Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів. В позовній заяві посилається на те, що 08 серпня 1998 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці Чернівецької області, за актовим записом №976. Від шлюбу у них народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Спільне життя не склалося, внаслідок різних поглядів на подружнє життя, шлюбні стосунки припинені, на протязі останніх трьох років проживають окремо, спільне господарство не ведуть. З огляду на вищенаведене подальше спільне проживання подружжя та збереження шлюбу неможливе. Угоди щодо отримання дітей між ними не укладено. Зазначає, що свій обовязок по утриманню дитини відповідач не виконує, будь-якої матеріальної допомоги не надає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати неповнолітнього сина, який є дитиною інвалідом та повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у ДВНЗ «Чернівецького індустріального коледжу» на 4-му курсі. На підставі наведеного просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, стягнути аліменти на утримання дітей по 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовну заяву, надала аналогічні пояснення позову, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засідання позов визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечував, щодо стягнення аліментів заперечував, просив відмовити в стягненні аліментів з нього на утримання дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 08 серпня 1998 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськонкому м. Чернівці Чернівецької області, за актовим записом №976, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-МИ №036627 (а.с.5). Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, різні погляди на життя, несумісність характерів, що призвело до розпаду сімї. На примирення сторони не згідні, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в звязку з чим шлюб належить розірвати. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та свідоцтвом про зміну (а.с. 8-10). Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні від цього обовязку кошти на утримання стягуються в судовому порядку. Згідно із вимогами. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, а також за інших обставин, що мають істотне значення, суд, за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до п 17. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з вимогами СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 184 цього кодексу щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі , суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Матеріалами справи встановлено, що діти проживають з матірю, що підтверджується довідкою з місця проживання. (а.с.14) Неповнолітній [PERSON], є дитиною інвалідом, що стверджується медичним висновком № 1 від 26.01.2017р. № 373, виданого КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» (а.с. 12) а повнолітня [PERSON], продовжує навчання у ДВНЗ «Чернівецького індустріального коледжу» на 4-му курсі, що підтверджується випискою (а.с.16). У відповідності до ст. 199 сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. На час розгляду справи угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Таким чином, з положення ст. 181 Сімейного кодексу України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач має нерегулярний мінливий дохід, інших осіб на утриманні немає, здоровий, працездатний, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі на користь позивача на утримання дітей по 1000 грн. щомісячно. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. за позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов задоволено, то суд вважає, що згідно вимог ст.88 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України, а щодо позовних вимог про розірвання шлюбу відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути повернення судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved