Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну до досягнення дітьми повноліття, однак не менше ніж 50 відсотків від мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування вимог зазначає, що 7 червня 2006 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 лютого 2020 року шлюб розірвано. Від шлюбу є троє неповнолітніх дітей. За декілька років до офіційного розлучення вона змушена була з дітьми піти від відповідача через вчинюване ним по відношенню до неї та дітей домашнє насильство, тобто вже роками вона з відповідачем спільно не проживає. Брат [PERSON] надав їй прихисток у їх батьківському будинку по [ADDRESS] , щоправда у нього своя сім`я і після 4 років проживання у брата вона змушена була для себе та дітей винаймати квартиру у цьому ж селі. Можливість проживати по [ADDRESS] у неї лише тимчасова. Незабаром у село мають повернутися власники квартири і вона змушена буде винаймати нове помешкання для себе та дітей. Вона ледве зводить рахунки за проживання, має значну заборгованість з оплати комунальних послуг попри соціальну допомогу на дітей та попри те, що за місячну платню в сумі 3000 грн. вона підпрацьовує продавцем у продовольчому магазині. Відповідач добре обізнаний з усіма матеріальними проблемами, однак жодним чином не допомагає їй в утриманні дітей. Добровільно аліменти він не сплачує, егоїстично ладен забути про саме існування дітей, і це при тому, що у м. Камені-Каширському під час проживання у шлюбі вони практично до готовності проживання побудували великий житловий будинок, що забезпечував би належні умови дітям для їх зростання, навчання, відпочинку. Наразі у будинку проживає лише відповідач, котрий одноособово користується їх спільною сумісною власністю як подружжя. Не надаючи жодної допомоги дітям він, при цьому, має усі можливості для їх утримання. Так, відповідач є рідним братом приватного підприємця [PERSON] , власника та засновника відомого далеко за межами області, навіть країни підприємства з виробництва меблів. Бувший чоловік спочатку на легальній основі, а нині - без офіційного оформлення працевлаштування, працює у цій фірмі і, очевидно, отримує пристойну зарплатню. Жодної копійки для дітей він, попри це, не виділяє. Показовим є те, що складаючи меблі бувший чоловік, будучи фаховим столяром, майстром своєї справи, не задумується про те, а чи є у дітей ліжка для сну, стіл для письма. Аби придбати предмети обстановки у кімнати дітей вона, при цьому, позичає гроші. Немає він іншої сім`ї, інших дітей, якими б міг би опікуватися і через що міг би, хоча б, виправдовувати ігнорування своїх дітей. Байдужість відповідача не залишає їй нічого іншого, як ставити питання про стягнення аліментів, оскільки самостійно надалі вона не в змозі забезпечити потреби дітей. Через зайнятість їх доглядом та вихованням не може полишити дітей для більш оплачуваної роботи закордоном. Між нею та відповідачем домовленостей про розмір і порядок сплати аліментів на утримання дітей немає. Позивачка [PERSON] подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить справу розглянути у її відсутності та у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення судової повістки, причину неявки у судове засідання [PERSON] не повідомив і відзив не подав. За таких обставин та беручи до уваги те, що позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, ухвалою суду від 7 вересня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими Главою 11 Цивільного процесуального кодексу України. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 10-13). Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 лютого 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб, виданої Черченським старостинським округом виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Волинської області 17 червня 2021 року за № 1339, неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою [PERSON] . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, сторони у справі як батьки неповнолітніх дітей зобов`язані утримувати їх до досягнення ними повноліття. У відповідності до частин 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Між сторонами немає домовленості щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Будучи особою працездатного віку, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає. Беручи до уваги, що відповідач є працездатною особою та має можливість працювати і утримувати своїх дітей, дані про незадовільний стан здоров`я останнього відсутні, та враховуючи стан здоров`я дітей, її матеріальне становище, відсутність у відповідача інших утриманців, потреби дітей в їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки належить задовольнити повністю та стягувати з відповідача аліменти на утримання його неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду, тобто з 11 червня 2021 року, і до досягнення дітьми повноліття. Відповідачем не надано жодних доказів і заперечень, які б свідчили про те, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання його неповнолітніх дітей у заявленому позивачкою розмірі. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки позивачка при подачі позову до суду від сплати судового збору звільнена, з відповідача, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Отже, рішення суду у межах суми платежу аліментів на кожну дитину за один місяць належить допустити до негайного виконання.

Outcome: approved