Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невиплачений борг по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала на посаді бухгалтера у ФОП [PERSON] у період із І0.01.2013р.по 21.02.2014р. згідно трудового договору за № 16501300080 від 10.01.2013 р. 21.02.2014 року позивачка була звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗПП України. Під час звільнення роботодавець при розрахунку з нею не виплатив належну заробітну плату. На день звільнення з роботи їй було нараховано заробітну плату за період з 01.01.2014 по 01 лютого 2014 року в розмірі - 1 154 грн , але роботодавець [PERSON] не виплатив її у визначений законодавством України термін. В ст. 116 КЗпП України зазначено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільнений працівником вимоги про розрахунок. Вона, позивачка, неодноразово зверталася до нього в усній формі щодо виплати, відповідач відмовився. Відповідно до ст.ст. 94, 110 КзпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або. уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. При кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про загальну суму заробітної плати, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, що належить до виплати. Згідно ч.І ст.117 КЗпП України, працівникові повинні виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач [PERSON] вимоги Закону не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», в разі порушення строків виплати заробітної плати працівник мас право на компенсацію , отже підлягає стягненню на користь позивача компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 307, 66 грн. Позивачка просила позов задовольнити і стягнути з ФОП [PERSON]. - розмір невиплаченої заробітної плати, компенсацію за невиплачений борг по заробітній платі , середнього заробітку за час затримки розрахунку та 5 000грн. моральної шкоди . 12.08.2014 року позивачка уточнила свої вимоги та зазначила, що невиплачена заробітна плата за січень 2014 року - за останній невиплачений місяць роботи складає 1320,06 гри. Згідно наданої відповідачем відомості про нарахування заробітної плати та пояснень вілповідача позивачу нараховано 1068,62 грн. заробітної плати за 17 робочих днів. Отже за 21 робочий день 62,86 х 21 = 1320,06 грн. Компенсація втрати частини заробітної плати (відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати, затвердженого Постановою КМ України № 159 від 21.02.01 р.) : Індекс споживчих цін: Січень 2014 р. - 100,2; лютий 2014 - 100,6; березень 2014 - 102,2; квітень 2014- 103,3; травень 2014- 103,8; червень 2014 - 101, липень - 100,4. Індекс споживчих цін за період невиплаченого доходу: 1,002 х 1,006 х 1,022 х 1,033 х 1,038 х 1,01 х 1,004 х 100 = 112,01. Величина прирості індексу споживчих цін 12,01. Сума компенсації: 1320,06 х 12,01 : 100 = 158,54 грн. Середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати складає 8171,80 грн. (згідно ст. 117 КЗпП України). У січні 2014 року 21 робочий день. Отже заробітна плата за один день складає 62,86 грн. На день розгляду справи затримка виплати заробітної плати складає 130 днів: лютий - 20 днів; березень - 20 днів; квітень - 21 день; травень - 19 днів; червень - 19 днів; липень - 23 днів, серпень - 8 днів. За 130 днів відповідач повинен виплатити мені 8171,80 грн. (62,86 грн. х 130 днів)- середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати. Виходячи з наданого розрахунку, з урахуванням викладеного в позовній заяві про збільшення позовних вимог від 30.04.2014 року , позивачка просила, - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 19396,90 грн.(дев'ятнадцять тисяч триста дев'яносто шість грн. 90 коп), з них: 1320,06 грн. невиплаченої заробітної плати; 158,54 грн. компенсації втрати частини заробітної плати; 8171,80 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати; 5000,00 грн. моральної шкоди; 4500,00 грн. послуги на юридичну допомогу; 246,50 грн. судового збору. Вказану уточнену позовну заяву позивачка та її представник [PERSON] підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечували та просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог , оскільки позивачка отримала фактично заробітну плату повністю в день розрахунку в центрі зайнятості і претензій до відповідача не мала, тому і було розірвано трудовий договір. В послідуючому було встановлено, що в відомості за січень 2014 рік позивачка не поставила свій підпис, але фактично грошові кошти отримала. Суд, заслухавши сторони, представників, допитавши свідків по справі, вивчивши надані докази, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 січня 2013 року між позивачкою [PERSON]та відповідачем [PERSON] було укладено трудовий договір котрий в установленому порядку зареєстрований в Полтавському міському центрі зайнятості за №16501300080 від 10.01.2013 року (а.с.4) Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 КЗпП,приймаючи на роботу найманого працівника, підприємець зобов'язаний укласти з ним письмовий трудовий договір, а протягом тижня від часу фактичного допуску працівника до роботи - зареєструвати цей договір у центрі зайнятості за місцем свого проживання. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260 далі - Наказ №260) затверджено форму трудового договору. За трудовим договором позивачка працювала на посаді бухгалтера, виконувала роботу з первинною документацією, здавала звіти та інші функції бухгалтера. Інших працівників які б виконували дану роботу відповідач не мав, а тому повністю покладався на її кваліфікованість та порядність. Позивачка перебувала з відповідачем в трудових відносинах в період з 10.01.2013 по 21.02.2014 року, та була звільнена за власним бажанням в порядку ст. 38 КзпП України. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, в процесі роботи він неодноразово помічав за [PERSON] неналежне виконання обов'язків згідно займаної професії та порушення умов трудового договору, правил внутрішнього трудового розпорядку на що робив зауваження, намагався вирішити причини порушень з боку позивачки, докладав зусиль вирішення всіх питань з метою уникнення конфліктних ситуацій. На його зауваження вона реагувала дуже емоційно та погрожувала розірвати трудові відносини. Позивачка звернулася з заявою про звільнення 06.02.14 року та 17.02.14 року та її заяви були розглянуті і задоволені. До 21.02.2014 року позивачка передала документи бухгалтерського обліку новому бухгалтеру [PERSON]. Про будь яку заборгованість, якщо така існувала, не було відображено та доведено новому бухгаталтеру. Відповідно до ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому проводиться в день звільнення. [PERSON] надала відповідачу власноруч складений розрахунунок по заборгованості перед нею на день звільнення, в якому вказувалося про 14 робочих днів за лютий, 1 день лікарняного (3.02.14р),компенсація за невикористану відпустку 24 дні -2013 року та 3 дні -2014 року на загальну суму 1666,91 грн. ( а.с75-76). Даний розрахунок з позивачем було проведено в день звільнення, що підтверджується відомістю на виплату грошей №3 за лютий 2014 року від 21.02.2014 року з її власним 'приписом про отримання коштів ( а.с.77). Про будь-яку заборгованість по заробітній платі за січень в даному розрахунку не йшлося. А тому є дивним, що позивачка, вважаючи що заробітна плата за січень їй не виплачена не включила дану суму до розрахунку, який самостійно складала, та знала процедуру розрахунку при звільненні.. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], повідомила суду , що під час передачі їй документації всі відомості в тому числі і за січень 2014 року були оформлені відповідно, та містили підписи всіх працівників і [PERSON] в тому числі, враховуючи те. що документація передавалась їй не один день, [PERSON] мала доступ до переданих документів та печатки до дня звільнення, а тому мала можливість їх замінити, чи взагалі забрати. Особливістю припинення трудових відносин з найманим працівником, який працює у приватного підприємця, є те, що договір треба реєструвати в центрі зайнятості, причому у присутності обох сторін - як приватного 'підприємця, так і найманого працівника. В міському центрі зайнятості відповідач провів з відповідачкою [PERSON] всі розрахунки по заборгованості станом на 21.02.2014 року, котрі були зроблені позивачкою власноручно. Далі в присутності головного спеціаліста Полтавського міського центру зайнятості Тимошенко, позивачка [PERSON] додатково ствердила щодо виплати заборгованості по заробітній платі чи інших претензій до відповідача вона не має, в підтвердження чого поставила підпис у трудовому договорі. В результаті чого договір було розірвано. Доказом того, що відсутня заборгованість зі сплати заробітної плати за січень 2014 року свідчать звіти, який Позивачка самостійно готувала ( а.с. 78-92) де вказано про відсутність заборгованості по заробітній платі за січень. У відповідності до діючого законодавства відповідачем сплачено належні відрахування по заробітній платі. Окрім того відповідачем суду повідомлено , що при детальній перевірці документів з'ясувалося, що маючи повний доступ до бухгалтерської документації яка позивачко, ж і велася, відомість на виплату заробітної плати за січень 2014 року відсутня, також були виявлені факти відсутності підписів [PERSON] та [PERSON] з березня по жовтень 2013 року, на численних бухгалтерських документах підроблений підпис відповідача. В даний час за заявою відповідача встановлюється СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області. Згідно повідомлення слідчого СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області №1/12371 від 11.06.2014 року про прийняття і реєстрацію заяви, надано інформацію, що заява [PERSON] за фактом підробки документів бухгалтерської звітності прийнята та зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12014170040001290, та розпочато досудове розслідування (а.с93). Зібрані по справі докази не дають суду підстав для задоволення вимог позивачки в частині стягнення заробітної плати та компенсацій. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди розміром 5000 гривень, не підлягає задоволенню через відсутність доказів моральних страждань позивачки та їх взаємопов'язаності з діями відповідача. В матеріалах справи відсутні докази котрі б підтверджували чи вказували на те що діями відповідача чи умови праці завдали шкоди позивачу. Не обґрунтовано чим саме підтверджується дана сума моральної шкоди. Суду також не надано доказів , що позивачка понесла витрати на правову допомогу , тому в задоволенні цих вимог необхідно відмовити. Таким чином суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] Викладене підтверджується матеріалами справи.

Outcome: dismissed