Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивачка за первісним позовом [PERSON],діючи в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON],зазначила в позові про те,що відповідно до рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2012 року у цивільній справі № 620-179-12, було визнано за [PERSON],[INFO], право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті її баби - [PERSON], яка померла [INFO] року та визнано за [PERSON], [INFO], право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті її баби - [PERSON], яка померла [INFO] року. Право власності неповнолітніх позивачів зареєстроване в реєстраційній службі Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області. Інша 1/2 частина цього ж житлового будинку залишена судом нерозподіленою і право власності на згадану частину будинку не зареєстроване за жодною з осіб. Згідно даних погосподарської книги Вепринської сільської ради,житловий будинок з господарськими будівлями,що розташований за адресою: [ADDRESS] рахується за померлою [PERSON], яка померла [INFO] року у віці 87 років. Фактично з 2007 року без реєстрації у цьому будинку проживає [PERSON] разом з чоловіком [PERSON]. [PERSON] вважає, що відповідачка з чоловіком проживають в будинку незаконно і просить суд вселити неповнолітніх [PERSON], [INFO] р. н. та [PERSON],[INFO] р. н. разом з нею у домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні домоволодінням за цією адресою. Крім того позивачка просить виселити [PERSON] та [PERSON] без надання їм іншого жилого приміщення.В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання в порядку спадкування права власності на спадкове майно,а саме -1/2 ід.частину житлового будинку,вважаючи, що ця 1/2 частина цього будинку повинна бути успадкована нею ж [PERSON],в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року у віці 68 років і яка була спадкоємицею за законом після смерті [PERSON]. [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] і [PERSON]. В зв'язку з цим, [PERSON] уточнила свої зустрічні позовні вимоги і просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно, яке складається з: - 1/2 (однієї другої) ідеальної частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], вартістю 22 521,00 грн., і належало померлій [INFO] року у віці 87 років [PERSON], спадщину після смерті якої прийняла [PERSON],яка не встигла оформити спадщину і померла [INFO] року у віці 68 років, а в задоволенні первісного позову до неї про виселення просила відмовити. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі,в задоволенні зустрічного позову просили відмовити,при цьому надали суду відповідні пояснення. В судовому засіданні [PERSON],[PERSON] та їх представник [PERSON] позовні вимоги до них не визнали,свої зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі,при цьому надали суду відповідні пояснення. Представник Вепринської с/ради Радомишльського району Житомирської області надіслав до суду письмову заяву,просив справу розглянути без нього,при цьому підтримав зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 ід. частину спірного домоволодіння. Представник органу опіки та піклування Радомишльської РДА в судовому засіданні не з»явився,про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином,надіслав письмову заяву,просив справу розглянути без них. Вислухавши пояснення сторін у справі,свідків,дослідивши матеріали справи,оцінивши всі докази в їх сукупності,суд приходить до наступного. Судом встановлено,що відповідно до рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2012 року у цивільній справі № 620-179-12(рішення оскаржувалося,вступило в законну силу)було визнано за [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO], право власності кожної на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті їх баби - [PERSON], яка померла [INFO] року.Право власності на згадане нерухоме майно неповнолітніх позивачів зареєстроване в реєстраційній службі Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлені ці обставини. Інша 1/2 ідеальна частина цього ж житлового будинку залишена судом нерозподіленою і право власності на згадану частину будинку не зареєстроване за жодною з осіб. Разом з цим та згідно обставин,визнаних у абз. 4 на стор. 1 мотивувальної частини рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2012 року по іншій цивільній справі № 620-179-12, «...судом встановлено, що 30.06.1994 року, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла після своєї смерті все своє майно - [PERSON] та [PERSON]... ». Зазначену спадщину прийняла [PERSON], але оформити на себе не встигла і померла [INFO] року у віці 68 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 13 серпня 2007 року було зроблено відповідний запис за № 15, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видане «13» серпня 2007 року виконавчим комітетом Вепринської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Також встановлено судом,що [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, який був посвідчений 10 серпня 2007 року виконавчим комітетом Вепринської сільської ради за реєстром № 81, за умовами якого заповідачка: «...все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиму право, заповіла [PERSON]..». На день смерті заповідача Заповіт не був змінений та не був відмінений. З інформації Вепринської с/ради Радомишльського району Житомирської області від 21 серпня 2012 року вбачається,що на день смерті [PERSON]([INFO] року) та протягом шести місяців з дня її смерті-«.. в будинку разом з нею проживала без реєстрації [PERSON],яка фактично прийняла спадщину в шестимісячний термін,шляхом поведення поточних ремонтів будинку та обробітком прилеглої до будинку земельної ділянки(а.