Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою (уточненою) до [PERSON] про стягнення аліментів, якою просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] у розмір ј частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивувала тим, що вона з 11.11.2016 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя вони мають одну малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя припинено, на даний момент спільно з відповідачем не приживають. Позивачка зазначає, що всі витрати, пов`язані з утриманням дитини, вона несе самостійно. [PERSON] , матеріальну допомоги в добровільному порядку не надає. Позивачка в судове засідання не з`явився, повідомлена про дату, час і місце розгляду справи належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив, жодних заяв, у тому числі, про відкладення розгляду справи, клопотань, відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 11.11.2016 року, виконавчим комітетом Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 11. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] (копія, а. с. 6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.04.2017 року Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 74 (копія свідоцтва, а. с. 7). Відповідно до довідки від 14.06.2019 року № 1408, виданої селищним головою Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , що вона має склад сім`ї: дочка - [PERSON] , 2017 року народження, батько - [PERSON] , 1953 року народження (а. с. 8). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Належним чином повідомлений про дату слухання справи, відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву та доказів на його обґрунтування суду не надав, а оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд приймає рішення на підставі наявних в справі письмових доказів, оскільки відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що дитина знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач, батько дитини, не надає своїй дочці жодної матеріальної допомоги. Позивачка не в змозі самостійно повністю забезпечити дитину матеріально та дитина потребує матеріальної підтримки з боку батька. Суд встановив, що відповідач є працездатною особою та добровільно матеріальну допомогу своїм дітям не надає. Таким чином, суд, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 гривень. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved