Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 17.09.1987 року між нею та [PERSON], було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] 22.05.2016 року [PERSON] помер. У період шлюбу, нею було набуте майно, за кошти, які належали їй особисто, а саме автомобіль ВАЗ 21093, 2005 року випуску, д/н [NUMBER], зареєстрований Пологівським ВРЕР УДАЇ УМВС України в Запорізькій області 13.11.2009 року. Зауважує, що вказаний автомобіль був придбаний за кошти, яке були їй подаровані її батьками, проте оформлений автомобіль був на її чоловіка, у звязку з чим вважає його особистою приватною власністю, проте інші спадкоємці після смерті чоловіка заперечують щодо цього. На підставі викладеного просить визнати за нею право особистої приватної власності на вказаний автомобіль. Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, надали суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявились, надали до суду заяви, у яких позов визнали, не заперечували проти його задоволення, просили розглянути справу за їх відсутності. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії V-НО №302643, 17.09.1987 року між [PERSON] (дошлюбне Артамонова) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Жданівської міської ради Донецької області, актовий запис № 3399, після реєстрації якого позивачка змінила своє прізвище на прізвище чоловіка. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 13.11.2009 року Пологівським ВРЕР УДАЇ УМВС України в Запорізькій області за [PERSON] був зареєстрований автомобіль ВАЗ 21093, 2005 року випуску, д/н [NUMBER]. Згідно до копії свідоцтва про смерть серії І-НО №951225, виданого Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області від 08.07.2016 року, 22.05.2016 року помер [PERSON]. При цьому, як відповідачі по справі, які є синами померлого, так і позивачка, є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] В той же час, згідно зі ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя; майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог пунктів 2,4ст. 65 СК України під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя , доки не доказано інше кимось із подружжя. Відповідно до п. 2,3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини відносно того, що вказаний автомобіль був придбаний позивачкою за її особисті грошові кошти, які були надані останній її батьками, тобто не є грошовими коштами, що набуті спільно подружжям під час шлюбу, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а визнання відповідачами позову в даній справі є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за позивачкою слід визнати право особистої приватної власності на вищевказаний автомобіль. На підставі викладеного,

Outcome: approved