Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітню [PERSON] з житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути із відповідачів понесені нею (позивачем) судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з 17.10.2001 року вона являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим на підставі рішення виконкому Іванівської сільської ради № 84 від 17.10.2001 року. У той же час, вона позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним житловим будинком на власний розсуд, в тому числі використовувати його для особистого проживання і проживання членів її сім'ї, оскільки в ньому без відповідних законних підстав проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON]. Підставою для вселення відповідачів у належний їй житловий будинок явилась домовленість з [PERSON] про придбання ним будинку за суму, еквівалентну 9000 доларів США. При цьому, [PERSON] 12.05.2016 року сплатив їй половину обумовленої суми, а решту суми повинен був сплатити до вересня 2016 року, коли мав укладатися договір купівлі-продажу житлового будинку. Однак, вселившись 16.05.2016 року до житлового будинку, [PERSON] свої зобов'язання не виконав. Договір найму жилого приміщення з відповідачами вона не укладала і відповідачі проживають у спірному житловому будинку без реєстрації. Посилаючись на положення ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України позивачка просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, посилаючись на вищевказані факти та докази. Відповідачі будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися і про причини неявки суд не повідомили. До 19 липня 2017 року участь в судовому засіданні приймав представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON], який згідно положень ст. 250 ч. 1 ЦК України відмовився від вчинення дій, які були визначені довіреністю відповідача [PERSON] від 23.03.2017 року посвідченою приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Іщенко О.В. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Богуславської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] в судовому засіданні не висловила заперечень проти позову, та пояснила суду, що малолітня [PERSON], яка проживає з матір'ю [PERSON] забезпечена житлом за місцем реєстрації матері, а тому в даному випадку права та інтереси дитини щодо забезпеченості житлом не будуть порушені. Суд заслухавши позивачку, її представника, представника третьої особи, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON], [INFO], проживають без реєстрації в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS], починаючи з 16 травня 2016 року по даний час, що підтверджується актом фактичного проживання осіб в житловому будинку за вказаною адресою, складеним 30 березня 2017 року комісією за участю сільського голови та депутатів Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області. Відповідачі вселилися у спірний житловий будинок з дозволу його власника - [PERSON] у зв'язку домовленістю, що мала місце 12.05.2016 року про купівлю-продаж вищевказаного будинку з відповідачем [PERSON], який надав позивачці розписку, що сплатив за будинок половину обумовленої суми 4500 доларів США. Відповідачі не з'явилися в судове засідання та не надали докази про правомірність проживання в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого 17 жовтня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради № 84. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі в будинок власника, яким є позивачка, у визначеному законом порядку вселені не були і договір найму жилого приміщення із власником не уклали. У відповідності до ч. 1 ст. 158 ЖК Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення згідно ч. 2 ст. 158 ЖК Української РСР укладається між власником будинку і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Відповідачі не надали суду доказів про укладення договору найму жилого приміщення в будинку [ADDRESS] із власником цього будинку, яким є позивачка, а тому не набули права користування спірним будинком. Як наслідок, до виниклих правовідносин не може застосовуватись порядок розірвання договору найму жилого приміщення за вимогою наймодавця, який передбачено ст. 168 ЖК Української РСР, оскільки відповідачі проживають в спірному будинку без законних на те підстав та без укладення договору найму жилого приміщення. Оскільки позивачка не бажає укладати із відповідачами угоду на користування житлом, а відповідачі не надали суду доказів про правомірність користування спірним будинком, то відповідно вимоги позивачки, як власника будинку, про виселення відповідачів є правомірними та відповідають нормам матеріального права щодо захисту прав власника майна. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved