Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 06.04.2013 року, реєстровий №1-341, укладеного з [PERSON], належить житловий будинок [ADDRESS] Після укладення вказаного договору дарування позивачка з'ясувала, що в будинку проживає відповідач, який є рідним братом її матері - [PERSON]. Як пояснив відповідач, він заселився та зареєструвався за вказаною адресою з дозволу сестри [PERSON], та використовує вказаний будинок як дачу для літнього відпочинку. В теперішній час відповідач чинить перешкоди у користуванні власністю, не пускає позивачку до будинку. При спробі потрапити до будинку відповідач 28.06.2014 року наніс [PERSON] тілесні ушкодження, з приводу чого вона зверталась до органів міліції. Позивачка зазначає, що після укладення договору дарування вона не може вільно розпоряджатися своєю власністю через перешкоди з боку відповідача, тому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] у місті Дніпропетровську; усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] у місті Дніпропетровську; вселити її у житловий будинок [ADDRESS] у місті Дніпропетровську та зняти з реєстрації відповідача [PERSON] за даною адресою. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Додатково позивачка пояснила, що відповідач з листопада 2014 року у будинку не проживає, а його особисті речі відсутні, у зв'язку з чим вона вільно може користуватися будинком. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що він зареєстрований у спірному будинку як член родини колишнього власника - його сестри [PERSON]. За домовленістю між ним та сестрою 07.08.2011 року був укладений договір дарування, за яким він передав [PERSON] у дар 2/3 частини квартири [ADDRESS], а вона дозволила реєстрацію та проживання відповідача у будинку [ADDRESS] Відповідач у судовому засіданні зазначив, що в теперішній час у будинку не проживає, позивачка змінила замки і винесла його речі в сарай, на даний час у будинку проживають сторонні люди. Представник відповідача проти позову заперечував. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою просив справу слухати у його відсутність, рішення постановити на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 06.04.2013 року, реєстровий №1-341, укладеного з [PERSON], належить житловий будинок [ADDRESS] Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У зазначеному будинку продовжує бути зареєстрованим відповідач по справі [PERSON], який був 25.07.2011 року зареєстрований в ньому як член родини та зі згоди колишнього власника будинку, його сестри [PERSON]. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Виходячи з буквального тлумачення ч. 1 ст. 405 ЦК України, право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом виникає за наявності водночас таких умов: 1) особа повинна бути членом сім'ї власника житла; 2) член сім'ї власника житла повинен проживати разом із ним. Щодо останньої умови, то очевидно, що особа повинна проживати разом із власником житла постійно. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Суд звертає увагу на те, що умовою права на користування члена сім'ї власника житла є спільне проживання з ним, а враховуючи, що [PERSON] провела відчуження належного їй житла - будинку [ADDRESS] у місті Дніпропетровську, тому, на думку суду, перехід права власності на житловий будинок до іншої особи є підставою для припинення права користування житловим приміщенням членів сім'ї попереднього власника житлового будинку. З огляду на викладене, суду вважає [PERSON] визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] В частині позовних вимог про виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] у місті Дніпропетровську, та відповідно про вселення [PERSON] до вказаного будинку, суд вважає відмовити, оскільки, як зазначили у судовому засіданні самі сторони, [PERSON] не проживає у будинку з листопада 2014 року, а позивачка може вільно користуватися житловим будинком та має до нього доступ. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Також суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про зняття з реєстрації [PERSON] в зазначеному будинку, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом Головного управління державної міграційної служби України, зокрема на підставі рішення суду про виселення особи з житлового приміщення або визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Спір в цій частині відсутній та Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не є відповідачем по даній справі. Також суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: partial