Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання права на земельну ділянку. В обґрунтування своїх заявлених вимог позивачка вказала, що на день отримання колективним сільськогосподарським підприємством «Соколівка» с. Соколівка Жашківського району Черкаської області державного акта на право колективної власності на землю, тобто станом на 1999 рік вона була членом даного підприємства. Під час паювання земель колективної власності вона помилково не була включена у списки осіб вищевказаного підприємства, які мали право на земельну частку (пай), тому не отримала паю. Через значний проміжок часу позивачка зверталася до посадових осіб Соколівської сільської ради Жашківського району Черкаської області з вимогою про те, що вона має право на отримання земельної частки (паю), оскільки працювала в даному підприємстві, але при цьому отримувала усну відповідь про те, що вона не має такого права, так як вчасно не звернулася з відповідною заявою до них. У 2018 році під час сходки села [PERSON] дізналася від депутатів як районної так і сільської ради, що вона має право отримати земельну частку (пай), тому що вона була включена до списків осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю), що підтверджується державним актом на право колективної власності на землю серії ЧР 3-1 від 18.04.1996р., який затверджено для отримання сертифікатів на право земельного права та в якому під №282 вказано « [PERSON] »; довідкою №226 від 21.08.2018р., виданою виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, згідно якої [PERSON] з 1994 року проживає у с. Соколівка без реєстрації; копією трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] Підставами для виділення земельних ділянок у натурі на (місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. У п.5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. №720/95 зазначено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У зв`язку з викладеними обставинами позивачка звернулася до суду з даним позовом та просила визнати за нею право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Соколівської сільської ради Жашківського району Черкаської області. 04 березня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 02 квітня 2019 року від Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надійшов відзив, в якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у зв`язку з тим, що незрозуміло чи позивачка хоче отримати земельну ділянку у межах населеного пункту чи за його межами; з яких підстав позивачка хоче отримати земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва державної власності, якщо згідно додатків до позовної заяви її включено до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, який був виданий агрофірмі «Соколівка». Водночас відповідач подав клопотання про застосування строку позовної давності. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Стовбун О.А. позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Гарбулінська О.В. позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що згідно протоколу №1 комісії по паюванню землі с. Соколівка Жашківського району Черкаської області від 03.01.2000р. [PERSON] була помилково включена до списку до державного акту на право колективної власності. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Соколівської сільської ради Жашківського району Черкаської області - не з`явився, при цьому подав до суду заперечення на позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог у зв`язку з відсутністю вільних земель державної, комунальної та колишньої колективної власності для забезпечення позовних вимог [PERSON] . У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , з 1994 року проживає у с. Соколівка Жашківського району Черкаської області, що підтверджується довідкою №226 від 21.08.2018р., виданою виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Жашківського району Черкаської області. З копії трудової книжки [NUMBER] , виданої [PERSON] Соколівською сільською радою Жашківського району Черкаської області, вбачається, що 24.10.1994р. [PERSON] була зарахована у члени агрофірми «Соколівка» с. Соколівка Жашківського району Черкаської області на підставі протоколу №1 від 18.02.1995р., а 01.02.1999р. була відчислена з членів агрофірми «Соколівка» с. Соколівка Жашківського району Черкаської області з дня припинення роботи на підставі протоколу №1 від 04.03.2000р. Згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ЧР 3-1 від 18.04.1996р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №27, агрофірмі «Соколівка» с. Соколівка Жашківського району Черкаської області Жашківською районною Радою народних депутатів Жашківського району Черкаської області було передано у колективну власність 3132,5 га землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення від 17.04.1996р. №8-7. З додатку №1 «Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства» до вищевказаного державного акту вбачається, що [PERSON] була включена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства. З протоколу №1 від 03.01.2000р. вбачається, що [PERSON] була помилково включена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства до додатку до державного акту на право колективної власності на землю, оскільки не приймала трудової участі в господарстві на час розпаювання. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що Право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Отже, оскільки [PERSON] була виключена зі списку громадян-членів агрофірми «Соколівка» с. Соколівка Жашківського району Черкаської області, а тому не має права на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Соколівської сільської ради Жашківського району Черкаської області. Що стосується поданого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.267 ЦК України). Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного (інтересу). За змістом ст.ст.256, 261 та 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Якщо лише буде установлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це заявила інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц; Верховного суду від 05 червня 2019 року у справі №750/4848/17; Верховного суду від 07 серпня 2019 року у справі №520/9169/15-ц. Відповідно до ч.4 ст.263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача. Проте, якщо підстав вважати право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог. Отже, правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Таким чином, у ході судового розгляду було установлено відсутність порушення права [PERSON] на земельну ділянку (пай), так як вона взагалі його не мала, оскільки була виключена зі списку громадян-членів агрофірми «Соколівка» с. Соколівка Жашківського району Черкаської області. Як передбачено ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вислухавши учасників процесу, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, враховуючи норми чинного законодавства та практику Верховного Суду, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне відмовити [PERSON] у позові про визнання права на земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed