримує дохід від сезонних заробітків. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою одержувача, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Таким чином, для дітей віком від 6 до 18 років гарантований мінімальний розмір аліментів з 1 січня 2021 року становить - 1197,50 грн., з 1 липня - 1255 грн., з 1 грудня становитиме 1309 грн. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено у такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто, законодавством передбачено механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі, не нижче мінімально гарантованого, передбаченого СК України, при наявності постановленого раніше судового рішення про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Отже, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності нової редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із змісту позовної заяви та пояснень позивачки у судовому засіданні, остання як на підставу для збільшення розміру аліментів, посилається, на зростання цін на продовольчі та не продовольчі товари, і послуги, на погіршення стану здоров`я неповнолітньої дочки у зв`язку з отриманням останньою побутової травми, що змушує її здійснювати також систематичні додаткові витрати, через що погіршився її матеріальний стан, на зменшення доходів із-за втрати роботи, а також і на те, що у неї на утриманні є ще й повнолітній син [PERSON] , [INFO] , який після закінчення навчання в учбовому закладу, вже після попереднього рішення суду, повернувся додому, не може знайти роботу і на утримання якого вона також витрачає особисті кошти. Крім того, позивачка посилається і на те, що внаслідок розподілу судом спільного майна сторін як подружжя, відповідач став власником будівельних матеріалів у двох недобудованих будинках на суму 78934 грн. та 127880 грн. і останній на виконання судового рішення від 14 лютого 2018 року отримує від неї щомісячно, починаючи з січня 2020 року по 1000 грн. на відшкодування 1/2 вартості спільного автомобіля. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Позивачка не надала суду достатніх доказів на підтвердження того, що матеріальний стан платника аліментів значно покращився, у зв`язку з чим він має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі. Доказів про придбання відповідачем трактора, на що посилається позивачка, у матеріалах справи немає, а посилання [PERSON] на сплату коштів відповідачу у відшкодування 1/2 вартості спільного автомобіля не можуть свідчити про покращення матеріального становища останнього, що давало б підстави для збільшення розміру аліментів. Як вбачається з копії рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 14 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - [PERSON] , про визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, вищезазначений автомобіль був відчужений саме [PERSON] у період шлюбу без згоди [PERSON] як одного з подружжя, що і послужило підставою для стягнення на користь останнього з [PERSON] компенсації у відшкодування 1/2 вартості вказаного автомобіля. Як було встановлено судом під час розгляду вказаної цивільної справи про поділ майна подружжя, будівельні матеріали та вартість будівельно-монтажних робіт, використаних для здійснення та у процесі будівництва житлових будинків, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також зазначений автомобіль були спільним майном подружжя, що потягло за собою відповідний поділ цього майна, і такий його розподіл з визначенням часток, а також обставина сплати одним з подружжя другому з подружжя відповідної компенсації в рахунок 1/2 частини вартості вказаного реалізованого позивачкою автомобіля, не свідчать про покращення як такого матеріального становища платника аліментів, або погіршення матеріального становища отримувача аліментів [PERSON] , адже будівельні матеріали як належали, так і належать сторонам, проведено лише їх розподіл в частках, а компенсація за 1/2 частку вартості автомобіля як спільного майна подружжя була пов`язана із продажем позивачкою цього транспортного засобу. Сама по собі обставина, що позивачка [PERSON] на теперішній час не працює, звільнилася з роботи за угодою сторін, не може бути підставою для збільшення розміру аліментів за відсутності доказів на підтвердження покращення матеріального становища відповідача та на підтвердження можливості останнім сплачувати аліменти у розмірі, про який просить позивачка. З матеріалів виконавчого провадження № 56922791 вбачається, що [PERSON] сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі по 1200 грн. щомісячно, останній платіж був здійснений у вересні 2021 року. В той же час для дітей віком від 6 до 18 років гарантований мінімальний розмір аліментів становить з 1 липня 2021 року 1255 грн. і законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів на утримання дитини у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Так, згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Невиконання державним виконавцем зазначених вимог закону не є підставою для збільшення розміру аліментів, а свідчить про наявність правових підстав щодо оскарження його дій (бездіяльності) в частині проведення розрахунку аліментів у встановленому законодавством порядку, зокрема, і шляхом звернення до суду з відповідною скаргою. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до виписки № 1750 із амбулаторної карти хворої [PERSON] , остання з 25 лютого 2020 року по 6 березня 2020 року дійсно перебувала на лікуванні, діагноз головний біль напруги, отримала лікування та їй було рекомендовано вживання медичних препаратів, а також, згідно з виписним епікризом з історії хвороби № 2691 КНП «Камінь-Каширська ЦРЛ» перебувала на стаціонарному лікуванні з 6 червня 2021 року по 18 червня 2021 року з діагнозом: закритий компресійний злам тіл відповідних хребців 1 ступеня внаслідок травми в побуті і їй було рекомендовано відповідне лікування вдома. Разом з тим, наявність додаткових витрат на дитину, викликаних хворобою, може бути підставою для звернення позивачки до суду з позовом про їх стягнення у разі, якщо той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів, не виконує свого обов`язку брати участь у таких додаткових витрат. Наявність на утриманні позивачки її власного повнолітнього сина [PERSON] , не свідчить про погіршення її матеріального становища, адже на час ухвалення рішення про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін [PERSON] , цей син, який на той час був неповнолітній, перебував на її утриманні, що було враховано судом, і, окрім того, на теперішній час повнолітній син позивачки [PERSON] не навчається, є працездатним і може працювати з метою забезпечення своїх потреб. З урахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов висновку, що відсутні передбачені законом підстави для збільшення розміру аліментів, визначеного раніше рішенням суду від 8 травня 2018 року про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордера № 62 від 12 липня 2021 року, витягу з договору про надання правничої допомоги № 62 від 7 липня 2021 року, укладеного між адвокатом Ковальовою Л.В. та Федчиком В.М., додатком № 1 до Договору № 62 від 7 липня 2021 року, акта приймання-передавання наданих послуг від 12 липня 2021 року, відповідачем понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою, у розмірі 10200 грн. Згідно з зазначеним актом приймання-передачі наданих послуг, надана відповідачу адвокатом правнича допомога полягала: в усній консультації клієнта, ознайомлення з матеріалами справи, на що витрачено часу 1 год. і вартість цієї послуги склала 1800 грн., а також у підготовці відзиву, на що витрачено 2 год. часу та вартість цієї послуги склала 8400 грн. (4200 грн./год.). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону установлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Під іншими видами правової допомоги розуміються види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Визначаючи розмір витрат відповідача, понесених ним на правничу допомогу адвоката, суд виходить із того, що справа не є складною, а також з обсягу наданих адвокатом послуг та необхідного часу для їх надання (зокрема, підготовка відзиву на позовну заяву), значення справи для сторін, обсягу і складності складених процесуальних документів, що не є значними, і дійшов висновку, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 2000 грн. Отже, оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому з позивачки належить стягнути на користь відповідача понесені останнім витрати на правничу допомогу адвоката у розмір 2000 грн., що є співмірним із обсягом наданих правових послуг.

Outcome: approved