Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом із самого початку до територіальної громади в особі Дружківської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Обґрунтовує свої вимоги тим, що її батько отримав 1/2 частину вказаного будинку у спадщину після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , але за свого життя не оформив правовстановлюючі документи на спадщину. Позивачка прийняла спадщину після смерті батька і 12 квітня 2021 року звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва на право на спадщину, але у видачі свідоцтва на спадщину їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на майно, які підтверджують право власності померлого [PERSON] на будинок. Позивачка вважає, що єдиним способом захисту її прав на спадкове майно є звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Ухвалою від 02 вересня 2021 року за заявою позивачки [PERSON] суд замінив первісного відповідача - територіальну громаду в особі Дружківської міської ради Донецької області на належного відповідача [PERSON] . У підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч. ч. 3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, що подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Суд встановив, що право власності на будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] (А.С.16), яка померла [INFO] (а.с.10). Спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання відповідних заяв до нотаріуса прийняли її сини [PERSON] та [PERSON] (а.с.63-64). Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до частини п`ятої ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, право власності на будинок [ADDRESS] в рівних частках після смерті [PERSON] перейшло до [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер і після його смерті була відкрита спадкова справа за заявою про прийняття спадщини його доньки [PERSON] . Суд встановив, що 12 квітня 2021 року в.о. державного нотаріуса Дружківської державної нотаріальної контори Алексєєва В.Є. відмовила позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності померлого [PERSON] на нерухоме майно, а саме на 1/2 частку будинку [ADDRESS] . За правилами ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК, частина десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»). Згідно зі ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Суд вважає доведеним, що на теперішній час позивачка з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачкою спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Суд встановив, що осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України, після смерті [PERSON] немає. В підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги. Відповідно до ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що існують всі законні підстави для задоволення позову [PERSON] , а тому вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Outcome: approved