Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини та свої вимоги мотивує тим, що 16 вересня 2011 року нею укладено шлюб з відповідачем [PERSON] , який 02 листопада 2012 року розірвано відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З липня 2015 року вони з відповідачем припинили спільне проживання, оскільки мали різні погляди на життя, та вона разом із сином переїхала до своєї квартири за адресою: [ADDRESS] , та з того часу по час подачі позову до суду вони з сином проживають за вказаною адресою. На даний час її син [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні та вихованні. З огляду на те, що на час народження сина вони з відповідачем проживали за місцем проживання відповідача, їх син зареєстрований також за місцем реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] . Після припинення спільного проживання відповідач періодично спілкується з сином, переважно на вихідних бере сина до себе, сплачує аліменти на його утримання. Посилаючись на те, що у позивачки неодноразово виникали непорозуміння з відповідачем з приводу надання ним дозволу на виїзд дитини за кордон для відпочинку, а також на те, що у квітні 2019 року батько дитини чинив перешкоди у наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України для відпочинку, просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 19 січня 2021 року о 10 год. 00 хв. 19 січня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 19 березня 2021 року, 14 год. 00 хв. надано час відповідачу, за його клопотанням, для звернення до фахівця в галузі права. 19 березня 2021 року від Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшов висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в якому зазначає, що зі слів позивачки, [PERSON] з батьком мають гарні відносини. [PERSON] забирає свого сина до себе на вихідні дні, сплачує аліменти на дитину. Але в 2019 році [PERSON] не надав дозволу на виїзд дитини за кордон, тому їй необхідно було звертатися до органу опіки і піклування для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон (рішення ВК СМР від 16 травня 2019 року №242). Пояснити чому відповідач не бажає надавати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини разом з матір`ю та дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, позивачка не в змозі. Під час обстеження умов проживання дитини, ознайомлення з матеріалами справи, спілкування з [PERSON] , спеціалістом Управління встановлено, що дитина дійсно проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , забезпечена усім необхідним, відвідує ДНЗ за місцем проживання. Мама дитини має самостійний дохід та власне житло. Після першого судового засідання спеціаліст Управління намагався поспілкуватися з відповідачем по справі, але [PERSON] не виявив бажання спілкуватися, лиш повідомив, ще один контактний номер мобільного телефону. В телефонному режимі, також не вдалося поспілкуватися з батьком дитини, оскільки контактні номери відповідача знаходяться поза зоною обслуговування мобільної мережі. Враховуючи викладене, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с.46). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 07 липня 2021 року об 11 год. 00 хв. 07 липня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 18 жовтня 2021 року о 13 год. 30 хв. в зв`язку з неявкою в судове засідання представника Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради. В зв`язку з зайнятістю головуючого судді у розгляді справи № 591/3617/18 розгляд справи відкладено до 14 год. 00 хв. 25 жовтня 2021 року. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначає, що єдина підстава звернення до суду з вказаним позовом є необхідність виїзду за кордон дитини без дозволу батька. Відповідач заперечував проти задоволенні позовних вимог, пояснив, що дитина зареєстрована там, де народилася. Після того як їх стосунки погіршилися, позивачка стала проживати окремо з дитиною, проти чого він не заперечував. Вона попередила його, що хоче виїхати за кордон, в зв`язку з чим він сам звернувся до нотаріуса, написав заяву, якою надав дозвіл на виїзд дитини за кордон. Він платить аліменти, від дитини не відмовляється, проте позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з сином. Зазначив, що дозвіл на виїзд за кордон сина він надавав. Представник третьої особи в судовому засіданні вважає за можливе визначити місце проживання з матір`ю. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного. Під час судового розгляду встановлено, що 20 вересня 2011 року сторони уклали шлюб, який заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 листопада 2012 року розірвано, що підтверджується копією рішення Зарічного районного суду м. Суми від (а.с. 11). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття (а.с. 12). З довідки Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 8 «Космічний» м. Суми, Сумської області від 27 серпня 2020 року № 01-66/312 вбачається, що син сторін [PERSON] , [INFO] відвідує вказаний навчальний заклад, та за час перебування дитини в групі, приводить і забирає [PERSON] мама і бабусі, батько приводив і забирав дитину лише декілька різ, батьківські збори відвідує мама, надає квитанції за оплату харчування дитини також мама (а.с. 18) За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (частина перша статті 161 СК України). При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта, п`ята статті 19 СК України). Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з нею, позивачка в судовому засіданні обґрунтовувала свої вимоги посиланням на те, що наявність судового рішення про визначення місця проживання дитини з нею надає їй можливість самостійно, без згоди батька, вирішувати питання щодо тимчасового її виїзду разом з дитиною за межі України, що передбачено абзацом першим частини п`ятої статті 157 СК України. Правовідносини щодо права батьків на визначення місця проживання дитини, а також щодо вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини урегульовані статями 160, 161 СК України, тоді як вирішення батьками питання щодо виховання дитини урегульовано статтею 157 СК України. Відповідно до положень частини п`ятої статті 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. В контексті наведених вище аргументів в постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 369/1587/19 висловлена правова позиція, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору, а тому обґрунтування такого позову лише з метою реалізації передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України права на самостійне вирішення питання щодо тимчасового виїзду з дитиною за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, не є підставою для задоволення таких вимог. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні навела єдину підставу щодо звернення до суду з вказаним позовом - необхідність отримання дозволу на виїзд за кордон дитини. Доказів на підтвердження обставин заперечення відповідачем місця проживання дитини не надано. Про відсутність спору між сторонами вказав і представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, який повідомив про те, що з цих підстав службою не здійснювалося дослідження умов проживання відповідача. Щодо обставин того, що дитина залишається бути зареєстрована за адресою проживання відповідача, то позивачка в судовому засіданні не навела аргументів про порушення питання зміни реєстрації місця проживання дитини перед відповідачем, та такої необхідності. Вирішення питання щодо реєстрації місця проживання дитини також не може вирішуватися шляхом визначення місця проживання дитини з позивачкою, оскільки не відповідає належному способу захисту, враховуючи те, що спору щодо фактичного місця проживання сина з матір`ю між сторонами немає. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з наданим Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради висновком у зазначеній справі, оскільки він не враховує позицію відповідача, який не висловив жодного заперечення щодо місця проживання дитини. Таким чином, під час судового розгляду судом встановлено, що між сторонами відсутній спір про визначення місця проживання малолітньої дитини, яка на час вирішення справи проживає за місцем проживання позивачки, відповідач не створює перешкод у проживанні сина з матір`ю, а також у тимчасовому виїзді матері та дитини за межі України на відпочинок. З огляду на наведене, відсутні підстави вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивачки, яке підлягає судовому захисту, зокрема право на самостійне вирішення питання тимчасового виїзду дитини за межі України, оскільки малолітня дитина проживає разом з нею, спору щодо визначення її місця проживання немає, а тому позивачка не позбавлена можливості на підтвердження зазначеного факту отримати висновок органу опіки та піклування та реалізувати своє право на самостійне вирішення питання тимчасового виїзду дитини за межі України відповідно до положень частини п`ятої статті 157 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed