Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького (до перейменування Вільнянського) району Запорізької області, визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 14.07.2002 придбала у Основи [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . У нотаріальному порядку угода посвідчена не була, оскільки попередній власник [PERSON] не мала правовстановлюючих документів на житловий будинок, а в подальшому померла. Місце її смерті та точна дата смерті невідомі. Починаючи з 2002 року позивач користується вказним житловим будинком та земельною ділянкою, на якій він розташований. За весь час жодних претензій інших осіб щодо користування позивачем житловим будинком та земельною ділянкою отримано не було. Відповідно до довідки виконавчого комітету Михайло-Лукашівської сільської ради від 22.01.2021 №31, [PERSON] згідно погосподарської книги є користувачем земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і рбслуговування житлового будинку, 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою [ADDRESS] , та житлового будинку загальною площею 57,3 кв.м., та являється головою даного домогосподарства. Відповідно до довідки виконавчого комітету Михайло-Лукашівської сільської ради від 22.01.2021 №30, земельним ділянкам 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та житловому будинку загальною площею 57,3 кв.м, користувачем яких є [PERSON] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки виконавчого комітету Михайло-Лукашівської сільської ради від 11.03.2021 №60, складеного комісією у складі старости [PERSON] та депутата [PERSON] , [PERSON] на праві влансості має житловий будинок та в обробітку земельну ділянку, розташовану за адресою: буд. [ADDRESS] , площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 4065730, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2296152923215, що підтверджується витягом від 22.02.2021. Проте, при зверненні позивача до державного реєстратора для реєстрації права на земельну ділянку, їй було рекомендовано звернутись до суду для визнання права власності на земельну ділянку, оскільки за житловим будинком [ADDRESS] , зареєстрована земельна ділянка площею 0,50 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка на теперішній час відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 20 квітня 2002 року серії І-ЗП №048530 значиться за [PERSON] . Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України\~у разі набуття права власності на житловий будинок до особи переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, то позивачка вважає, що вона отримала у власність земельну ділянку при укладенні договору купівлі - продажу будинку, позивач просить визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку 0,50 га, розташовану за адресою буд. [ADDRESS] за Державним актом на право приватної власності на землю виданого Московською сільською радою народних депутатів Вільнянського району Запорізької області 20 квітня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №306 серії І-ЗП № 048530, виданого на ім`я [PERSON] . Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача, просять витрати, понесені по сплаті судового збору, залишити за позивачем. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.280ЦПК\~України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ст.11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст.10 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов`язків доказування та питання доказів регулює\~ст.60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 4065730, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2296152923215, що підтверджується витягом від 22.02.2021. Відповідно до довідки виконавчого комітету Михайло-Лукашівської сільської ради від 22.01.2021 №31, [PERSON] згідно погосподарської книги є користувачем земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і рбслуговування житлового будинку, 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою [ADDRESS] , та житлового будинку загальною площею 57,3 кв.м, та є головою даного домогосподарства. Відповідно до довідки виконавчого комітету Михайло-Лукашівської сільської ради від 22.01.2021 №30, земельним ділянкам 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та житловому будинку загальною площею 57,3 кв.м, користувачем яких є [PERSON] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки виконавчого комітету Михайло-Лукашівської сільської ради від 11.03.2021 №60 складеного комісією у складі старости [PERSON] та депутата [PERSON] , [PERSON] на праві влансості має житловий будинок та в обробітку земельну ділянку, розташовану за адресою: буд. [ADDRESS] , площею 0,25 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічна норма міститься і в ч. 1\~ст. 120 Земельного кодексу України, яка встановлює, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, що іншим чином підтвердити право власності позивача на земельну ділянку неможливо, то суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved