Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 19.02.2014 року між нею та відповідачем - ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» договір банківського вкладу № 44390, відповідно до умов якого вона внесла, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № [NUMBER] грошові кошти (вклад) з сумі 50 000 доларів США зі строком повернення - 24.02.2015 року. Вказує, що відповідно до п.п.1.3, 1.4 п.1, п.п.5.2 п.5 вищезазначеного договору банк зобов'язався враховувати проценти на суму вкладу у розмірі 10,5 % річних з можливістю їх щомісячної виплати. Зазначає, що відповідач на відміну від неї взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, суму вкладу не повернув, у зв'язку з чим вона змушена була звернутись до суду з даним позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06.04.2015 року (а.с.25-31) просить стягнути з ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» на її користь 50 991 долар США 20 центів, з яких: 50 000 доларів США, 991 долар США 20 центів - неповернуті проценти за вкладом та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що він безпідставно заявлений та не підтверджений належними доказами, оскільки розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позову, не відповідає дійсності. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «СТАНДАРТ» та позивачкою 19.01.2014 року укладено договір банківського рахунку (а.с.6-9). Згідно п.1 вищезазначеного договору позивачкою було внесено, а банком прийнято на депозитний рахунок № [NUMBER] грошові кошти (вклад) з сумі 50 000 доларів США зі строком повернення - 24 лютого 115 року. Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 п.1, п. п. 5.2 п. 5 договору банк зобов'язався враховувати проценти на суму вкладу у розмірі 10,5 % річних з можливістю їх щомісячної виплати. Крім того, слід зазначити, що на виконання п.п.2.1 п. 2 договору позивачкою було внесено грошові кошти с сумі 50 000 доларів США готівкою в касу банківської установи, що підтверджується меморіальним ордером № 255 від 19.02.2014 року №0410009 (а.с.10). Відповідно до п.п.2.2.3 п.п. 2.2 п.2 договору відповідач зобов'язався убезпечити зберігання та повернення фактично внесеного вкладником вкладу та нарахованих на нього процентів шляхом видачі готівкою через касу банку або перерахування на картковий/поточний рахунок на підставі письмової заяви вкладника. 19.02.2015 року позивачка звернувся до відповідача з вимогою про повернення вкладу та процентів за користування ним, однак відповідачем дана вимога повернуто без виконання, згідно п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виконання операцій з виплати переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. На підставі Постанови Правління Національного банку України від 19.02.2015 року № 116 ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням № 38 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.02.2015 року в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію на період з 20.02.2015 року по 19.05.2015 року включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 101 від 18.05.2015 року було продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» по 18.06.2015 року включно. Як на підставу заперечень представник відповідача посилався, зокрема, і на постанову Правління НБУ від 18.06.2015 року №385 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.06.2015 року №120 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», з 19 червня 2015 року вже розпочато процедуру ліквідації банку, а також призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - [PERSON] строком на один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. З урахуванням зазначених положень, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або затверджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними. Відповідно до ч. 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Згідно ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. На підставі Постанови Правління НБУ від 18.06.2015 року №385 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СТАНДАРТ» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.06.2015 року №120 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» повернув Національному банку України банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій. Отже, хоча наявний договір банківського рахунку, укладений 19.01.2014 року між ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» та позивачкою, банк не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахункам власних клієнтів, у тому числі здійснювати будь-які перерахування з рахунку, відкритого на ім'я останньої. Таким чином, задоволення вимог вкладників банку, в який запроваджено процедуру ліквідації, і навіть відкликано банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, банком не можливе. Вкладники не позбавлені права звертатись до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. А тому, підстави для задоволення позову відсутні. На підставі ст.ст. 14, 15, 16, 22, 204, 228, 509, 1074 ЦК України, ст.ст. 2, 26-28, 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,

Outcome: dismissed