Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 200 730 гривень 67 коп., мотивуючи тим, що 30 жовтня 2010 року відповідачка позичила у неї грошові кошти в розмірі 23 900 дол. США та зобов`язалась повернути їх до 01 грудня 2012 року. Факт передачі коштів підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. У встановлений в договорі (розписці) строк грошові кошти повернені не були, тому позивачка просить суд про їх стягнення з відповідачки з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Її представник суду подав заяву в якій просив розглядати справу у відсутності сторони позивача. Вимоги позову підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суд не повідомила. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 30 жовтня 2010 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, за яким відповідачка отримала у борг від позикодавця (позивачки) 23 900 дол. США (а.с.2). [PERSON] отримала у [PERSON] вказані кошти, на підтвердження чого надала останній відповідну розписку. Відповідно до умов розписки відповідачка зобов'язалась до 01 грудня 2012 року повернути борг. Проте і по даний час цього обов'язку не виконала. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики грошових коштів. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку позивачка просить стягнути з відповідачки інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Позивачкою станом на день подачі позову до суду проведено розрахунок боргу [PERSON] за договором позики, відповідно до якого заборгованість відповідачки становить 200 730 грн. 67 коп., з яких: 23 900 дол. США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2014 року еквівалентно 191 032 грн. 70 коп. - основний борг, 3 056 грн. 32 коп. - інфляційні втрати та 6 641 грн. 65 коп. - три проценти річних. Будь-яких доказів, які б спростовували проведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено. Однак, суд вважає, що сума інфляційних втрат не підлягає стягненню з відповідачки, оскільки індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні. Норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено у гривні. Проте позивачка на зазначену норму уваги не звернула і нарахувала індекс інфляції на суму заборгованості, яка згідно договору позики отримана відповідачкою у валюті. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню, так як стягненню підлягає борг в розмірі 197 674 грн. 35 коп., з яких: 23 900 дол. США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2014 року еквівалентно 191 032 грн. 70 коп. - основний борг та 6 641 грн. 65 коп. - три проценти річних. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідачки слід стягнути на користь держави 1 976 грн. 74 коп. витрат по оплаті судового збору, так як позивачку звільнено від його сплати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79 ч. 1, 3; 88 ч. 1, 3 ЦПК України,

Outcome: partial