Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів, вказуючи, що 22.11.2007 вони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, про що зроблено актовий запис № 2389. В шлюбі народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею та повністю знаходяться на її утриманні. Причиною розпаду сім`ї є те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, склалися неприязні стосунки між ними, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство не ведуть з березня 2018 року, разом не проживають. Оскільки сім`я розпалася остаточно, просить суд шлюб розірвати. Також, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.09.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що жодних спільних інтересів в неї з відповідачем немає, так само як і наміру продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю, вважає, що подальше спільне життя неможливе і такий шлюб суперечить як її інтересам, так і моральним засадам суспільства. Також, суду пояснила, що відповідач матеріально своїм дітям не допомагає, участі у їх виконанні не приймає. На даний час, не має можливості самостійно без участі батька дитини утримувати дітей. В судовому засіданні відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Судом встановлено, що сторони 22.11.2007 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, про що зроблено актовий запис № 2389, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 22.11.2007. В ході розгляду справи судом з`ясовано, що шлюбні відносини між сторонами припинені у зв`язку із непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя, разом не проживають, спільне господарство не ведуть з березня 2018 року, збереження сім`ї не можливе. Майнового спору між сторонами не має. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає доведеним, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб необхідно припинити шляхом його розірвання. В шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] . Згідно з вказаних свідоцтв про народження батьками дітей записано [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З довідки Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Комфорт» № 12 від 15.08.2019 вбачається, що малолітні [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2015 року, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та проживають разом із матір`ю. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що відповідач позов визнав, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку суду такий розмір аліментів забезпечить належне утримання дитини обома батьками і не поставить платника аліментів у занадто скрутне матеріальне становище. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки при зверненні до суду сторони звільнені від сплати судового збору, судові витрати віднести на рахунок держави. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: approved