Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати її у користуванні квартирою [ADDRESS]; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Обґрунтовує свої вимоги тим, що вона, [PERSON] та її чоловік [PERSON] є власниками в рівних частинах кожен квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 16.09.2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Єсіною Л.М., реєстровий №4010. Позивачка [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10.08.2014 року було розірвано. В належній позивачці квартирі [ADDRESS] проживає родич колишнього чоловіка позивачки - відповідач [PERSON], який зареєстрований за іншою адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] вказує про те, що відповідач [PERSON] перешкоджає її у користуванні квартири, що робить неможливим спільне проживання в однієї квартирі. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. (а.с.67). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через засоби масової інформації, оскільки його місце реєстрації та проживання невідоме, з заявою про слухання справи у його відсутність до суду не звертався. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважається, що він був повідомлений належним чином. (а.с.68-69). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв'язку з викладеним, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, є доказаними, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, про те, що [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частинах кожен квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 16.09.2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Єсіною Л.М., реєстровий №4010 (а.с8); [PERSON] та [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10.08.2014 року було розірвано. Рішення набуло чинності 21.08.2015 року (а.с.10); Відповідно до письмового акту від 02.06.2016 року, який складений за участю сусідів, в квартирі [ADDRESS] проживає без реєстрації відповідач [PERSON] (а.с.9); Відповідно до паспорту громадянина України [NUMBER], який виданий Добровеличківським РВ УМВС України в Кіровоградській області 20.09.2008 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.27-28); Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном по власному розсуду. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Судом встановлено, про те, що правових підстав для проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не має. Так, відповідач [PERSON] за вказаною адресою не зареєстрований, а також не є власником вищевказаної квартири. Крім того, відповідач [PERSON] має інше місце проживання за місцем своєї реєстрації, за адресою: [ADDRESS]. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved