Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей [PERSON], 23.032.2006 року народження та [PERSON]., [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 2\~000,00 грн. щомісяця, починаючи з моменту предявлення позову, до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що у цивільному шлюбі з відповідачем у них народилися вищезазначені діти, допомогу на утримання яких відповідач не надає, хоча зобовязаний це робити. Позивачка зазначає, що їй відомо, що відповідач проживає в Росії офіційно не працює, у звязку з чим отримує нерегулярний і мінливий дохід, і має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Від позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. При цьому позивачка позовну заяву підтримала, просила задовольнити її у повному обсязі, а також не заперечувала проти прийняття заочного рішення у справі в разі неявки відповідача до суду. У відповідності до умов Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, учасниками якої є, у тому числі, і України, і Російська Федерація (далі Конвенція), Арцизьким районним судом Одеської області було направлене доручення компетентному суду Російської Федерації про вручення документів та про допит в якості відповідача по справі [PERSON] Відповідно до повернутого без виконання доручення Мончегорським міським судом Мурманської області Російської Федерації відповідачу не були вручені копія позовної заяви та додані до неї документи, оскільки відповідач за зареєстрованим місцем проживання не проживає. Як вбачається з матеріалів виконання судового доручення Мончегорським міським судом Мурманської області Російської Федерації відповідач [PERSON] неодноразово повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, оскільки судові виклики надсилалися за зареєстрованим його місцем проживання, однак до суду повторно не зявився, про причину своєї неявки суд не повідомив. З огляду на положення ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки судові повістки про виклик до суду надсилалися за зареєстрованим його місцем проживання, відомості про яке отримані Мончегорським міським судом Мурманської області Російської Федерації у відділі з питань міграції ВМВС Росії по місту Мончегорську, однак згідно поверненим повідомленням відповідач за цією адресою не проживає, а відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. В звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою усіх осіб, які беруть участь у розгляді справи, в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обовязком батьків утримувати малолітніх дітей, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Як видно із копій свідоцтв про народження [PERSON], вона народилася 23 березня 2006 року, [PERSON] народився 09 липня 2007 року, відповідач [PERSON] є їх батьком, а позивачка матірю (а.с. 3 4). Згідно довідки виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області № 3397 від 30.09.2016 року діти сторін у справі проживають разом із матірю в [ADDRESS] (а.с. ). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Отже, обов'язок батьків з утримання своєї дитини виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано, проживають вони спільно чи окремо. Обов'язок батьків утримувати свою дитину є безумовним, однак відповідач від виконання цих обовязків ухиляється, у звязку з чим з нього на користь позивачки мають бути стягнуті аліменти на утримання малолітніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є перебуває у працездатному віці, має нерегулярний мінливий дохід, на що посилалася позивачка у позові та чого не спростовував відповідач. Таким чином, враховуючи, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, а також те, що має нерегулярний, мінливий дохід, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі. При визначенні ж розміру аліментів суд також у відповідності до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Суд, визначаючи розмір аліментів, які повинні стягуватися з відповідача на користь позивачки на утримання дітей враховує матеріальне становище матері, а також матеріальне становище батька дітей платника аліментів, який, як було встановлено судом в наявний час не працює. Судом при визначенні розміру аліментів також враховується, що Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (в якому перебувають діти сторін), встановлений з 1 травня у розмірі 1\~777,00 гривень. Таким чином, з урахуванням позовних вимог [PERSON], обставин справи, принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо дітей, суд приходить висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що доцільним буде стягнення з відповідача аліментів у розмірі 900,00 грн. щомісяця на кожну дитину, який в силу ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тому по наявній справі аліменти з відповідача мають бути присуджені з 05.10.2016 р. Отже суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Суд також вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640,00 гривень. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Outcome: partial