Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.08.2003 року між сторонами був укладений шлюб, під час якого у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.12.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2012 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Відповідач участі в житті дитини не приймає, перераховує мінімальну суму аліментів з порушенням строків перерахування, майже не зустрічається з сином. Зазначає, що з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дитини значно виріс та присуджена сума аліментів є замалою для виховання дитини. Крім того зазначила, що дитина потребує додаткових витрат на лікування, покупку одягу, харчування та інші витрати, необхідні для належного розвитку дитини, а тому просить встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. Також зазначила, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання сина належним чином не виконував внаслідок чого станом на 27.04.2020 року утворилась заборгованість по аліментам. Просить стягнути з відповідача на свою користь пеню (неустойку) по заборгованості по аліментам на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 18 361,33 грн. Крім того зазначила, що нею понесені додаткові витрати на утримання сина [PERSON] у зв`язку з тим, що дитина займалась відвідуванням спортивних секцій та басейну, відвідував освітні курси за напрямком «Програмування та Технічна англійська мова» в ІТ Академії CONTACT. Також [PERSON] відвідував підготовчі курси щодо вступу до Коледжу Інженерії та Управління НАУ на факультет «Кібербезпека», у зв`язку з чим позивачкою сплачено вартість даних курсів згідно договору № 10к/20-21 від 10.10.2020 року, а також позивачкою було придбані одяг та сплачені стоматологічні послуги для дитини. Загальний розмір додаткових витрат на утримання [PERSON] , [INFO] склав 36 631 грн, половину з яких у розмірі 18 315,50 грн позивачка просить стягнути з відповідача. Представник позивачки в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, зазначив, що на його думку він сплачує достатній розмір аліментів для нормального розвитку дитини, якого також вистачає на додаткові витрати на його виховання та розвиток. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є позивачка та відповідач у справі. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.12.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2012 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, позивачка посилається на те, що у після ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів розмір витрат на утримання дитини збільшився. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Збільшення витрат на забезпечення дитини, не є підставою для зміни розміру аліментів. Відповідач працює в ТОВ «Панорама Прикарпаття» на посаді інкасатора-водія автотранспортних засобів» з 01.04.2016. Його щомісячний дохід в січні-лютому 2021 року склав 6010 грн на місяць. Інших джерел доходів відповідач не має. Станом на 31.03.2020 заборгованість по сплаті аліментів погашена. Питання щодо відповідності розміру стягнутих аліментів заробітній платі відповідача може бути вирішено в порядку здійснення судового контролю за виконанням судового рішення. Сплата аліментів у розмірі близько 1200 грн. на місяць не може бути підставою для збільшення їх розміру за умови, якщо ця сума відповідає третині заробітку платника аліментів. Визначений рішенням суду від 29.08.2012 року розмір аліментів 1/3 частина від заробітку (доходу) відповідає вимогам сімейного законодавства, а його збільшення у зв`язку з тим, що видатки позивачки на утримання сина збільшились у зв`язку з відвідуванням ним різноманітних секцій та освітніх програм не є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів та встановлення їх розміру у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Приймаючи до уваги, що позивачкою не доведено підстав позову про збільшення розміру аліментів, суд вважає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів. Щодо вимог позивачки про стягнення пені по аліментам, суд зазначає наступне. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2012 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Для виконання вказаного рішення позивачка звернулась до виконавчої служби, внаслідок чого було відкрито виконавче провадження № 56208457 щодо виконання вищевказаного рішення суду. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментам на утримання сина [PERSON] . Відповідно до ч.1, 2 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду України викладеної в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц пеня за прострочення сплати аліментів новий порядок розрахунку пені. Так, Постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носити періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1 ст. 196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну торбу пені за увесь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Позовна заява містить розрахунок неустойки (пені) по аліментам, який був перевірений судом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені по аліментам підлягають задоволенню в повному обсязі (в межах заявлених у справі позовних вимог), а саме у сумі 18 361,33 грн. Щодо вимог позивачки про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Як встановлено судом, до складу додаткових витрат позивачем включено: Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Позивач як на підставу своїх позовних вимог в цій частині посилалась на те, що нею було понесено додаткові витрати на утримання дитини, а саме: -витрати на придбання абонементу в спортивний клуб «Sport Life» на відвідування спортивного залу та басейну у розмірі 5 280 грн; -витрати на освітні курси в ІТ Академії CONTACT у розмірі 17 775 грн; -витрати на підготовчі курси щодо вступу до коледжу у розмірі 5 000 грн; -витрати на покупку одягу для дитини у розмірі 3 776 грн; -стоматологічні витрати у розмірі 4 800 грн; Суд вважає, що батьки дитини після розірвання шлюбу мають дотримуватись положень ч.1 ст.157 СК України щодо спільності прийняття рішень у всіх питаннях, що стосуються дитини. Суд не може вважати понесення позивачем витрат придбання одягу, а також стоматологічні витрати як витрати, викликані особливими обставинами, понесення яких одним з батьків зумовлювало б стягнення їх половини з іншого. Ці витрати мають покриватись за рахунок отриманих аліментів. Також суд не вбачає підстав для віднесення до складу додаткових витрат на придбання абонементу в спортивний клуб «Sport Life» на відвідування спортивного залу та басейну у розмірі 5 280 грн, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо того, що ці витрати є необхідними та викликані особливими обставинами, рекомендовані лікарями внаслідок стану здоров`я дитини. 03.09.2018 позивачем було підписано договір з ІТ Академією CONTACT про надання послуг навчання дитини за напрямками «Програмування та Технічна англійська мова». Навчання дитини оплачено позивачем у розмірі 17 775 грн. 10.10.2020 позивачем було укладено договорі №10к-20-21 про навчання сина на підготовчих курсах для вступу до Коледжу інженерії та управління НАУ та факультету «Кібербезпека» та здійснено оплату навчання у розмірі 5 000 грн. Ці витрати суд зараховує до складу додаткових витрат на дитину, які викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини. Отримання зазначених освітніх послуг є заходами, які були вжиті позивачем для підготовки дитини до здобуття вищої освіти, розвитком відповідних навичок та здібностей. Ці витрати складають 22775 грн. Відповідно до вимог частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги позивачки щодо стягнення додаткових витрат на дитину частково, стягнувши з відповідача половину вартості сплачених позивачкою освітніх та підготовчих курсів у загальному розмірі 11 387,50 грн. З урахуванням викладеного, заявлені у справі вимоги підлягають задоволенню частково у обсязі та за підстав, що зазначені вище. З викладеного,

Outcome: partial