с.42). З аналогічної довідки Вепринської с/ради Радомишльського району Житомирської області від 19 липня 2012 року вбачається,що «..[PERSON] здійснювала догляд за своєю тіткою - [PERSON] до дня її смерті,проводила поховання за власний рахунок…» (а.с.99). Статтею 524 Цивільного кодексу Української PCP,у редакції 1963 році, який був чинний на момент відкриття та прийняття спадщини (на день смерті [PERSON] - [INFO] року), було визначено,що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 1217 ЦК України визначено,що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до пункту 3 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - згідно з правилами ст.1220 ЦК України та ст..249 ЦПК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи,зазначений у свідоцтві про смерть,виданим відповідним органом РАЦС. Пункт 5 статті 1268 ЦК України визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом,[PERSON] являється єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] на зазначене спадкове майно, яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON]. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], фактично проживала у спадковому будинку на час смерті спадкодавиці та проживає у ньому поданий час. [INFO] року у [PERSON] народилось двоє дітей:[PERSON] та [PERSON], які проживають разом з нею і батьком - [PERSON] у спадковому житловому будинку. [PERSON] дійсно не була зареєстрована разом із спадкодавицею за однією адресою в спадковому житловому будинку [ADDRESS], а була і є зареєстрованою у іншому будинку [ADDRESS],однак вона як єдина спадкоємиця за заповітом фактично вступила в управління і у володіння спадковим майном, яка фактично проживає у спадковому житловому будинку [ADDRESS] з 2006 року до дня смерті [PERSON] і проживає у ньому безвиїзно по даний час. Крім того, як вбачається з довідки № 201 від 19.07.2012 р., копія якої приєднана до матеріалів справи, «...за поясненнями з підписами свідків, вона проживає у спадковому будинку з 2006 року, здійснювала догляд за покійною спадкодавицею, похоронила її за власний рахунок, і фактично вступила в управління спадковим майном шляхом обробітку земельної ділянки та ремонту будинку... ». Крім того [PERSON] проводила поховання [PERSON] за свій рахунок робила дев'ятий та сороковий обіди (поминки) тощо. До обставини,які перешкоджають оформленню спадщини в нотаріальній конторі відноситься також відсутність належної реєстрації права власності на житловий будинок на ім'я померлої спадкодавиці та відповідного правовстановлюючого документу для пред'явлення їх нотаріусу. Відповідно до пункту 17 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - «..суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом..». До обставини, які перешкоджають [PERSON] оформленню спадщини в нотаріальній конторі відноситься відсутність безспірних доказів в прийнятті нею спадщини для пред'явлення їх нотаріусу. Відсутність у мазуренко К.В. документальних доказів для подачі нотаріусу щодо правомірного, передбаченого частиною 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, прийняття спадщини відноситься до обставин, які також перешкоджають їй оформленню спадщини в нотаріальній конторі. При цьому вона заяви до нотаріуса про прийняття спадщини в шестимісячний строк після смерті [PERSON] не подавала,однак і не подавала заяви про відмову від прийняття спадщини. Тобто,в силу ч.3 статті 1268 ЦК України та ст.1270 ЦК України [PERSON] вважатся такою, що спадщину прийняла. Відповідно до пункту 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження по справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і а законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Звертаючись в суд в інтересах своїх неповнолітніх дітей з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком, який належить на праві власності та вселення(позивачки та її дітей) і виселення(відповідачів) - [PERSON] не надала суду доказів того,що вона,або її неповнолітні діти є власниками цілого спірного будинку [ADDRESS]. Навпаки,судовими рішеннями встановлено, право власності за [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO], кожної на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS]( тобто на 1/2 частину будинку). З питань встановлення порядку користування житловим будинком [PERSON] до суду не зверталася. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до пункту 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тому вимоги позивачки за первісним позовом про вселення її та своїх неповнолітніх дітей до домоволодіння та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні ним, та інші вимоги щодо одночасного виселення [PERSON] і [PERSON] на думку суду є безпідставними і незаконними,як такі, що обмежують їх Конституційні права на житло та власність. Разом з цим,визнання судом права власності в порядку спадкування за наявності перешкод для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не суперечить закону, який передбачає порядок оформлення спадщини. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. З ЦПК України про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і просити суд ухвалити рішення у справі, у яких можуть бути порушені права спадкоємців на отримання спадкового майна, або оскаржені- суд зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] р. н. задовольняє,при цьому відмовляє в задоволенні позову [PERSON] в інтересах її неповнолітніх дітей: [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком, який належить на праві власності та вселення(позивачки та її дітей) і виселення(відповідачів). На підставі ст.88 ЦПК України суд вирішує судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved