Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що з [PERSON] вона перебувала у шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .На даний час вона сама проживає з дітьми, відповідач не допомагає їй утримувати та виховувати дітей, тому вона просить стягувати з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в твердій грошовій сумі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття. За змістом ч.2, п.4 ч.6 ст. 19, п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без виклику сторін малозначні справи, в тому числі - справи про розірвання шлюбу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст.279 ЦПК України). Відповідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України). Ухвалою судді Косівського районного суду від 17.09.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін. На підставі даної ухвали відповідачу було надано строк для подачі відзиву або інших клопотань пов`язаних із розглядом даної позовної заяви. Відповідачем не було надіслано до суду будь-яких клопотань. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до часткового задоволення із нижче наведених підстав: Судом встановлено, що батьком дітей є відповідач - [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 2,3). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 172 від 17.09.2020 року Микитинецької сільської ради [PERSON] є багатодітною мамою, не працює, веде догляд за дочкою до 3-х років, має на утриманні неповнолітніх дітей, зокрема - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають із нею в с.Микитинці Косівського району у будинку батька [PERSON] (а.с.4). Факт проживання неповнолітніх дітей сторін із матір`ю підтверджується також довідкою про склад сім`ї № 248 від 17.09.2020 року Микитинецької сільської ради (а.с.6) та не заперечується і не спростовується відповідачем. Враховуючи відсутність добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації їх обов`язку щодо утримання і матеріального забезпечення дітей - наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на їх утримання. Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частинами 1, 2 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Так, суд враховує, що позивач веде догляд за малолітнього дитиною до 3-х років, має на утриманні ще двох дітей, а відповідач є працездатним, працевлаштованим, інших утриманців не має. 20.10.2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому визнав позов частково та не заперечує щодо стягнення із нього аліментів на утримання дітей у розмірі по 1000 гривень щомісячно, зважаючи на його важке матеріальне становище, обумовлене малим заробітком/доходом. Щодо розміру аліментів слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Відповідач надав суду довідку про його доходи, де його максимальний дохід, зокрема, за серпень 2020 року, становить 4750 гривні (сума до виплати - 3823,75 гривні), мінімальна заробітна плата станом на серпень 2020 року, визначена законом, становила 4723 гривні. Мінімальна заробітна плата станом на час звернення до суду із позовом становить 5000 гривень. 50% від 5000 гривень складає 2500 гривень. Прожитковий мінімум для неповнолітньої дитини віком до 6 років становить 1859 гривень. 50% від 1859 гривень складає 929,50 гривні. Отже, запропонована відповідачем сума аліментів, що підлягає стягненню з нього на утримання двох дітей віком до 6 років по 1000 гривень відповідає передбаченому законом розміру аліментів на одну дитину, який не повинен перевищувати 2500 гривень на двох дітей та не бути меншим 929,50 гривень на одну дитину віком до 6 років. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18). Зважаючи на те, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо забезпечення дітей, враховуючи, що позивач на даний час не працевлаштована та їй самотужки важко належно матеріально утримувати дітей, а відповідач є здоровим та працездатним, інших утриманців не має, але є працевлаштованим, має стабільний дохід у розмірі мінімальної заробітної плати, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч.1 ст.192 СК України). Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з 18.09.2020 року, тобто з дня надходження до суду вказаного позову. Крім цього, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. На підставі ст.ст.141, 180-185, 191 СК України,

Outcome: partial