Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Станом на 15.04.1991 року вказані житловий будинок та господарські будівлі належали до колгоспного двору, членом і власником якого станом на 1990-1991 роки була вона одноособово. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 12.08.1990 року, в якому зазначено, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами [ADDRESS], належить колгоспному двору, головою якого є позивачка [PERSON] Вказане свідоцтво було зареєстровано у Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 12.08.1990 року в реєстровій книзі за № 1-200. На даний час позивачка має намір оформити договір відчуження належного їй будинковолодіння, однак при зверненні до приватного нотаріуса їй було відмовлено у посвідчені такого договору, оскільки чинним законодавством реєстрація права власності на такий об'єкт нерухомого майна, як колгоспний двір не передбачена, тому звертається до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] до розгляду справи по суті в судовому засіданні подала заяву, в якій просить розгляд по справі проводити в її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте від виконавчого комітету Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області надійшла заява № 02-14/233 від 06.08.2018 року, в якій вони проти позовних вимог заявлених позивачем не заперечують та просять справу розглянути у відсутність представника сільської ради. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Станом на 15.04.1991 року вказані житловий будинок та господарські будівлі належали до колгоспного двору, членом і власником якого станом на 1990-1991 роки була вона одноособово. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 12.08.1990 року, в якому зазначено, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами [ADDRESS], належить колгоспному двору, головою якого є позивачка [PERSON] Вказане свідоцтво було зареєстровано у Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 12.08.1990 року в реєстровій книзі за № 1-200. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об 'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно положень ст. ст. 17, 18, 19 Закону України «Про власність», який регулював відносини на час виникнення колгоспного двору, та частини 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору, мають ті члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в цьому майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів. Станом на день припинення існування колгоспного двору позивачка була єдиним його членом та головою, отже після 15.04.1991 року позивачка залишилась одноосібним власником вказаного будинковолодіння. На весні 2018 року позивачка провела приватизацію належних їй земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, а також для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3126 га, про що свідчать витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки № НВ-0508546382018 від 27.06.2018 року та № НВ-0508546562018 від 27.06.2018 року. На даний час позивачка має намір оформити договір відчуження належного їй будинковолодіння, однак при зверненні до приватного нотаріуса їй було відмовлено у посвідчені такого договору, оскільки чинним законодавством реєстрація права власності на такий об'єкт нерухомого майна, як колгоспний двір не передбачена. Згідно п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 22.02.2012 року, право власності на житловий будинок , квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, з поміж іншого свідоцтвом про право власності або рішенням суду. Стеттею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За вказаних обставин суд вважає за можливим визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved