Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивачка в червні 2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 249 від 25 лютого 2006 року. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 25 лютого 2006 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що є актовий запис № 249, від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], позивачка вказує, що після реєстрації шлюбу сімейне життя поступово погіршувалось, виявилось, що кожен має протилежні погляди на шлюб та сім'ю, через відсутність взаєморозуміння та небажання чути один одного вони впевнились, що є зовсім різними людьми, фактично шлюбні відносини припиненні та спільне господарство не ведеться, подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного та інтересам неповнолітніх дітей, примирення між ними неможливе,крім того зазначала, що діти після розірвання шлюбу будуть проживати з нею, а тому на підставі ст.ст. 110, 112 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що з травня 2017 року вона з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим, крім того виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечував, вказував, що з 2016 року він дружиною проживали в окремих кімнатах, а також підтвердив відсутність спільного господарства, спільного бюджету та шлюбних стосунків. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала пояснення свого довірителя. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON]) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2006 року, про що є актовий запис № 249 (а.с. 9 - копія свідоцтва про шлюб). Як вбачається з матеріалів справи, від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 10 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивачки та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично з травня 2017 проживають окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, спільного бюджету не мають, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved