Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради (далі за текстом «виконком»), в якому просить: визнати її, позивачку, членом сім`ї [PERSON] , наймача квартири [ADDRESS] , померлого [INFO] ; визнати за нею, позивачкою, право користування квартирою [ADDRESS] та право реєстрації місця проживання у вказаній квартирі. В обґрунтування позову наводить наступне. [INFO] помер [PERSON] . Вказує, що за життя [PERSON] на підставі ордеру № 1450 від 03.04.1980 року, який було видано на підставі рішення виконкому від 21.03.1980 р. №126, дирекції заводу і завкома КМЗ від 25.01.1980, було надано право зайняття 1 кімнати загальною площею 17, 44 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому за № 01.16-13/3/1232 від 28.05.2020, [PERSON] [INFO] , дійсно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06.05.1980. З [PERSON] вона, позивачка, проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 1982 року, вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, який витрачали на продукти харчування, одяг та інші сімейні потреби, мали взаємні права та обов`язки як чоловік та дружина. При цьому, проживали за адресою: [ADDRESS] . Вона, позивачка, з лютого 1982 року по сьогоднішній день мешкає за адресою: [ADDRESS] без відповідного знаходження на реєстраційному обліку. За весь час свого проживання за власні кошти сплачувала та продовжує сплачувати комунальні платежі, постійно підтримує цю квартиру у належному санітарному та технічному стані. Наполягає, що вона, як особа, що постійно проживала разом з наймачем і вела з ним спільне господарство, має право та намір продовжувати проживати за адресою: [ADDRESS] . Проте, на теперішній час, документально основним квартиронаймачем є [PERSON] , який помер [INFO] , що позбавляє її права належним чином користуватися квартирою. До того ж, в неї виникла необхідність переукладення договорів з постачальниками комунальних послуг. Однак, без укладання відповідного договіру найму житлового приміщення, що належить до комунальної власності м. Кривого Рогу, позбавлена можливості це зробити. Тому, вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав, як члена сім`ї наймача. Вказує, що у померлого [PERSON] спадкоємці відсутні. Вона, позивачка, не приймала участь у приватизації на території України. Згідно ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ст. ст. 64 ЖК УРСР від 30.06.1983 № 5464-X, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно ст. 65 ЖК УРСР від 30.06.1983 № 5464-X наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Під час розгляду справи заявлялися клопотання при витребування та долучення доказів, відкладення розгляду справи, які були задоволені. Позивачка та її представник, кожний окремо, у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили його зміст. При цьому представник позивачки також підтвердив додаткові письмові пояснення позивачки, в яких вона зазначила наступне. Постановою ВР СРСР «Про введення в дію Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік» від 24.06.1981 № 5151-X було введено в дію Основи житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік з 1 січня 1982 року. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 26 Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік було передбачено, що договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житловоексплуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства Союзу РСР і союзних республік. Статтею 36 Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних було передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду допускається лише з підстав, установлених законом. Виселення провадиться в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Наполягає, що з аналізу вказаних правових вбачається, що Основи житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік не визначали коло осіб, що належать до членів сім`ї наймача. Зазначає, що разом з цим, вона, позивачка, вселилася та мешкала за адресою: [ADDRESS] за згодою наймача [PERSON] , будь-які заборони стосовно такого вселення та мешкання у житловому законодавстві були відсутні. До того ж, незважаючи на перебування у шлюбі з [PERSON] , [PERSON] з чоловіком не мешкала через погіршення взаємовідносин, пізніше 19.12.1985 розірвавши шлюб офіційно. Згідно п. 2, 3 Житловий кодекс Української РСР застосовується до житлових правовідносин, що виникли після введення його в дію, тобто з 1 січня 1984 року. У житлових правовідносинах, що виникли до введення в дію Житлового кодексу Української РСР, здійснення прав і обов`язків учасників цих правовідносин після 1 січня 1984 року регулюється відповідно до Житлового кодексу. Правила, що містяться в Житловому кодексі Української РСР і були передбачені Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, застосовуються з дня введення в дію Основ, тобто з 1 січня 1982 року. Відповідно до ст. ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. У статті 109 ЖК УРСР також закріплено, що виселення із займаного приміщення в будинку державного або громадського житлового жилого фонду допускається лише з підстав, установлених законом. Виселення провадиться в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Зазначає, що вона, позивачка, проживала однією сім`єю з [PERSON] з лютого 1982 року, вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, який витрачали на продукти харчування, одяг та інші сімейні потреби, мали взаємні права та обов`язки, при цьому проживали за адресою: [ADDRESS] . По сьогоднішній день вона мешкає за адресою: [ADDRESS] без відповідного знаходження на реєстраційному обліку. Вказує, що інші особи, окрім померлого [INFO] [PERSON] , за вказаною адресою зареєстровані не були. Звертає увагу, що за весь період її проживання за адресою: [ADDRESS] з лютого 1982 року по сьогоднішній день, не проводилася процедура її виселення ані в судовому порядку, ані за санкцією прокурора. Отже, законність її проживання відповідачем не оспорювалась, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідач (інші уповноважені законом органи державної влади та місцевого самоврядування) протягом усього часу її проживання не заявляв. Зазначає, що за власні кошти сплачувала та продовжує сплачувати комунальні платежі, постійно підтримує цю квартиру у належному санітарному та технічному стані. Відмічає, що вона, позивачка, не приймала участь у приватизації на території України. Стосовно належного їй на праві власності нерухомого майна вказує наступне. З 1976 року по 1997 рік вона була членом ЖБК «РАССВЕТ-4», і станом на січень 1991 року пайовий внесок було сплачено повністю за двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказану квартиру було відчужено 03.12.1997 за біржовою угодою купівлі-продажу, укладеною на УТБ «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом». Вказує, що за вказаною адресою з лютого 1982 року по 11.1997року вона, позивачка, фактично не проживала, а проживали у згаданій квартирі її мати [PERSON] та її доньки [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що на підставі договору дарування від 17.02.2003 є співвласником Ѕ частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Наполягає, що вказане не свідчить про те, що вона не має права користування квартирою [ADDRESS] та права реєстрації місця проживання у вказаній квартирі. Навпаки вона, як особа, що постійно проживала разом з наймачем і вела з ним спільне господарство, має право та намір продовжувати проживати за адресою: [ADDRESS] . До того ж, разом з нею проживає її чоловік [PERSON] , який є інвалідом другої групи з 01.11.2007. Проте, на теперішній час документально основним квартиронаймачем є [PERSON] , який помер [INFO] , що позбавляє її права належним чином користуватися квартирою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплює право кожного на повагу до його приватного і сімейного життя, житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» заява № 8863/06, § 44). Також підтвердив додаткові пояснення позивачки, в яких наведено наступне. 19 серпня 2020 року виконавчим комітетом Саксаганської районної у місті ради було винесено рішення за №285 «Про зміну договору найму житлових приміщень, що належать до комунальної власності». Згідно п. 2.1 рішення №285 від 19.08.2020 відмовлено у зміні договорів найму житлових приміщень, розташованих у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, за наступними адресами: [ADDRESS] гр. [PERSON] у зв`язку з відсутністю копій документів, що підтверджують родинні відносини заявниці з головним квартиронаймачем - гр. [PERSON] , відповідно до ст. ст. 64, 65, 103, 106 Житлового кодексу Української РСР. Враховуючи висновки, викладені у вказаном рішенні вона звернулася до суду з відповідною позовною заявою про визнання членом сім`ї померлого наймача, права користування квартирою та права реєстрації місця проживання. До того ж приписами ст.ст. 104-106 у разі відмови наймодавця в укладенні договору найму, передбачено можливість вирішення спору у судовому порядку. Зазначає, що підстав оскаржувати рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті в адміністративному порядку у неї не було, оскільки до повноважень відповідача не відноситься визнання членами сім`ї фізичних осіб. Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради може встановити такі обставини лише на підставі належних письмових документів. Вказане рішення №285 від 19.08.2020 не було надано разом з позовною заявою, оскільки законодавством не передбачено обов`язковість досудового врегулювання спору в справах про визнання членом сім`ї померлого наймача, права користування квартирою та права реєстрації місця проживання. Представник відповідача позов не визнала. При цьому пояснила, що позивачка дійсно проживає в спірній квартирі. Контроль за використанням житла здійснює виконком, будь-яких скарг на те, що позивачка користується квартирою, не надходило. Відомостей про те, що [PERSON] помер, не було. Хто сплачує комунальні послуги не знає, відомостей про наявність заборгованості з цих платежів, не мається. Також підтвердила зміст письмових пояснень, в яких зазначила наступне. Відповідно до ст. ст. 58, 61, 64, 116 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного житлового фонду виконком районної у місті ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. 21 липня 2020 року до виконкому районної у місті ради надійшла заява від [PERSON] щодо зміни договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі смертю головного квартиронаймача та укладення із заявницею договору найму житла. На черговому засіданні громадської комісії з житлових питань, яке відбулося 17 серпня 2020 року, було розглянуто вищевказану заяву та пакет документів до неї. Згідно зі ст. ст. 103, 106 Житлового кодексу Української РСР, договір найму житлового приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України № 2» від 12.04.1985, із змінами, судовому розгляду відповідно до ст. 24 ЦПК України, підлягають спори, пов`язані з договором найму жилого приміщення, про визнання і втрату права на жиле приміщення. Відповідно до п. 9 вказаної Постанови, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 № 6-60цс-12, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов`язковою для застосування судами України, «у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч. 1,2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають разом з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання». Вказує, що відповідно до відомостей, що містяться у реєстрі територіальної громади міста Кривого Рогу, на момент розгляду заяви [PERSON] за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований лише [PERSON] . Зазначає, що у поданому [PERSON] пакеті документів до заяви від 21 липня 2020 року щодо зміни договору найму вищевказаного житлового приміщення у зв`язку зі смертю [INFO] головного квартиронаймача - [PERSON] , були відсутні копії документів, що підтверджують родинні відносини з головним квартиронаймачем. Вказує, що враховуючи вищевикладене, відповідно до рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 19 серпня 2020 року № 285 «Про зміну договору найму житлових приміщень, що належать до комунальної власності» [PERSON] відмовлено у зміні договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю копій документів, що підтверджують її родинні відносини з головним квартиронаймачем. Також відповідно до копії паспорта [PERSON] , позивачка з 10 квітня 2003 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] частині належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та іншого громадянина. Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Вказує, що також, відповідно до копії паспорта [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб позивачки з [PERSON] . Згідно зі ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Тобто, з момента укладання шлюбу з [PERSON] позивачка створила з ним сім`ю. Таким чином, вважає, що позивачкою не доведено належним чином та допустимими доказами обставини, на які вона посилається як на обґрунтування свого позову, тому просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] . Також підтвердила зміст додаткових письмових пояснень, в яких зазначила наступне. Вказує, що відповідно до вимог закону, вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися в установленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Зазначає, що позивачка у позовній заяві наголошує, що з лютого 1982 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Проте у судовому засіданні показаннями свідків підтверджується факт, та не заперечується позивачкою, що у 1982 році остання знаходилась у шлюбі з [PERSON] та даний шлюб не було розірвано на той час. Зазначає, що показання свідків, яким чином позивачка познайомилась з [PERSON] , за якою адресою позивачка постійно мешкала, відрізняються, а тому показання свідків по даним фактам не є достатнім та належним доказом постійного проживання позивача з [PERSON] за спірною адресою та ведення ними спільного господарства для задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що позивачку знає з початку 80 років, так як остання була дружиною [PERSON] , з яким дружив. Останній проживав на бульварі Вечірній . Він свідок бував у [PERSON] та бачив, що останній та позивачка ведуть спільне господарство, піклуються один про одного. Він, свідок, вважав, що позивачка та [PERSON] є між собою чоловіком та дружиною. Останні разом робили покупки, [PERSON] казав, що позивачку потрібно «прописати» в квартирі. Після 2000 року він працював на КМК, де також працювала позивачка і остання казала, що [PERSON] уїхав та помер. До цього часу позивачка проживає в спірній квартирі. Більш часто бував в гостях у [PERSON] до 1986 року, при ньому, свідку, позивачка запитувала [PERSON] про те, чи буде він її реєструвати в квартирі, останній відповідав, що буде. В подальшому позивачка розповідала, що оскільки [PERSON] помер, то вона уклала шлюб з іншим чоловіком. Останній раз був в спірній квартир в 2019-2020 роках. Як показала у судовому засіданні свідок [PERSON] , знає позивачку з 1980 року, працювала разом з останньою в дитячому садку №240, також знала [PERSON] , з яким проживала позивачка. Починаючи з 1983 року бувала в квартирі, до проживали позивачка та [PERSON] . Позивачка розповідала, що живе разом з [PERSON] , що купляють різні речі, планують укласти шлюб, що [PERSON] має намір зареєструвати її в квартирі. Коли вона, свідок, бувала в спірній квартирі, то бачила там речі позивачки, в квартирі також був присутній і [PERSON] . Ця квартира однокімнатна, позивачка розповідала, що познайомилася з [PERSON] у своїх батьків. З показань свідка [PERSON] вбачається, що знає позивачку з 1980 року, також знає [PERSON] , з яким її познайомила позивачка, з останньою дружила. Позивачка спочатку проживала в квартирі [ADDRESS] , разом з донькою, ця квартира належала позивачці. Приблизно в 1982 році позивачка переїхала в квартиру [ADDRESS] , де стала проживати разом з [PERSON] . Вона, свідок, декілька разів була в цій квартирі, кому належить квартира не знає. Зі слів позивачки та [PERSON] знає, що останні мали намір укласти шлюб, знає, що [PERSON] помер. Коли бувала в гостях, то бачила, що стосунки у позивачки та [PERSON] як у подружжя, вони разом купляли телевізор, холодильник. Знає, що позивачка та [PERSON] разом проживали до 1989 року, потім [PERSON] уїхав, а позивачка продовжувала жити в спірній квартирі. Коли вона, свідок, познайомилася з позивачкою, то вважала, що остання не перебуває в шлюбі, так як з останньою проживали лише діти. Коли позивачка переїхала в спірну квартиру, її діти стали жити з матір`ю позивачки. Знає, що після того, як [PERSON] помер, позивачка уклала шлюб. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є донькою позивачки, також знала [PERSON] , так як позивачка проживала з останнім. Позивачка познайомилася з [PERSON] та стала проживати в спірній квартирі приблизно в 1982 році. Її, свідка, батько [PERSON] погано ставився до позивачки, шлюб між ними був розірваний пізніше. Вони, діти, стали проживати з бабусею, [PERSON] по вул. Спаській . На даний час позивачка проживає в спірній квартирі з іншим чоловіком. Позивачка та [PERSON] мали намір укласти шлюб, вони проживали як чоловік та дружина. Вона, свідок, кожного тижня бувала в гостях у позивачки та [PERSON] , бачила, що останні разом робили покупки. Позивачка та її, свідка, батько, розірвали шлюб у 1985 році. Вона, свідок, ніколи не чула з боку [PERSON] заперечень проти того, що позивачка проживає в квартирі, останній впускав їх до квартири без перешкод, добре ставився до них. З показань свідка [PERSON] вбачається, що є рідною сестрою позивачки, знає також [PERSON] . Позивачка та [PERSON] познайомилися у її, свідка, та позивачки батьків. З попереднім чоловіком у позивачки склалися погані стосунки. З [PERSON] у позивачки були гарні стосунки, остання проживала з [PERSON] в спірній квартирі, де проживає по даний час. Вона, свідок, бувала в гостях у позивачки та [PERSON] , бачила, що між ними існують стосунки як між чоловіком та дружиною. [PERSON] жив окремо, позивачки розірвала з ним шлюб в 1985 році. В спірній квартирі позивачка та [PERSON] робили ремонт, купляли телевізор, холодильник. Потім [PERSON] поїхав до родичів в гості, де помер. Після цього позивачка уклала шлюб. При ній, свідку, [PERSON] не заперечував, щоб позивачка проживала в спірній квартирі, пропонував укласти шлюб, зареєструвати в квартирі, але невідкладної необхідності в цьому не було. Діти позивачки жили у бабусі по вул. Спаській . Через який час після від`їзду помер [PERSON] , не пам`ятає. До переїзду у спірну квартиру позивачка з нею, свідком, та з батьками проживала по [ADDRESS] приблизно три місяці, так як за поперднім місцем проживання були скандали з [PERSON] . Переїжджати до [PERSON] позивачці допомагали батьки. Приблизно за місяць до переїзду позивачки в спірну квартиру, [PERSON] пропонував позивачці жити разом з ним, не визначаючи при цьому строк проживання. Далі уточнила, що позивачка та вона, свідок, певний час проживали з батьком по вул. Семашко , а мати проживала з дітьми позивачки. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: паспорт позивачки (а.с.4), свідоцтво про смерть (а.с.5), ордер (а.с.6), довідка про реєстрацію (а.с.7), акт про проживання (а.с.8), запис акта про смерть (а.с.56, 157, 192), квитанції (а.с.86-97), договір купівлі-продажу (а.с.98), чек (а.с.99), договір (а.с.100), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.101), витяг з реєстру про укладення шлюбу (а.с.102), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.103), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.104), свідоцтво про одруження (а.с.105), свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.106), витяг з реєстру про шлюб (а.с.107), свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.108), довідка ЖБК (а.с.109), акт про не проживання (а.с.110), біржова угода (а.с.111-112), договір дарування (а.с.113), витяг з реєстру (а.с.114), довідка МСЕК (а.с.115), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.117), повідомлення про зареєстрованих осіб (а.с.132, 155), рішення (а.с.146). Суд,

Outcome: approved