Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай), вказуючи на те, що 17 квітня 2003 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай). Позивачка прийняла спадщину за заповітом. Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) було втрачено, нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину. У судове засідання сторони не з’явились, проте позивачка просить розглянути справу без її участі. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечують. Відзив на позов не надіслали. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, зокрема у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17 квітня 2003 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Нива» с. Риботин, Коропського району, Чернігівської області розміром 4,28 в умовних кадастрових гектарах. Згідно довідки виданої відділом у Коропському районі Головного Управління Держгеокадастру у Чернігівській області в книзі реєстрації сертифікатів по колишньому КСП «Нива» є запис про те, що 29 липня 1996 року сертифікат серія ЧН № 034247 виданий на гр. [PERSON] на підставі розпорядження Коропської районної адміністрації 15.07.1996 року № 156, реєстраційний номер сертифікату 182. Нормативно-грошова оцінка земельної частки (паю) станом на 14 листопада 2003 року складає 26696,00 грн. Площа в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) 4,28 га. Про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) позивачкою було розміщено оголошення в газеті «Нові Горизонти» від 02 листопада 2018 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 80/2019 спадкоємцем майна померлої [PERSON] є [PERSON], яка прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.04.2019 року представнику позивачки відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв’язку з не наданням сертифікату на право на земельну частку (пай). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості), згідно з пунктом 5 цього ж указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved