Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]А.к., в якому просить : визнати договір купівлі-продажу автомобіля від 20.07.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Аділ кизи, згідно якого [PERSON] Аділ кизи продала, а [PERSON] купила за 128029 грн. 32 коп. транспортний засіб - автомобіль марки [PERSON] TF69Y, 2006 року випуску, тип ТЗ ЛЕГКОВИЙ-СЕДАН - В, номер кузова (шасі, рама) VIN Y6DTF69Y060030287, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 10.08.2006 року РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області, дійсним; визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб автомобіль марки [PERSON] TF69Y, 2006 року випуску, тип ТЗ ЛЕГКОВИЙ-СЕДАН - В, номер кузова (шасі, рама) VIN Y6DTF69Y060030287, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 10.08.2006 року РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області. В обґрунтування позову зазначила наступне. 20.07.2012 року [PERSON] Аділ кизи продала [PERSON] автомобіль марки [PERSON] TF69Y, 2006 року випуску, тип ТЗ ЛЕГКОВИЙ-СЕДАН - В, номер кузова (шасі, рама) VIN Y6DTF69Y060030287, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 10.08.2006 року РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області за 128029 грн. 32 коп. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля від 20.07.2012 року, що був підписаний в присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. Згідно п. 4.1. Договору купівлі-продажу автомобілю сторонами було досягнуто домовленості про те, що [PERSON] забезпечить зняття з обліку автомобілю та здійснення його перереєстрації на імя [PERSON] в Криворізькому ВРЕР УДАІ МВС України в Дніпропетровській області протягом десятиденного терміну з дати укладання даного договору, тобто до 30.07.2012 року. Після підписання договору та отримання коштів, [PERSON] передала позивачці свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та попросила у звязку з напруженим графіком роботи перенести дату зняття з обліку та перереєстрації даного автомобіля. Але по сьогоднішній день зобовязання згідно п. 4.1. Договору купівлі-продажу автомобіля від 20.07.2012 року [PERSON] не виконано. Усвідомлюючи, що повністю розрахувалась за вищезазначений транспортний засіб в повному обсязі, а саме сплатила [PERSON] кошти у розмірі 128029 грн. 32 коп., позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням звернутися до Центру ДАІ 1204 (ВРЕР Кривий Ріг) для перереєстрації даного автомобілю на її імя. Відповідач в свою чергу постійно ухилялась від вирішення даного питання по суті. Вважає, що при складанні договору купівлі-продажу та передачі коштів за даний транспортний засіб домовилися з [PERSON] щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовим доказом у вигляді договору купівлі-продажу автомобілю від 20.07.2012 року, та відбулося повне виконання договору купівлі-продажу, в порядку визначеному статтею 220 ЦК України. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин це волевиявлення, тобто дії осіб, які відображають внутрішню волю останніх. Позивачка вважає, що в договорі купівлі-продажу автомобілю чітко відображена воля [PERSON] на продаж автомобілю та її воля на його придбання. Стаття 203 ЦК України, яка визнає основні критерії чинності правочину, вказує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Вважає, що складений між нею та [PERSON] договір містить всі істотні умови договору купівлі-продажу та не суперечить волі сторін. Крім того, договір купівлі-продажу автомобіля відповідно до статті 657 ЦК України нотаріальному посвідченню не підлягає, тобто, укладеній у передбаченій законом простій письмовій формі. Окрім того на час укладення договору купівлі-продажу автомобіля ніяких прав третіх осіб порушено не було. Вважає, що є добросовісним набувачем права власності на автомобіль марки [PERSON] TF69Y, 2006 року випуску, тип ТЗ ЛЕГКОВИЙ-СЕДАН - В, номер кузова (шасі, рама) VIN Y6DTF69Y060030287, реєстраційний номер [NUMBER]. У звязку з тим, що сплатила [PERSON] кошти у розмірі 128029 грн. 32 коп. та те, що відповідачка відмовляється на протязі трьох років від участі в здійсненні перереєстрації транспортного засобу - автомобілю марки [PERSON] TF69Y, 2006 року випуску, тип ТЗ ЛЕГКОВИЙ-СЕДАН - В, номер кузова (шасі, рама) VIN Y6DTF69Y060030287, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 10.08.2006 року РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області, в порядку встановленому чинним законодавством, позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю. При цьому підтвердила зміст позову. Крім того, пояснила, що наскільки їй відомо, відповідачка на час продажу автомобілю у шлюбі не перебувала, запевнила її про те, що автомобіль це її особиста власність, під арештом або в заставі не перебуває. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю. Відповідачка у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, згідно якої, просить розглянути справу за її відсутності, просить задовольнити позов у повному обсязі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, з яких вбачається, що знайома з позивачкою та відповідачкою. Позивачка приходиться їй подругою. Вона, свідок, була присутня в домі позивачки, коли сторони укладали договір купівлі продажу автомобілю. При цьому позивачка передала відповідачці 120000 грн. Також, показала, що при ній сторонами був підписаний договір. Після цього, відповідачка передала позивачці автомобіль, ключі від нього та техпаспорт. В подальшому неодноразово бачила, як позивачка користувалася цим автомобілем. Оглянувши договір, пояснила, що це той самий договір, про який дала показання. Через деякий час, їй, свідку, позивачка розповіла, що не може оформити документи на автомобіль, з за поведінки відповідачки. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про реєстрацію (а.с.10), договір (а.с.11-13). Такж судом оглянутий представлений позивачкою оригінал свідоцтва про реєстрацію. Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. Відповідачці [PERSON]А.к. належить транспортний засіб - автомобіль марки [PERSON] TF69Y, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що встановлено свідоцтвом (а.с.10). 20 липня 2012 року між відповідачкою [PERSON]А.к. (продавець) та позивачкою [PERSON] (покупець) договір купівлі продажу автомобіля марки [PERSON] TF69Y, 2006 року випуску, тип ТЗ ЛЕГКОВИЙ-СЕДАН - В, номер кузова (шасі, рама) VIN Y6DTF69Y060030287, реєстраційний номер [NUMBER]. Продаж автомобіля вчинено за 128029 грн. 32 коп. Вказані обставини підтверджується договором (а.с.11-13), поясненнями позивачки та свідка. Згідно п. 2.1. укладеного договору, продавець гарантує, що автомобіль є його особистою приватною власністю і не є обєктом спільної сумісної власності подружжя та/або членів однієї сімї, в спорі, заставі не перебуває; іншій особі не відчужений, правами третіх осіб ( в тому числі правом оренди, найму, позички) не обтяжений, що вбачається з договору (а.с.11-13). В день укладання договору відповідачка передала позивачці автомобіль, ключі від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що встановлено поясненнями позивачки та свідка. Згідно п. 4.1. договору, сторонами було досягнуто домовленості про те, що [PERSON]А.к. забезпечить зняття з обліку автомобілю та здійснення його перереєстрації на імя [PERSON] в Криворізькому ВРЕР УДАІ МВС України в Дніпропетровській області протягом десятиденного терміну з дати укладання даного договору, тобто до 30.07.2012 року. Однак до даного часу, вказаний обовязок відповідачкою не виконано. Суд вважає, що відносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 203 ч.1 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 203 ч.5 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 638 ч.1 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У судовому засіданні встановлено, що укладений між [PERSON]А.к. та [PERSON] договір містить всі істотні умови договору купівлі-продажу та не суперечить волі сторін. Крім того, договір купівлі-продажу автомобіля відповідно до ст. 657 ЦК України нотаріальному посвідченню не підлягає, тобто, укладеній у передбаченій законом простій письмовій формі. На час укладення договору купівлі-продажу автомобіля прав третіх осіб порушено не було. Згідно ст. 16 ч.2 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину дійсним. Таким чином, вислухавши пояснення позивачки, її представника, показання свідка, та дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю. Суд вважає, що позивачка обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернулася за захистом своїх прав до суду. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1768 грн. 20 коп.

Outcome: approved