Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 29.11.2019 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Так як їх подружні стосунки не склалися через різні погляди на життя, в січні 2021 року вони їх припинили і з зазначеного часу разом не проживають,спільного господарства не ведуть. Зазначаючи на тому, що примирення та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно заяви відповідача, позовні вимоги про розірвання шлюбу ним визнаються повністю. Зважаючи на зазначені обставини та відсутність підстав для обов`язкової явки сторін, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд без їх участі. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 листопада 2019 року Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №226 (арк.спр.7). В шлюбі [INFO] в них народилася донька - [PERSON] , яка в теперішній час живе з матір`ю (а.с.6). Як слідує з заяв сторін на адресу суду про розгляд справи у їх відсутність, жодна з них бажання зберегти сім`ю та відновити шлюбні стосунки не виявила. Регулювання сімейних відносин між подружжям здійснюється за правилами Сімейного Кодексу, згідно якого чоловік та жінка мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Одним із способів захисту, які встановлені Сімейним Кодексом, є припинення правовідношення. Відповідно до ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, звернувшись відповідно до ч.1ст.110 цього Кодексу до суду з питання розірвання шлюбу. Підставою розірвання шлюбу відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як свідчить поведінка сторін, жодна з них зберігати шлюб не бажає, що вказує на їх взаємну байдужість до сімейних відносин та дає суду підстави вважати, що подальше збереження шлюбу між ними неможливе. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу чи свідчили про те, що заява про розірвання шлюбу не відповідає дійсній волі дружини і чоловіка та що в разі розірвання шлюбу можуть бути порушені їхні особисті та майнові права або права їх дитини, судом не встановлено. Отже, шлюб підлягає розірванню. Спору майнового характеру чи з приводу виховання дитини матеріали справи не містять. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне відповідно до ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved