Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, мотивуючи свої вимоги тим, починаючи з березня 2001 року почала проживати з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу, вести спільний побут, мати спільний бюджет та нести спільні витрати. У них 12.04.2003 народилася дитина - донька [PERSON], оскільки на момент народження доньки, позивачка не перебувала з відповідачем в шлюбі, доньку було зареєстровано під її прізвищем. В період з червня 2003 року по серпень 2011 року вона разом з [PERSON] та їх спільною донькою проживали в квартирі матері відповідача за адресою: м. Черкаси, вул. Пастерівська, буд. 263/1. кв. 22. Між [PERSON] та відповідачем 03.08.2011 укладено договір купівлі-продажу квартири, предметом якого була квартира [ADDRESS]. Вказана квартира була придбана за спільні з відповідачем грошові кошти та за спільним погодженням оформлена на останнього. Частину необхідних грошових коштів вони отримали в позику від [PERSON], яка продала квартиру, що перебувала в її власності за адресою: [ADDRESS] та кредиту отриманого від ПАТ «Кредитпромбанк» (в подальшому, АТ «Дельта Банк»). Виконання вказаних кредитних зобовязань перед АТ «Кредитпромбанк», а в подальшому перед АТ «Дельта Банк», відбувалось за рахунок її грошових коштів, в т.ч. отриманих в якості заробітної плати. Позивачка вказувала, що починаючи з серпня 2011 року та по вересень 2015 року, вона разом з відповідачем, донькою та матірю відповідача проживали за адресою: [INFO]. Таким чином, в період з березня 2001 року та по вересень 2015 року вони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, у вказаний період між ними склались усталені відносини, що притаманні подружжю. Просила суд встановити юридичний факт проживання [PERSON] та її однією сімєю без реєстрації шлюбу, в період з березня 2001 року по вересень 2015 року. Також просила визнати [ADDRESS] спільною сумісною власністю, оскільки дана квартира придбана в період спільного з відповідачем проживання та за спільні кошти; визнати за нею право власності на ? частину [ADDRESS]. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Згідно з ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За умовами п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка і жінки без шлюбу. Враховуючи, що встановлення факту проживання позивачки та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу стосується вирішення спору щодо визнання права власності на спірну квартиру, то встановлення даного факту підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.06.2018 провадження відкрито в порядку загального позовного провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.08.2018 підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з заявами до суду не звертався. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, покази свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони почали проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вести спільний побут, мати спільний бюджет та нести спільні витрати з березня 2001 року. У них 12.04.2003 народилась донька [PERSON], батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія 1-СР № 125871 від 07.05.2003. В період з червня 2003 року по серпень 2011 року [PERSON] разом із [PERSON] та їх спільною донькою проживали в матері відповідача [PERSON] за адресою: м. Черкаси, вул. Пастерівська, буд. 263/1. кв. 22, що підтверджується, зокрема, довідкою КП «Соснівська служба утримання будинків» № 3244 від 28.05.2011, та рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради № 307 від 15.06.2011 про доцільність надання дозволу громадянці [PERSON] на продаж двокімнатної квартири, користувачем якої є малолітня, з одночасною купівлею трикімнатної квартири та наступною реєстрацією в ній дитини. Між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, 03.08.2011 укладено договір купівлі-продажу квартири, № 17 в будинку № 11 по вулиці Тараскова в місті Черкаси. Судом достеменно встановлено, що дана квартира купувалася сторонами за спільні кошти: частину необхідних грошових коштів отримано в позику від [PERSON], яка продала квартиру, що перебувала в її власності, за адресою: [ADDRESS] та кредиту, отриманого від ПАТ «Кредитпромбанк». На підтвердження факту проживання з відповідачем однією сімєю та спільного з останнім погодження отримання кредиту, вказує заява від 06.06.2011, в якій зазначено, що [PERSON] надає згоду на укладання [PERSON], на умовах на її власний розсуд договору кредиту, за яким передати в іпотеку ПАТ «Дельта Банк» ? частину квартири [ADDRESS], за забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк». З 25.06.2013 право вимоги по кредитному договору, укладеного з АТ «Кредитпромбанк», відступлено АТ «Дельта Банк», а 04.11.2013 кредитне зобовязання припинено шляхом повного його виконання, що підтверджується довідкою АТ «Дельта Банк» від 12.12.2013. Виконання вказаних кредитних зобовязань перед АТ «Кредитпромбанк», а в подальшому перед АТ «Дельта Банк», відбувалось за рахунок грошових коштів [PERSON], в тому числі отриманих в якості заробітної плати. Дане твердження закріплено показами свідків в судовому засіданні. Факт того, що позивачка є працюючою особою свідчать відомості з персоніфікованого обліку ПФУ. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. В свою чергу, відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою позивачки, у 2002 році вона приїхала до України і проживала у сестри та відповідача [PERSON] На той момент сестра була вагітна, після народження дитини вони переїхали до матері [PERSON], потім продали квартиру та переїхали на вул. Тараскова, для чого брали кредит і [PERSON] його виплачувала. З сестрою спілкується часто, бачить регулярно. З відповідачем вони жили, як чоловік та жінка, разом проводили свята, відпочинок, вони були подружжям. Квартиру придбали за кредитні кошти та за ті, що [PERSON] отримала від продажу свого власного автомобіля. Вони спільно придбали побутову техніку,меблі, речі для дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її молодшою сестрою. [PERSON] з [PERSON] у 2001 році, почали разом проживати у гуртожитку і, коли народилася дитина, вони переїхали до матері відповідача за адресою: м. Черкаси, вул. Пастерівська, буд. 263/1. кв. 22. Згодом, квартиру продали та купили трьох-кімнатну по вул. Тараскова, брали кредит, [PERSON] машину продала. Сестра з [PERSON] велии спільне господарство і все в них було спільне. У теперішній час вона (свідок) спілкується з [PERSON] не часто, проте, впевнеа, що у сестри з [PERSON] була сім»я, всі витрати були спільними. [PERSON] суду в якості свідка пояснив, що знає позивачку вже близько 18 років. Також він знає і відповідача по справі. Підтвердив той факт, що сторони проживали разом з 2001 року, у 2003 році в них народилась дитина і років 15 вони жили разом, спочатку - по вул. Пастерівська, а з 2011 року по вул. Тараскова. Квартиру купили за кредитні кошти та кошти від продажу позивачкою власного авто, а також за їх зароблені кошти. Бюджет в них був спільний. В судовому засіданні мати відповідача [PERSON], допитана в якості свідка, повідомила, що сторони з 2001 року жили в цивільному шлюбі на квартирі в гуртожитку, а з 2003 року, коли народилася дитина жили з нею на вул. Пастерівській, яку згодом вона продала, а виручені кошти дала своєму синові. Ольга доклала свої коштів і вони купили квартиру по вул. Тараскова в 2011 року. З 2001 року сторони по справі жили як сім»я, у них був спільний бюджет, а з 2003 року вони з нею проживали всі разом як одна родина, спільно забезпечували дитину, купували побутову техніку, відпочивали разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, суду пояснила, що вона є сестрою позивачки. Працює разом із [PERSON] з 1990 року та приятелює з ним. Сторони почали зустрічатися у 2000 році, а з 2001 року почали проживати разом на найманій квартирі. У 2003 року у них народилася донька і вони переїхали жити до матері відповідач на вул. Пастерівську. У 2011 році купили квартиру по вул. Тараскова, для цього мати [PERSON] продала свою квартиру, [PERSON] взяла кредит і продала власний автомобіль. Сторони вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, вони разом відпочивали, купували речі, продукти. Оля та [PERSON] були сім»єю. Отже, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи, в тому числі, копій спільних сторонами фотокарток, приймаючи до уваги покази свідків, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] за період з березня 2001 року по вересень 2015 року. Щодо вимоги про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю, суд вважає наступне. Пунктами 22-24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено: «Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто, перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Судом достеменно встановлено, підтверджено письмовими доказами та усними показами свідків, що сторонами за спільні кошти набуто наступне майно: квартира [ADDRESS]. Тому, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання квартири спільною сумісною власністю знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з викладених вище підстав. Визнання за позивачкою права власності на ? частину квартири не суперечить чинному законодавству України.

Outcome: approved