Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 21929462 від 19.02.2009, реєстраційний номер 264773, номер запису 240 в книзі 68П-240 [PERSON] володіє на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частиною квартири [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є договір купівлі - продажу ВМВ № 989250 від 11.02.2009, зареєстровано в реєстрі за № 474. На підставі договору купівлі - продажу 1/2 частку квартири від 07 квітня 2018 року [PERSON] придбала у власність іншу 1/2 частку квартири [ADDRESS], в результаті чого набула право власності на всю квартиру [ADDRESS]. В квартирі, яка повністю належить на праві власності [PERSON], зареєстрований [PERSON] [INFO]. На сьогоднішній день [PERSON] два з половиною роки фактично не проживає в квартирі [ADDRESS], не подає жодних звісток про себе. Її намагання з'ясувати його місцезнаходження, не призвели до успіху. Факт не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджується актом про не проживання від 19.04.2018 року. Місцезнаходження [PERSON] їй невідомо, зв'язку з ним особисто немає. Весь цей час несе тягар сплати комунальних платежів за всіх зареєстрованих в квартирі осіб на своїх плечах, що суттєво порушувало і порушує її права. На сьогоднішній день у неї є нагальна потреба розпорядитися своєю власністю та реалізувати належне їй майно, оскільки їй швидко потрібні кошти на вирішення особистих питань. Реєстрація [PERSON] в її квартирі суттєво заважає їй у здійсненні повноважень власника, а оскільки місцезнаходження [PERSON] невідомо, тому і виникла необхідність для вирішення вказаного питання в судовому порядку. Статтею 15 ЦК України в частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 16 ч. 2 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року 6- 57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Таким чином, оскільки [PERSON] не проживає більше року, а точніше два з половиною роки за адресою [ADDRESS], не несе жодних витрат по утриманню вказаної квартири, він вважається таким, що втратив право користування нею. Жодних домовленостей між [PERSON] та [PERSON] щодо зберігання за ним вищевказаного житлового приміщення немає. Отримання рішення суду необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-1V. Позивачка у судове засідання не з'явилася, від представника позивачки надійшла заява, згідно якої остання позов підтримала повністю, просить розглянути справу за її відсутності. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, у зв'язку з чим, на підставі ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: витяг про реєстрацію права власності (а.с.9), договір купівлі - продажу (а.с.10), витяг з державного реєстру (а.с.12), договір купівлі - продажу (а.с.13-14), акт (а.с.15), повідомлення (а.с.19). Суд,

Outcome: approved