Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з березня 1993 року вона і [PERSON] спільно проживали і надалі були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, проте шлюб вони не зареєстрували. Після придбання 23 липня 2008 року квартири [ADDRESS] на імя [PERSON] вони за спільні кошти зробили в ній ремонт та з 2013 року стали в ній проживати як подружжя. Їхні сімейні відносини тривали до смерті [PERSON], який помер 24 лютого 2014 року. Після смерті [PERSON] спадщину на вищевказану квартиру прийняла та оформила його сестра, відповідач за позовом [PERSON] Під час їхнього спільного проживання та перед смертю [PERSON] хворів, догляд за ним, витрати на лікування здійснювала вона, позивачка. Поховання також здійснювала тільки вона та за свої кошти. Витрати на лікування склали 2219,12 грн., витрати, які вона здійснила на поховання [PERSON], склали 3955грн. Вона вважає, що має право на відшкодування спадкоємицею [PERSON] витрат, понесених нею на лікування і поховання спадкодавця [PERSON] Посилаючись на вищевказане позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 6174,12 грн. відшкодування витрат на лікування та поховання [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені нею в позовній заяві, та додатково пояснила, що з березня 1993 року вона і [PERSON] почали спільно проживати у фактичних шлюбних відносинах. Під час їхнього проживання та перед смертю [PERSON] дуже хворів. Перед смертю [PERSON] знаходився в лікарні в реанімаційному відділені з 18.02.2014 р. по 24.02.2014 р., де і помер від інфаркту. Вона понесла витрати на лікування [PERSON] та його поховання. На похороні [PERSON] були присутні відповідачка [PERSON] та його дочки [PERSON] і [PERSON]. Витрат на лікування і поховання ані відповідачка, ані діти [PERSON] не понесли, грошей їй не давали. Їй не пропонували гроші, а вона їх не просила. Оскільки їй в спадок нічого не залишилось після смерті [PERSON], вона звернулась до суду. Не заперечує, що пам,ятник на могилі [PERSON] встановила його дочка. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, та додатково пояснив, що з 1993 року позивачка проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] Відповідачка [PERSON] є рідною сестрою померлого. Відповідачка знала, що її брат хворіє, але всі витрати на його лікування під час знаходження в лікарні понесла позивачка. Відповідачка була на похороні брата, але ніяких витрат на поховання брата не понесла. Вважає, що касові чеки на придбання медикаментів є належними доказами на підтвердження понесених позивачкою витрат на лікування померлого [PERSON] На підтвердження витрат на лікування [PERSON] за рахунок [PERSON] та відповідачки, остання надала виписку про рух коштів з відомостями про зняття 21.02.2014 р. з рахунку 1500 грн. та власноручно написану розписку, ніби то надану нею [PERSON] на підтвердження отримання від останньої грошей в сумі 2000 грн. Однак, такі докази не є належними, оскільки не містять інформації про предмет доказування здійснення відповідачем витрат на лікування та поховання спадкодавця. Належних та допустимих доказів передачі відповідачкою будь-яких коштів на лікування та поховання [PERSON] відповідач не надала. Вважає, що знаходження рецептів, фіскальних чеків, інших розрахункових документів у позивача свідчить про те, що саме позивач понесла витрати на лікування та поховання [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні та пояснила, що18.02.2014 року їй зателефонувала [PERSON] і сказала, що її рідний брат [PERSON] потрапив в лікарню до реанімації. Вона весь час їздила до брата в лікарню, передавала брату сумки. Кожен черговий лікар виносив їй і [PERSON] рецепти, які забирала позивач. 21.02.2014 року вона поїхала до [PERSON], яка є її тіткою і яка сказала, що хоче дати [PERSON] гроші на лікування [PERSON]. [PERSON] дала їй 2000 грн., а вона написала розписку про отримання цих грошей для придбання ліків на лікування брата. Це відбулось в присутності [PERSON], який є її зятем. В машині їх чекала [PERSON]- колишня дружина померлого брата. Вони втрьох поїхали до «Укрсоцбанку», де вона з картки зняла 1500 грн. Цього ж дня вона і [PERSON] поїхали додому до позивачки, де вона в присутності [PERSON] віддала позивачці 3500 грн. на лікування брата. Позивач відмовлялась від отримання грошей, але вона вже ж таки ці гроші залишила. Коли її брат помер, вона, [PERSON] і зять [PERSON] 25.02.2014 р. поїхали в морг, потім на ринок. Вона взяла з собою 1500грн., але вони їй не згодились. Вона хотіла купити все необхідне на поховання брата, але позивачка сказала, що купить все сама. Потім вони з позивачкою поїхали до в похоронного бюро, де вона купила два вінки по 130 грн., а позивачка купила покривало, гроб, вінки, оплатила послуги священика. На похорон [PERSON] його дві дочки принесли 58 троянд і два вінки. [PERSON] сказала їй, що дочки померлого привезли на похорон [PERSON] гроші - 17300 рублів. Після похорону їй зателефонувала молодша дочка [PERSON] -[PERSON] і сказала, щоб вона вступила у спадщину після смерті [PERSON], бо вона і старша дочка далеко живуть. Так, вона прийняла спадщину після смерті її брата [PERSON] Дочка померлого -[PERSON] в грудні 2014 року приїхала до м. Рубіжне і заказала памятник на могилу батька, заплативши 5000 грн. Вона, відповідачка додала на оплату пам,ятника зі своїх грошей 950 грн., оскільки він коштує 5900 грн. На сорок днів та рік після смерті брата вона організувала і оплачувала поминки. Не заперечує, що ліки для [PERSON] купувала позивач, але вона передала позивачці 3500 грн. на лікування брата. На поховання брата вона не давала позивачці грошей, але ж дочки померлого передавали позивачці в присутності [PERSON] гроші в сумі 17300 руб. на поховання [PERSON] Позовні вимоги не визнає, бо вона та діти померлого понесли певні витрати та лікування та поховання померлого. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що позов не визнає, оскільки відповідач [PERSON] теж понесла витрати на лікування [PERSON] [PERSON] дала позивачці гроші на лікування [PERSON] в сумі 3500 грн. В день похорону доньки померлого [PERSON] дали позивачці 17300 рублів. Вважає, що касові чеки не є належними доказами на підтвердження понесених витрат на лікування спадкодавця, оскільки належними доказами є товарні чеки на придбання ліків. Рішенням суду було встановлено, що [PERSON] і позивачка сумісно проживали однією сім,єю без реєстрації шлюбу. Тому вважає, що позивачка як людина, яка перебувала з померлим у фактичних шлюбних відносинах, повинна теж нести частину витрат на лікування та поховання померлого. Окрім того, відповідачка та дочки померлого встановили за свої кошти на могилі [PERSON] памятник. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з померлим [PERSON], який є її колишнім чоловіком. 18.02.2014 року їй зателефонувала рідна сестра [PERSON] [PERSON] і сказала, що [PERSON] потрапив в лікарню. Вона повідомила про це своїх доньок, які відразу запропонували гроші на лікування батька. Але [PERSON] сказала, що у неї гроші є, поки вони не потрібні. 21.02.2014 року вона приїхала до відповідачки додому разом з зятем [PERSON] - [PERSON]. Вони трьох поїхали до [PERSON], яка є тіткою відповідачки. [PERSON] і її зять сходили до [PERSON], а коли повернулись, [PERSON]В сказала, що [PERSON] дала їй 2000 грн. на лікування [PERSON] Відповідачка показала розписку про те, що [PERSON] дала їй гроші. Потім вони поїхали в банк, де відповідачка зняла 1500 грн., а потім вони поїхали до [PERSON] [PERSON] і її зять удвох ходили віддавати гроші в сумі 3500 грн. позивачці. Про суму грошей в 3500 грн., яка була передана відповідачкою позивачу, їй відомо зі слів відповідачки. Коли [PERSON] помер, їх спільні з померлим доньки на похорон батька привези гроші в сумі 17000 рублів, купили два вінки, троянди. Гроші в сумі 17000 рублів на поховання [PERSON] знаходились у неї в сумці, потім вона віддала їх дочці [PERSON]. Хтось із її дочок віддав гроші [PERSON] в її присутності. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в лютому 2014 року вона працювала у відділенні реанімації КУ «Рубіжанська центральна міська лікарня» на посаді молодшої реанімаційної медсестри, де в той час в якості хворого перебував [PERSON], якого вона знала як мешканця під,їзду, в якому живе. Кожного дня позивачка [PERSON] приходила до хворого. Вона бачила, що позивачка приносила ліки в пакеті для [PERSON] і передавала їх медсестрі. На її зміні вона більше не бачила, щоб хтось окрім позивачки приносив ліки для [PERSON] Стверджувати, що ніхто окрім позивачки, не навідував [PERSON] і не передавав для нього ліки, вона не може. Один раз вона бачила як лікар виносив рецепт позивачці, чи виносили лікарі рецепти для інших осіб, які відвідували [PERSON], вона не бачила. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх\~\~порушених, невизнаних або оспорюваних\~\~прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,\~\~та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 ст.59 ЦПК України встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] помер 24.02.2014 року в м.Рубіжне, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6) Рішенням Рубіжанського міського суд Луганської області від 16.06.2015 року було встановлено факт сумісного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01.01.2004 року по день смерті [PERSON]. Рішення суду набрало законної сили 08.09.2015 року (а.с.34). Відповідачка [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON] і спадкоємцем після його смерті, що отримала спадщину, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.11.2014 р. і яка складається з квартири, розташованої за адресою: м.Рубіжне, вул.Визволителів, 67а/83 (а.с.7) Зазначені обставини сторонами не оспорювались. Вважаючи, що відповідачка як спадкоємець майна померлого зобов'язана відшкодувати їй витрати на лікування та поховання спадкодавця, однак добровільно відшкодувати їх відмовляється, позивач звернулась до суду з даним позовом. Спірні правовідносини регулюються ст.1232 ЦК України, згідно якої спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно знаходився на лікуванні з 18.02.2014 року по 24.02.2014року у відділенні Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня», що підтверджується відповідною довідкою від 08.02.2016 року №01-28-73 (а.с.73). З наданих позивачкою фіскальних чеків КП «ЛО «Фармація» від 19, 20, 22, 23 лютого 2014 р. (а.с.8-12), вбачається, що загальна сума, на яку вони були видані, складає 2219,12 грн. Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що фіскальні чеки не є належними доказами на підтвердження витрат, понесених позивачкою на лікування [PERSON], оскільки надані позивачкою фіскальні чеки містять дату їх видачі, яка узгоджується з періодом знаходження [PERSON] на лікуванні в період часу з 18.02.2014 року по 24.02.2014року та датами видачі лікарських рецептів (а.с.9-12), перелік лікарських засобів (лікувальних препаратів, ліків, медикаментів), зазначений в фіскальних чеках, відповідає переліку лікарських засобів, зазначених в рецептах, виданих лікарями, із зазначенням на них прізвища хворого «Сокирка». Суд зазначає, що оскільки такі фіскальні чеки надані саме позивачкою, то зазначені витрати на лікування [PERSON] були понесені саме нею. Окрім того, відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти того, що всі медикаменти для лікування її брата [PERSON] дійсно купувала позивачка, однак, зазначила, що вона особисто передала позивачці 2000 грн., які взяла у борг у [PERSON] для лікування брата, а також передала 1500 грн., які зняла в банку. -Позивач заперечувала проти отримання грошей в сумі 3500 грн. від відповідачки на лікування [PERSON] Суд вважає, що відповідачкою не доведено в судовому засіданні факту здійснення нею будь-яких витрат на лікування померлого [PERSON], оскільки надана відповідачем розписка на підтвердження отримання нею від [PERSON] 2000 грн. на придбання лікарських засобів для [PERSON] (а.с.44) та виписка по рахунку відповідача, з якої вбачається, що 21.02.2014 р. [PERSON] було знято 1500 грн. (а.с. 41-43), не можуть свідчити про те, що зазначені суми було витрачено відповідачкою саме на лікування [PERSON] Доказів тому, що зазначені гроші відповідачка передала особисто позивачці на лікування [PERSON], суду не надано. Вирішуючи питання про розмір витрат, понесених позивачкою на лікування [PERSON]В, суд вважає, що вони понесені позивачкою саме в сумі 2196,91 грн., а не як заявлено в позові -2219,12 грн., оскільки до витрат на лікування відносяться саме кошти, витрачені на лікарські засоби (лікувальні препарати, ліки, медикаменти). З фіскальних чеків, наданих позивачкою, вбачається, що до заявленої позивачкою суми увійшли також кошти, витрачені нею на пакети в загальній сумі 1,6 грн., вологі серветки в сумі 18,55 грн., бахіли в сумі 0,36 грн., які не можуть бути віднесені до витрат на лікування, а також «Валідол» в сумі 1,70 грн., який не був призначений [PERSON] за рецептами лікарів, які надані позивачкою. Таким чином, судом встановлено, що розмір витрат, понесених позивачкою на лікування [PERSON] складає 2196,91 грн. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Відповідно до наданих позивачем документів (квитанцій, товарного чеку) від 25.02.2014 р. (а.с.13), виданих на ім,я [PERSON], вбачається, що саме позивачка організувала поховання [PERSON], у зв'язку з чим понесла витрати на ритуальні послуги у сумі 3995 грн. При цьому суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на поховання спадкодавця заявлені позивачкою саме в розмірі 3955 грн. Отже, докази, надані позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на лікування та поховання [PERSON], являються письмовими доказами, які відповідають вимогам ст.ст.57-59,64 ЦПК України,\~і суд на підставі ст.212 ЦПК України\~оцінює їх як належні, допустимі і достовірні докази. Проаналізувавши документи, якими підтверджується факт понесених позивачем витрат на лікування та поховання [PERSON], суд вважає, що такі витрати позивача є розумними. Суд також вважає, що відповідачем не доведено факту здійснення нею будь-яких витрат на поховання [PERSON], в той час як позивач заперечує факт передачі їй як відповідачкою, так і іншими особами грошей на поховання [PERSON] Суд не приймає як належний доказ пояснення свідка [PERSON], надані у судовому засіданні, оскільки вони не підтвердили факт передання позивачці коштів на поховання [PERSON] безпосередньо відповідачкою. Передача однією з дочок померлого грошей під час перебування на похороні батька, про що зазначила відповідачка та свідок [PERSON], не свідчить про відшкодування витрат на поховання [PERSON] саме відповідачем позивачу. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачкою та її представником в судовому засіданні не доведено факту оплати витрат на лікування та поховання спадкодавця допустимими та належними доказами. Окрім того, як зазначила відповідачка в судовому засіданні, дочка померлого - [PERSON] в грудні 2014 року заказала памятник на могилу батька, заплативши 5000 грн. Вона, відповідачка додала на оплату пам,ятника зі своїх грошей 950 грн., оскільки він коштує 5900 грн. Зазначене не оспорювалось позивачкою в судовому засіданні. Однак, позовні вимоги про стягнення вартості пам,ятника, встановленого на могилі померлого, позивачкою не заявлялись, а витрати на поховання спадкодавця повинна нести та особа, яка прийняла спадщину. Відповідачка в судовому засіданні також зазначила, що вона теж понесла витрати на поховання [PERSON], організувавши поминальні обіди на сорок днів та рік після смерті її брата. Однак, за змістом ст.1232 ЦК України, витрати на проведення поминального обіду взагалі не можуть бути віднесені до витрат на поховання, відшкодовувати які зобов,язані спадкоємці. Таким чином, зважаючи на те, що спадщину за законом прийняла лише спадкоємець - відповідач по справі [PERSON], виходячи з вимог ст.1232 ЦК України, саме відповідачка повинна нести витрати на лікування та поховання померлого спадкодавця [PERSON], а позивач [PERSON] має право на відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення понесених позивачкою витрат на лікування спадкодавця [PERSON] в сумі 2196,91 грн. та повного задоволення позовних вимог в частині стягнення понесених витрат на поховання спадкодавця в розмірі, заявленому позивачем, в сумі 3955 грн. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати позивач не просить. \~\~\~

Outcome: partial