Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно у вигляді гаражу [ADDRESS]. Також зазначила, що вона є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] Крім неї, також спадкоємцями є їх діти - [PERSON] та [PERSON] Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку із тим, що правовстановлюючий документ на гараж необхідно було зареєструвати у встановленому порядку, а тому позивачка позбавлена можливості в даний час оформити право власності на цей гараж в порядку спадкування після смерті чоловіка. Просила суд визнати за нею право власності на гараж [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті чоловіка. В судове засідання позивачка надала письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача Маріупольської міської ради Іванченко Н.О., яка діє на підставі довіреності, надала заяву про розгляд справи без її участі та заперечення проти позову. В своїх запереченнях позов вважала необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Посилалась на те, що спадкодавець належним чином не зареєстрував право власності на спірний гараж, а це є умовою для переходу право власності в порядку спадкування, тобто, фактично до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцю на час відкриття спадщини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову у повному обсязі. Судом встановлено, що власником гаражу [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу гаражу від 22.12. 2000 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованим в реєстрі за № 2226. (а.с. 8) Згідно технічного паспорту на гараж [ADDRESS] його площа становить 25.10 кв.м. (а.с.9-11) Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Приморським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO] року. (а.с.6) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді належного йому на праві власності гаражу [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], [PERSON] та [PERSON], 13 січня 1968 року зареєстрували шлюб у м. Жданові Донецької області, актовий запис № 113. Після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.5) Як вбачається зі спадкової справи № 461/2013, заведеної після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] у встановлений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців не має. Відповідно до ст. ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги, як така з подружжя, що пережила спадкодавця. Під час розгляду справи судом встановлено ще два спадкоємця першої черги після смерті [PERSON], його доньки - [PERSON], [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Приморським РАЦС м. Жданова Донецької області, батьками [PERSON], [INFO] року народження є [PERSON] та [PERSON] За свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] [PERSON] зареєструвала шлюб 29.04. 1990 року та змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 28.02. 2014 року за № 00013532750, [PERSON], [INFO] року народження змінила прізвище, у зв'язку з укладенням шлюбу 25.09. 1986 року, на [PERSON]. Двоє інших спадкоємців першої черги за законом [PERSON] та [PERSON], які є дітьми спадкодавця, відмовились від своїх часток у спадщині на користь своєї матері - позивачки [PERSON] та не заперечують проти визнання за нею права власності в порядку спадкування на спадкове майно - гараж, що підтверджується їх письмовими заявами. Відповідно до ст.. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріусу Другої маріупольської державної нотаріальної контори Царьової І.В. від 01.10. 2014 року за № 1289/02-31 позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно - гараж [ADDRESS], після померлого [PERSON], у зв'язку з відсутністю у спадкоємця документів, підтверджуючих реєстрацію нерухомого майна. (а.с.12) За умовами ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст.. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як слід з договору купівлі-продажу гаража від 22.12. 2000 року, [PERSON] повністю сплатив продавцю суму вартості гаражу, до підписання цього договору. (а.с.8) Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02. 2014 року № 5 вбачається, що право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07. 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинності на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкодавцем [PERSON] за життя було набуто право власності на спірний гараж, тому суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що спадкодавець за життя не набув права власності на гараж, а тому і спадкоємець також не набуває права власності на це майно в порядку спадкування. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05. 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наведених обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, [PERSON], яка є спадкоємицею за законом, після смерті чоловіка не може реалізувати своє право на прийняття спадщини, тому з метою захисту спадкових справ позивачки суд задовольняє позов в повному обсязі, а саме визнає право власності в порядку спадкування, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved