Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 04.09.2013 року відповідно до укладеного з відповідачем договору №002-03536-040913 нею було внесено кошти в сумі 2000 доларів США на строк до 09.09.2014 року, зі сплатою 9,1% річних. 10.09.2014 року відповідач в порушення умов договору та закону вклад та нараховані відсотки в сумі 2186,25 доларів США не повернув, мотивуючи відсутністю коштів. В зв'язку з її постійними вимогами на 10.12.2014 року частину вкладу в сумі 1500 доларів США їй було повернуто. Залишок вкладу в сумі 500 доларів США та нараховані відсотки в сумі 186,25 доларів США до теперішнього часу не повернуто. В зв'язку з цим, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь суму неповернутого вкладу в розмірі 500 доларів США, відсотки в сумі 208,92 долари США, три відсотки річних в сумі 195,48 доларів США, що в еквіваленті становить 14208 грн., витрати на послуги адвоката в сумі 2500 грн., а також моральну шкоду в сумі 8000 грн. Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та, посилаючись на те, що станом на 02.03.2015 року їй було повернуто суму вкладу та відсотки, нараховані станом на 09.09.2014 року, але виплату вкладу було здійснено за значно нижчим від офіційного курсом гривні по відношенню до долару США, позивача просила суд остаточно стягнути на її користь з відповідача курсову різницю між офіційним курсом НБУ та курсом за яким відповідачем було здійснено виплату коштів за депозитним договором в сумі 2771 грн., відсотки за користування коштами в період з 09.09.2014 року по 02.03.2015 року в сумі 950 грн., витрати на послуги адвоката в сумі 2500 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, заявлені в уточненому позові та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 02.04.2015 року позов не визнав та надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. В наступне судове засідання, призначене на 20.04.2015 року не з'явився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи думку представника позивачки, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача, той факт, що останній про день та час слухання справи 20.04.2015 року повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, надав письмові заперечення, в яких висловив думку банку щодо заявленого позову, ніяких додаткових клопотань, які б не були розглянуті судом не заявляв, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності представника позивача. Заслухавши пояснення представника позивачки, перевіривши доводи, викладені в письмових запереченнях представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04.09.2013 року між сторонами було укладено договір №002-03536-040913, відповідно до умов якого позивачкою було розміщено вклад в сумі 2000 доларів США на строк до 09.09.2014 року включно, зі сплатою відсотків в розмірі 9,1% річних. 04.09.2014 року позивачка звернулась до банку з письмовою заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків по закінченню строку дії договору - 10.09.2014 року, а також повторно з заявою від 15.09.2014 року. На вказані заяви банком 11.10.2014 року та 04.11.2014 року, відповідно. Було надано відповідь, що з метою врегулювання ситуації на валютному ринку України, відповідно до діючого законодавства та, зокрема, постанови правління НБУ №540 від 29.08.2014 року обмежено видачу коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси банків та банкомати в межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Також у відповідях робиться посилання на п.7 зазначеної постанови, щодо права банку достроково повертати вклади. Залучені в іноземній валюті за всіма типами договорів, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції. З наданих квитанцій про здійснення валютно-обмінних операцій та заяв на видачу готівки вбачається, що сума вкладу та нарахованих відсотків на строк дії вкладу в повному обсязі було виплачено банком позивачці лише 02.03.2015 року. У ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.1,2,4 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.ч.1,2,3 ст.1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи №6-140цс13 передбачає, що відповідно до змісту ст.ст.526,1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи банк в порушення умов договору банківського вкладу свої зобов'язання в повному обсязі та своєчасно не виконав та у відповідності до умов п.п.1.9,1.10 вклад та нараховані відсотки по закінченню строку залучення вкладу, визначеного в п.1.3 договору не виплатив. Фактично сума вкладу та нарахованих відсотків була виплачена позивачі шляхом здійснення часткових виплат 02.03.2015 року. При цьому, з наданих позивачкою квитанцій про здійснення валютно-обмінних операцій та заяв на видачу готівки вбачається, що такі виплати проводились банком у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції. Про такий порядок виплати, з посиланням на п.7 постанови правління НБУ №540 від 29.08.2014 року, банк посилався і в своїх листах на адресу позивачки. Разом з тим, встановлений п.7 зазначеної вище постанови порядок регламентує виплати в разі дострокового повернення банком вкладів. В той час, які при поверненні коштів за договором по закінченню строку його дії вказаною постановою, а також положеннями ч.2 ст.533 ЦК України, чітко визначено, що виплата коштів проводиться в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день виплати. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача курсової різниці між офіційним курсом НБУ та курсом за яким відповідачем було здійснено виплату коштів за депозитним договором в сумі 2771 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд погоджується з розрахунком вказаної суми наведеним позивачем у додатках до уточненої позовної заяви. В матеріалах справи відсутня довідка про офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ станом на день проведення позивачці виплат. Однак, суд вважає за можливе визнати цей факт загальновідомим та, відповідно, таким, що не підлягає доказуванню згідно ч.2 ст.61 ЦК України, оскільки щоденно курс НБУ транслюється по телебаченню до доступний в мережі «Інтернет» на офіційному сайті Національного банку України. В частині заявлених позивачкою вимог про стягнення з відповідача відсотків в сумі 950 грн., розрахованих за період з 09.09.2014 року по 02.03.2015 року, слід відмовити, як таких, що не ґрунтуються на положеннях закону та умовах укладеного між сторонами договору, оскільки відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України визначено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав, а згідно умов п.п.1.3,1.9,1.10 договору нараховані проценти виплачуються вкладнику по закінченню строку залучення вкладу, який визначено датою 09.09.2014 року. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд вважає, що позивачкою у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України не доведено належними доказами заподіяння моральної шкоди в розумінні ст.23 ЦПК України, наявності втрат немайнового характеру, факту заподіяння моральних або фізичних страждань, причинного зв'язку між винними діями відповідача та завданою шкодою, а також щодо обґрунтування розміру цієї шкоди. В зв'язку з цим, в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити за необґрунтованістю та не підтвердження належними доказами. Також позивачці слід відмовити в стягненні з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн., оскільки як вбачається з договору про надання юридичних послуг від 04.09.2014 року останній укладався між позивачкою [PERSON] та [PERSON], що є її родичем. Останній не містить істотних умов договору, щодо визначення суми винагороди за юридичні послуги, прибутковий касовий ордер на суму 2500 грн. не скріплений печаткою. Окрім цього позивачкою не надано доказів щодо виду та обсягу наданих юридичних послуг, розрахунку їх розміру з дотримання вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підставі викладеного,

Outcome: partial