Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 24.03.2016р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Мостиського районного управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис за № 22. Від даного шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON], 24.06.2016р.н. Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося, в шлюбі проживши декілька місяців, відповідач [PERSON] залишив і не цікавиться сімєю, розвитком та здоровям доньки, не допомагає матеріально, нехтує сімейними цінностями. Вказує, що примирення між сторонами неможливе, формальне перебування у шлюбі вважає недоцільним та не бажаним. З огляду на наведені обставини, просить суд розірвати шлюб між нею (позивачкою [PERSON]Г.) та відповідачем [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить суд справу слухати у її відсутності та проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату та час слухання справи, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивачки, яка не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони перебувають у шлюбі з 24 березня 2016 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Мостиського районного управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис за № 22. Від даного шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON], 24.06.2016р.н. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. У відповідності до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутні почуття любові та взаємоповаги, різні погляди на життя, шлюб існує лише формально у звязку з тим, що відповідач [PERSON] став нехтувати сімейними цінностями та стежити за сімейними справами. Окрім цього, встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюб їх існує формально, збереження сім'ї неможливе, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються протягом тривалого часу. Вказані обставини підтверджуються: заявою позивачки [PERSON]; свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 278259 від 25.07.2016 року, свідоцтвом про народження дитини [PERSON] [PERSON], 24.06.2016р.н., іншими матеріалами справи. Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, примирення між сторонами неможливе, їхня сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, що має істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволено, то з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved