Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, вказуючи, що з 15 лютого 1986 року по 17 квітня 2007 року вони проживали однією сім'єю з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу в них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у грудні 2003 року за спільні кошти на підставі договору купівлі - продажу від 30 грудня 2003 року ними набуто спірне майно - вони придбали квартиру [ADDRESS], вартість якої становила 33769 гривень. Щоб придбати вищевказану квартиру вони з відповідачем продали квартиру [ADDRESS] , в якій на той час проживали і яка була приватизована на чотирьох осіб - вона , відповідач та їхні двоє дітей. Таким чином , квартира [ADDRESS] являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо самостійного заробітку доходу . Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Коли вони з чоловіком розлучалися, між ними була домовленість, що квартиру відповідач залишає їй та їхнім дітям, а вона в свою чергу зобов'язалася не подавати до суду заяву на стягнення з відповідача аліментів на сина. Вона свої зобов'язання виконала , з 2007 року з дітьми проживала у квартирі [ADDRESS] , сплачувала комунальні послуги - квартирну плату та всі послуги. В березні 2014 року відповідач [PERSON] заявив, що квартира належить лише тільки йому та його теперішній сім,ї. Відповідач порушив свої обіцяння та хочу ущемити її майнові права, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому , вона змушена звертатися з даним позовом до суду. Просила суд визнати за нею право власності на 12 частини квартири [ADDRESS]. Крім того , стягнути з відповідача на її користь 12 частини суми , виплаченої нею за квартплату за період з 2007 року по 2014 рік, а саме, 2573 гривні, також стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала частково, просила суд визнати за [PERSON] право власності на 12 частини квартири [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на користь позивачки 1200 гривень , які були сплачені нею за період з 2011 року по 2014 рік в рахунок оплати квартирної плати, тобто, в межах позовної давності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме , в частині визнання права власності на 12 частини вищевказаної квартири та в частині стягнення 1200 гривень по оплаті квартплати в межах строку позовної давності . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, в межах , узгоджених та визначених сторонами в судовому засіданні , виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено , що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 15 лютого 1986 року по 17 квітня 2007 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Також , встановлено, що в період шлюбу сторони придбали наступне майно: - трикімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 68,6 кв.м відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 30 грудня 2003 року , вартість квартири відповідно до вказаного договору становить 33769 гривень. В судовому засіданні сторони визнали обставини придбання вище вказаного майна саме в період спільного сумісного проживання та визначилися щодо поділу цього майна - про визнання права власності за кожним із них по 12 частини квартири. Згідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо самостійного заробітку доходу . Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. ч.1 ст. 68 СК України . Дружина та чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу. ч.1 ст. 69 СК України . Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. ст. 71 СК України . Враховуючи вищенаведені норми права , які регулюють спірні відносини, а також фактичне визнання відповідачем позовних вимог [PERSON] в частині поділу майна, суд вважає можливим визначити варіант розподілу майна, за яким виділити у користування та власність позивачки [PERSON] - 12 частини квартири [ADDRESS], а у власність відповідача [PERSON] - іншу 12 частини вказаної квартири. При цьому, суд враховує єдину думку сторін щодо поділу майна. Також, сторони в судовому засіданні визначилися і в частині позовних вимог щодо стягнення 1200 гривень ,як узгодженого розміру по оплаті квартирної плати за період з 2011 року по 2014 рік, тобто , в межах позовних вимог, а не 2573 гривень як вказано в позовній заяві. У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог та у відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати по розгляду справи піддягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], а саме, витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 гривень, що підтверджено відповідною квитанцією , яка додана до справи. На підставі ст..ст.11,60, 213-215, 88 ЦПК України ,

Outcome: partial