Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 03.12.2015р. о 18.00год. на вул.Космічній м.Запоріжжя, переходячи пішохідний перехід вона була збита автомобілем «KIA CERATO», державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] Винуватим в даному ДТП за постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.12.2015р. визнано [PERSON] Внаслідок даної пригоди вона була серйозно травмована і доставлена до лікарні, де проходила лікування. Лікування проходить до теперішнього часу. На лікування вона затратила великі кошти, які їй зобовязана виплатити страхова компанія, в якій застраховано цивільно-правову відповідальність водія [PERSON] Також неправомірними діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, яких вона зазначала у звязку з ДТП, фізичний біль, щоденні думки та спогади про наслідки, негативні переживання, насторога, тривога, відірваність від активного соціального життя, нестійкість настрою, дратівливість, порушення сну, фіксованість уваги на видужанні та реабілітації після отриманих травм, фізичний та психологічний дискомфорт, страх за своє здоровя та життя. Наслідки події призвели до порушення звичного способу життя, необхідність витрачати час на лікування, звертатися до суду за захистом порушених прав. Моральну шкоду оцінює в 40\~000,00грн. Також в результаті звернення до адвоката за правовою допомогою вона понесла витрати на сплату його послуг в розмірі 800,00грн., які становлять для неї матеріальну шкоду. Добровільно надати будь-яку допомогу відповідач відмовляється. Просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 40\~000,00грн., матеріальну шкоду в сумі 800,00грн. та судові витрати на сплату судового збору в сумі 551,20грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, додатково суду пояснила, що в результаті ДТП з вини відповідача вона отримала легкі тілесні ушкодження струс головного мозку, забиття кінцівок та тіла, пошкодження обличчя. На лобовій частині обличчя зліва у неї була рана та велика гематома, яку декілька раз оперували, три рази накладали шви. Після цього у неї залишився великий рубець, який їй як жінці спричиняє незручності, спотворює її, у звязку з чим вона комплексує, переживає. Після ДТП вона два тижні знаходилась на стаціонарному лікуванні, потім два тижні на амбулаторному. В січні 2016р. вона знов два тижні знаходилась на стаціонарному лікуванні, і до теперішнього часу знаходиться під наглядом лікаря неврапотолога. Не зважаючи на отримане лікування, вона продовжує хворіти, почувається дуже погано, у неї постійні паморочення в голові, головні болі, слабкість, дискомфорт від шраму. Вона працює в дошкільному дитячому закладі, постійно спілкується з дітьми та батьками, тому шрам на обличчі позбавляє її можливості спілкуватися вільно, не комплексувати. Стан її здоровя після ДТП погіршився значно, до цього вона була цілком здоровою людиною, займалася спортом, враховуючи, що вона є ще молодою жінкою. Зараз вона вимушена постійно приймати ліки, звертатись до лікарів, позбавлена можливості займатись спортом та підтримувати своє здоровя. Лікарями їй рекомендовано санаторно-курортне лікування через шість місяців. Всі ці обставини вплинули на її емоційний стан, вона перенесла психоемоційний стрес внаслідок ДТП та отриманих травм, порушився звичний для неї спосіб життя, вона вимушена докладати значних додаткових зусиль для його організації у звязку з тими змінами, що відбулись з нею. Вона не може передати словами, які почуття у неї викликають такі зміни вона злякалась за своє життя, стан її здоровя значно погіршився, вона вимушена лікуватися, вона нервує з приводу шраму, який її спотворює, постійно напружена. Визначаючи розмір моральної шкоди, вона виходила з того, що було пошкоджено її здоровя, яке вона не може відновити на протязі тривалого часу, погіршився її психоемоційний стан, вона вимушена мешкати по іншому, їй рекомендовано санаторно-курортне лікування, на яке її повинен супроводжувати чоловік, оскільки за своїм станом здоровя вона самостійно не може поїхати туди, у неї є неповнолітня дитина 13 років, якого слід залишити з кимось на цей час, тобто це також буде потребувати додаткових витрат. Вона вважає, що сума в 40\~000,00грн належним чином компенсує усі її моральні страждання. Вона не заперечує, що після ДТП відповідач добровільно передав її чоловіку 3300,00грн., які вони витратили на лікування. Вказану суму вона не зазначала при зверненні до страхової компанії з заявою про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої здоровю. Вважає, що цю суму можна зарахувати у відшкодування моральної шкоди. Також пояснила, що у звязку з необхідністю звернення до суду вона звернулась до адвоката, який на підставі відповідного договору надав їй правову допомогу консультацію, склав позовну заяву. За ці послуги вона готівкою сплатила адвокату 800,00грн. Вточнила, що вважає ці витрати судовими витратами, а не матеріальною шкодою, як вона заявляла раніш. Просить позов задовольнити повністю. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] надав суду письмові заперечення проти позову та додатково суду пояснив, що даний позов відповідач визнає частково. Так, він не оспорює, що дійсно 03.12.2015р. мало місце ДТП за його участю та участю позивачки, яке сталося з його вини. Під час даного ДТП позивачка отримала тілесні ушкодження і знаходилась на лікуванні. Той факт, що у звязку з цим позивачка зазнала моральної шкоди ним також не оспорюється. Але відповідач не визнає розмір моральної шкоди, що заявлений позивачкою, і вважає, що з урахуванням усіх обставин справи, а також того, що після ДТП він добровільно передав чоловіку позивачки 3300,00грн., які можна зарахувати на відшкодування моральної шкоди, розмір моральної шкоди слід з нього додатково стягнути в сумі 2000,00грн. Доводи позивачки про те, що розмір моральної шкоди вона визначила з урахуванням санаторно-курортного лікування, яке їй рекомендовано пройти в майбутньому, не є обґрунтованими, оскільки витрати на таке лікування є матеріальною шкодою і можуть бути відшкодовані у тому випадку, коли будуть дійсно понесені позивачкою. При визначенні розміру моральної шкоди просить врахувати наявність у нього двох неповнолітніх доньок, однак з яких є дитиною-інвалідом. Також вважає, що позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження витрат на правову допомогу. Надана нею довідка про сплату адвокату 800,00грн. та складений адвокатом розрахунок цих витрат є недопустимими доказами. Просить позов задовольнити частково. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно з ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому, відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники наземних транспортних засобів зобовязані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону). Шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, повязана з лікуванням потерпілого; шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода; шкода, повязана із смертю потерпілого (п.23.1. ст.23 Закону). Моральна шкода відшкодовується страховиком потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю (ст.26-1 Закону). Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Згідно з розясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п.4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При цьому, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. Відповідно до ст.10,11,57-60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Суд встановив, що 03.12.2015р. в 18.00год [PERSON], керуючи автомобілем «KIA CERATO», державний номер [NUMBER], по вул.Космічній в напрямку вул.Радгоспна м.Запоріжжя, в порушення п.18.1 ПДР на нерегульованому пішохідному переході не надав перевагу в русі пішоходу [PERSON] та скоїв на неї наїзд, в результаті чого остання була травмована, доставлена до міської лікарні №5. Відповідно до постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.12.2015р., яка набрала законної сили 05.01.2016р., винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за вищевказаним фактом ДТП, визнано відповідача [PERSON] Відповідно до п.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини, встановлені постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.12.2015р., зокрема, чи мало місце ДТП та чи вчинено воно з вини [PERSON], не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, яка стосується цивільно-правової відповідальності за наслідки цих дій. Також сторонами не оспорюється, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи, що в результаті ДТП позивачка [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Так, відповідно до наданих суду медичних документів позивачка в результаті даного ДТП отримала струс головного мозку, рану по ходу лівої брові, подапоневротичну гематому в області лоба зліва, що призвело до її хірургічного видалення, гематому повік лівого ока, субконьюктивальний крововилив лівого ока, садна лівого колінного суглоба. 03.12.2015р. після ДТП була доставлена машиною швидкої медичної допомоги до міської лікарні №5, де з 04.12.2015р. по 19.12.2015р. знаходилась на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні. З 20.12.2015р. по 31.12.2015р. знаходилась на амбулаторному лікуванні за місцем мешкання. З 19.01.2016р. по 29.01.2016р. знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Комунарської лікарні з діагнозом посттравматичний соматофорний вегетативний розлад, цефалічний, вестибулярний, астено-невротичний синдроми, вшиблена рана лівої лобної області. Періодично звертається на прийом до лікаря невропатолога, отримує медикаментозне лікування. Згідно листа СК «Провідна» цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована вказаною компанією на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2548817 від 30.12.2014р. і за заявою [PERSON] було прийнято рішення про виплату їй страхового відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП з вини [PERSON] в загальній сумі 39164,94грн., в т.ч. витрати на лікування 33120,74грн., неотримані доходи у звязку з тимчасовою втратою працездатності 4179,20грн., моральна шкода в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, - 1865,00грн. Крім того, судом встановлено, підтверджено наданими документами та фактично визнається сторонами, що позивачка [PERSON] працює вихователем ДНЗ №274 ТВО Комунарського р-ну м.Запоріжжя, мешкає разом з чоловіком та неповнолітнім сином [PERSON], 23.10.2002р.н. Також сторонами визнається, що відповідач [PERSON] є субєктом підприємницької діяльності, мешкає разом з дружиною та двома неповнолітніми доньками Дарьєю, 06.11.2007р.н., та Катериною, 06.11.2007р.н. Донька відповідача [PERSON] є дитиною-інвалідом до 16 років, на підтвердження чого суду надана відповідна медична довідка. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини даної справи, дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що ДТП, в результаті якого позивачка [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження, сталося з вини відповідача [PERSON] Суд вважає, що в результаті отримання тілесних ушкоджень, позивачці спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням свого здоровя. При цьому, суд враховує, що в судовому засіданні представник відповідача факт спричинення такої шкоди не оспорював. Тому суд вважає цей факт очевидним і таким, що не підлягає доказуванню іншими засобами доказування. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована ПАТ СК «Провідна» і цієї страховою компанією прийнято рішення про часткове відшкодування моральної шкоди на підставі ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідальність за сплату різниці між розміром моральної шкоди, визначеним позивачкою, та розміром страхової виплати за неї суд, вважає необхідним на підставі ст.1187,1194 ЦК України покласти на відповідача [PERSON] як на заподіювача цієї шкоди. Під час розгляду даної справи судом зясовано, що фактично між сторонами мається спір щодо розміру моральної шкоди, спричиненої позивачці в результаті протиправних дій відповідача [PERSON] Вирішуючи цей спір та визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд відповідно до ст.23 ЦК України враховує характер правопорушення дорожня-транспортна пригода за участю водія і пішохода, де, по зрівнянню з водієм, пішохід є найменш захищеним. При цьому, в першу чергу, на водія покладається обовязок забезпечити дотримання правил безпеки руху, слідкувати за дорожньою обстановкою і своєчасно приймати відповідні заходи у разі її зміни. Вказаних вимог відповідач [PERSON] не дотримався і допустив порушення Правил дорожнього руху, яке суд вважає грубим. В результаті даного ДТП піддане небезпеки життя та здоровя людини, які відповідно до ст.3 Конституції України визнаються найголовнішими соціальними цінностями. Також суд враховує глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивачки, погіршення її здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, а саме те, що, будучи жінкою у віці 40 років, працюючи вихователем дитячого садку, позивачка отримала ряд тілесних ушкоджень, серед яких пошкодження обличчя (гематома та рана на лівій лобовій області). Це пошкодження зумовило неодноразове хірургічне втручання та залишення після цього шраму на обличчі, який за своїм розміром (за медичними документами 5-7см.) є помітним, що на думку суду, спричиняє позивачці значні незручності і не прикрашає її як жінку. В результаті отриманих тілесних ушкоджень позивачка зазнала сильного фізичного болю, який продовжувала відчувати в ході подальшого лікування, після перенесеного оперативного втручання, оброблення ран, проведення інших лікувальних процедур. Позивачка після ДТП два тижні знаходилась на стаціонарному лікуванні, потім майже стільки ж на амбулаторному. В січні 2016р. вона знов потрапила на стаціонарне лікування на 10 днів. До теперішнього часу знаходиться під амбулаторним наглядом лікарів, стан її здоровя незначно покращився, але вона продовжує хворіти та відчувати фізичні наслідки ДТП, приймає медикаментозне лікування. Тілесні ушкодження викликали у позивачки не тільки фізичні незручності, а й відповідний психоемоційний дискомфорт. Позивачка перенесла психоемоційний стрес за своє життя, сильні душевні хвилювання у звязку з ушкодженням здоровя, зокрема у звязку з залишенням шрамів на обличчі, стала неспокійною, дратівливою, пригніченою, напруженою. ЇЇ турбують неприємні переживання та спогади, вона відчуває тривогу, порушився її сон. Таким чином, враховуючи, що до ДТП позивачка була здоровою жінкою, працювала в дитячому садку, вела активний спосіб життя, має на утриманні неповнолітню дитину і зобовязана як мати забезпечувати її належний розвиток, виховання та утримання, суд вважає, що вказані наслідки ДТП з вини відповідача призвели до значного порушення звичного способу життя позивачки і вона вимушена докладати значних додаткових зусиль для його організації та поновлення свого фізичного та душевного стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд вважає необхідним врахувати наявність на утриманні відповідача двох неповнолітніх доньок, одна з яких є дитиною-інвалідом, потребує спеціального догляду та відповідних витрат. Визначення розміру моральної шкоди без урахування цієї обставини, на думку суду, може призвести до погіршення майнового стану відповідача, що буде несправедливим. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди. Тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, з урахуванням суми страхового відшкодування моральної шкоди, про виплату якого позивачці прийнято рішення страховою компанією, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON], в розмірі 1865,00грн., а також добровільно сплаченої після ДТП відповідачем [PERSON] позивачці [PERSON] суми відшкодування шкоди в розмірі 3300,00грн., суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в сумі 8 000,00грн. Вказану позивачкою суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000,00грн. суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст.23 ЦК України та обставинам даної справи. Також при постановленні рішення суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що вказаний розмір моральної шкоди визначений нею з урахуванням необхідності в подальшому пройти санаторно-курортне лікування, куди змушена буде за станом свого здоровя поїхати з чоловіком, на когось залишити сина та собаку, понести у звязку з цим певні витрати. Суд вважає, що ці обставини не можуть враховуватися при визначенні розміру моральної шкоди, оскільки за своїм характером витрати на санаторно-курортне лікування становлять не моральну, а матеріальну шкоду, право на відшкодування якої виникає після фактичного здійснення відповідних витрат. Доводи представника відповідача про необхідність стягнення моральної шкоди в розмірі 2000,00грн., суд також не приймає до уваги, оскільки цей розмір, на думку суду, не відповідає характеру, глибині та тривалості фактично понесених позивачкою фізичних та душевних страждань, описаних судом вище. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн. Відповідно до ст.84,88 ЦПК України, з урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», та з урахуванням уточнення позивачки, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 800,00грн., оскільки ці витрати підтверджені належними доказами договором про надання правової допомоги адвоката, розрахунком наданих адвокатом послуг та їх вартості, довідкою про фактичну сплату позивачкою 800,00грн. адвокату. Вказана сума не перевищує граничний розмір компенсації, встановлений вказаним законом.

Outcome: partial