Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що з 30.12.2011 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2013 року, яке набуло законної сили 24.12.2013 року, її шлюб з відповідачем розірвано. На утримання дитини з відповідача рішенням Артемівського мсіькрайонного суду Донецької області були стягнуті аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття і на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини доходу відповідача щомісячно до досягнення тининою трьох років. Стверджує, що вона не має можливості виїхати з дининою за межі України в гості до родичів, на відпочинок і т.д., оскільки відповідач [PERSON] не дає згоди для виїзду дитини за межі України. Просить суд дозволити їй без згоди відповідача оформити документи для виїзду малолітнього сина - [PERSON], [INFO] за межі України та надати їй дозвіл на виїзд за межі України з неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO] року без згоди батька. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми, проти чого позивач не заперечує. Представник третьої особи служби у справах дітей управління молодіжної політики Артемівської міської ради Купліченко В.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засідання не заперечувала проти задоволення вимог [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, з урахуванням думки представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу з 30.12.2011 року по 24.12.2013 року (а.с. 3, 5), від якого мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З матеріалів справи вбачається, і підтверджено позивачкою в судовому засіданні, що їх з відповідачем син [PERSON], [INFO] проживає спільно із своєю матір'ю. Судом встановлено, що матір дитини бажає періодично виїжджати з сином за кордон до родичів та для відпочинку дитини, що вимагає надання батьком дитини, відповідачем по справі, дозволу на виїзд дитини за кордон. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно з ч.7, ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків . За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду . Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення . Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. Судом встановлено, що батько дитини не надає дозвіл на виїзд сина за кордон без вагомих причин. У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітньої дитини сторін судом не встановлено. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає підставними та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги [PERSON]

Outcome: approved