Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеними вимогами які мотивує тим, що займається підприємницькою діяльністю і має у власності нежитлове приміщення магазину «[INFO]» 221,5 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS], в торгівельному комплексі «Театральний» . З вини відповідача 27.12.2012 року близько 9-00 год. сталося затоплення її приміщення, та комісією встановлено, що дане затоплення сталося через недбале користування відповідачем системою опалення, а саме : вийшли з ладу дві латунні заглушки на різьбовому з'єднанні труб опалення, які відрізані внаслідок переобладнання системи опалення в нежитловому приміщенні - магазині «[INFO]», власник [PERSON] В результаті затоплення їй було заподіяно шкоду, а саме : зіпсована гіпсокартона стеля, та стіни, з'явились жовті плями, полущилась і здулась штукатурка, розмір шкоди складає 7636,00 грн., що підтверджується висновком спеціаліста. Вказану суму в рахунок відшкодування матеріальної шкоди просила стягнути з [PERSON] Крім того, вважає, що оскільки її майно зіпсоване і пошкоджене, відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду розмір якої оцінює 2000 грн., та просить стягнути її з [PERSON] В судовому засіданні представники позивача вказані вимоги підтримали. Як сам відповідач так і його представник в судовому засіданні вимоги позивачки не визнають, посилаючись на те, що [PERSON] придбав приміщення магазину «[INFO]» в 2004 році і в цьому приміщенні вже була змонтована власна система опалення з пропіленових труб та металевих радіаторів, які монтовані відкрито по стінах приміщення магазину. До складу цієї системи опалення не входило ані вмонтований у підлогу трубопровід, ані дві латунні заглушки, про які зазначено в акті, що складений комісією після залиття приміщення позивача. Обстежена експертом система опалення належного [PERSON] магазину перебуває в справному стані та не є причиною можливого затоплення магазину, яким користується позивач. Металевий трубопровід вмонтований у підлогу з двома латунним заглушками не є власністю [PERSON] і теплова енергія через цей трубопровід до системи опалення магазину «[INFO]» не постачається. Представник ТОВ «Сумитеплоенерго» в судових засіданнях та в письмових поясненнях у вирішенні позову поклався на розсуд суду та повідомив, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №322 від 20.05.2011 року ТОВ «Сумитеплоенерго» визнано виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води в м. Суми, в тому числі до будинку [ADDRESS]. Послуги з теплопостачання до вказаного будинку товариство надає на підставі договору про надання послуг з централізованого постачання та постачання гарячої води №407-т укладеного між товариством та ТДВ «Комплекс «Театральний». Крім того, згідно Акту границі розподілу балансової приналежності тепломереж та експлуатаційної відповідальності за стан теплових мереж від 23.10.2007 року, ТОВ «Сумитеплоенерго» відповідає за експлуатацію та стан теплових мереж, які прокладені від теплової камери біля буд.[ADDRESS] до зовнішньої стіни буд [ADDRESS], а ТДВ «Комплекс «Театральний» - за експлуатацію та стан теплових мереж, прокладених в будинку [ADDRESS]. Представник ТДВ «Комплекс «Театральний» в судових засіданнях, на яких була присутня, суду повідомляла, що в період з 1998 року по 2010 рік всі нежитлові приміщення ТДВ «Комплекс «Театральний» , «окрім приміщень загального користування: коридорів, сходів на поверхи тощо» було продано, нежитлове приміщення, що знаходиться зараз у власності [PERSON], було продано Дочірньому підприємству «КМ Інвестиції Україна», а після цього - перепродане. На момент передачі вказаного приміщення прилеглий до вказаної площі балкон був відкритим та без опалення. В подальшому це приміщення перебудовувалось та система опалення переоблаштовувалась. Про перепланування приміщення, зміни в системі опалення та встановлення іншої системи опалення ТДВ «Комплекс «Театральний» не повідомляли, а новий власник - [PERSON], не надав до суду проектної документації щодо реконструкції та ремонту своїх приміщень та мереж опалення, що знаходяться у його власності. Тобто, ТДВ «Комплекс «Театральний» не було відомо, які переобладнання були зроблені відповідачем в межах нежитлового приміщення. Крім того, до власників нежитлових приміщень перейшли не тільки приміщення, а й мережі теплопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення в межах кожного окремого нежитлового приміщення, окрім нежитлових приміщень загального користування, які залишились у власності ТДВ «Комплекс «Театральний». Тобто, ТДВ «Комплекс «Театральний» не обслуговує мережі, що знаходяться в нежитлових приміщеннях, належних на праві власності іншим власникам. Під час огляду приміщення відповідача в день затоплення комісією було виявлено, що на сталевих трубопроводах, які є частиною системи опалення розташованої в підлозі торгового залу « 207а» та в коридорі « 202», встановлені латунні заглушки, дві з десяти деформовані, тобто мають тріщину, і саме це стало причиною залиття. Враховуючи зазначене, вважала, що саме через недбале ставлення відповідача до своєї власності і сталось залиття інших приміщень комплексу, а тому він повинен відшкодувати позивачу заподіяну таким залиттям матеріальну та моральну шкоду. Суд, вислухавши сторони по справі, свідків, спеціаліста, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Як було встановлено під час судового засідання що [PERSON], має у власності нежитлове приміщення магазину «[INFO]» 221,5 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS], в торгівельному комплексі «Театральний», матеріали справи , а.с.а.с. 18-20- т.1.Відповідач [PERSON], є власником нежитлового приміщення площею 184,3 кв.м, яке знаходиться на другому поверсі вищевказаного торгівельного комплексу а.с.а.с. 81-85 т.1. 27.12.2012 року відбулось залиття нежитлового приміщення - магазину «[INFO]», яке є власністю позивачки. Відповідно до акту про встановлення залиття приміщення, залиття проходило зі стелі, з магазину «[INFO]», розташованого поверхом вище над магазином «[INFO]» (а.с.а.с.6-15 т.1). Ст. ст. 10, 11 ЦПК України передбпсено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. ст. 1166, 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов»язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в)причинний зв»язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г)вина з заподіяння шкоди. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність, встановлену ст. 1166 ЦК України. Відповідно до роз'яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Як вбачається з акту про огляд приміщення від 27.12.2012 року з фото таблицями доданими до нього «а.с.а.с. 6-15», що причина аварії є несправність системи опалення в нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], приміщення магазину «[INFO]», що на момент затоплення не експлуатувалось за призначенням і належить [PERSON] Крім того, в акті зазначено, що аварія сталась через недбале користування системою опалення, що стало причиною виходу з ладу двох латунних заглушок на різьбовому з»єднанні труб опалення, що відрізані внаслідок самовільного переобладнання системи опалення а.с.6 т.1. Суд не може погодитись і прийняти до уваги твердження представника відповідача [PERSON], про те, що акт від 27.12.2012 року складений з порушеннями законодавства та складений зацікавленими особами, оскільки діючим законодавством не встановлено конкретних вимог до складання такого документу. Крім того, зазначені в даному акті обставини підтверджуються і іншими доказами , дослідженими судом в судовому засіданні, а саме: допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він здійснює підприємницьку торгівельну діяльність в приміщенні комплексу «Театральний». 27.12.2012 року , близько 5 год., ранку, йому зателефонував охоронець комплексу та повідомив, що відбувається затоплення приміщень. Приїхавши на місце, він разом з іншими підприємцями, приміщення яких було затоплено, а також головним інженером ТДВ «Комплексу «Театральний» [PERSON] встановили, що витікання води відбувається з-під латунних заглушок, які були розташовані на трубах в приміщенні магазину, що належить на праві власності [PERSON] Головний інженер ТДВ «Комплексу «Театральний» [PERSON] суду як свідок пояснив, що 27.12.2012 року його було близько 6 ранку викликано терміново на роботу у зв'язку з тим, що відбувається затоплення приміщень гарячою водою. Коли приїхав - відразу перекрив воду в приміщенні. Після приїзду власників приміщень, почався огляд затоплених приміщень та з'ясування причини залиття. Коли представник [PERSON] відкрив належне останньому приміщення, то було очевидним те, що джерело аварії знаходиться саме в цьому приміщенні та витікання води відбувається з-під заглушок, якими була заглушена реконструйована система опалення приміщення. В судовому засіданні достовірно встановлено , що за період з 19.08.1998 року по 2010 рік АТЗТ «Комплекс «Театральний» було продано третім особам всі нежитлові приміщення будинку-комплексу «Театральний», окрім нежитлових приміщень загального користування, тобто: коридорів, сходів на поверхи тощо, дані обставини не спростовуються сторонами. Нежитлове приміщення, частина якого належить на праві власності [PERSON], було спочатку продано АТЗТ «Комплекс «Театральний» 27.07.1998 року Дочірньому підприємству «КМ Інвестиції Україна», а потім неодноразово перепродувалось. При цьому у власність ДП «КМ Інвестиції Україна» перейшли нежитлові приміщення 559,4 кв.м, в тому числі прилеглий до цього приміщення балкон площею 101,2 кв.м. Як вбачається з витягу зі схеми опалення другого поверху приміщення станом на 19.08.1998 року на момент передачі вказаного нежитлового приміщення від АТЗТ «Комплексу «Театральний» до ДП «КМ Інвестиції Україна», система опалення наявна в межах нежитлового приміщення №207 - зал площею 263,4 кв.м., а балкон площею 101,2 кв.м. є відкритим та без опалювання а.с. 147,148 т.1. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він купив нежитлове приміщення , яке на даний час належить [PERSON] 06.03.2002 року вже з переобладнаним балконом. Придбане ним приміщення потребувало капітального ремонту, а тому він здійснив ремонт, в ході проведення якого в тому числі була встановлена нова система опалення. Вказана система була випробувана в 2002 році та працювала без зауважень та нарікань, а стара система була заглушена та не використовувалась. Ніяких проектів щодо переобладнання системи ним не складалось, ні с ким встановлення нової системи опалення не узгоджувалось. В 2004 році він продав зазначене приміщення [PERSON] Крім пояснення свідків судом встановлено, що нова система опалення в зазначеному приміщенні була обладнана в 2002 році, що підтверджується і фотознімками, які були здійснені експертом під час його виходу за вказаною адресою для проведення експертного дослідження, на яких відображена дата виготовлення труб. Як вбачається з матеріалів справи, дійсно, 23.12.2004 року згідно договору купівлі-продажу [PERSON] придбав у ПП ТК «Лабіринт» в особі директора Терещук Ю.А. нежитлове приміщення площею 184,3 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. З пояснень, наданих представником відповідача, а також з показів свідка [PERSON], вбачається, що встановлена в приміщенні [PERSON] система опалення останнім не переобладнувалась, не реконструювалась. Крім того, останні кілька років вказане приміщення не використовувалось за призначенням, ремонт поточний чи профілактичний в ньому не проводився. Згідно висновку експерта дві латунні заглушки, про які зазначено в акті про огляд приміщення від 27.12.2012 року, не входять до комплектації системи опалення приміщення, що належить на праві власності [PERSON] Однак даний висновок не спростовує того факту, що труби, які прокладені в підлозі та виходять на поверхню з підлоги до нежитлового приміщення відповідача, та які були заглушені латунними заглушками, є залишками системи опалення, за допомогою якої раніше здійснювалось опалення цього приміщення. Крім того, вказані латунні заглушки знаходяться в приміщенні, яке належить відповідачу і це виключає можливість доступу до них сторонніх осіб. Зазначене покладає обов»язок на [PERSON], як власника приміщення, по догляду та обслуговування сантехнічного та опалювального обладнання. Крім того слід зазначити, що з дослідної частини експертного висновку, а також показів експерта [PERSON] в судовому засіданні, витікання води після подання теплоносія до металевого трубопроводу, розташованого в підлозі, призвело до витікання води саме на місці пошкодженої латунної заглушки розташованої над підлогою в торговому залі №207а і яка зазначена в Акті про огляд приміщення від 27.12.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння. користування та розпорядження майном. Згідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до договору про порядок користування нежитловим приміщенням у комплексі «Театральний» від 03.01.2012 року, який було укладено між ТДВ «Комплекс «Театральний» та [PERSON] ,а.с.а.с.87-89 т-1, останній не повинен допускати пошкоджень інженерних мереж «системи постачання води, тепла та електроенергії» та відшкодовує збитки, заподіяні комплексу та іншим власникам у разі безвідповідального ставлення до стану інженерних мереж у приміщеннях, що знаходяться у власності . Суд приходить до висновку, що відповідач безвідповідально ставився до придбаного ним майна не виготовив самостійно документацію на встановлену нову систему опалення у приміщенні, не дбав про належний стан тих залишків системи опалення, доступ до яких знаходиться виключно в належному йому приміщенні, а тому, як власник приміщення, який несе обов`язок по контролю за технічним станом свого майна, є особою, яка повинна відповідати за спричинення шкоди позивачу внаслідок залиття. При цьому, об'єктивного спростування таких висновків відповідачем суду не надано, а посилання представника відповідача на відсутність в діях відповідача вини у залитті судом до уваги не беруться, оскільки вони не обґрунтовані та не підтверджені належними і допустимими доказами. Твердження представника відповідача про те, що складання акту огляду приміщення відбулось за відсутності відповідача, суд не розцінює як підставу для ухилення [PERSON] від обов»язку відшкодувати завдану ним шкоду. Оскільки позивачу внаслідок залиття спричинені матеріальні збитки, а відповідач відмовляється відшкодовувати шкоду позивачу, його порушені права підлягають захисту. Визначаючи розмір матеріальних збитків, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного: Згідно акту про встановлення залиття приміщення від 27.12.2012 року в приміщенні магазину «[INFO]», який є власністю позивача, пошкоджено стеля, стіни. Згідно висновку спеціаліста [PERSON] «Локальна смета №2-1-1» і опитування самого спеціаліста [PERSON], вбачається, що розмір матеріальної шкоди позивачці внаслідок залиття магазину «[INFO]» становить становить 7636,00 грн. а.с.а.с. 16,17,63-67. Зазначений висновок спеціаліста у суду не викликає сумніву. Представник відповідача, не погоджуючись з розміром матеріальної шкоди, визначеної цим висновким, не спростував його правильність. Суд не може погодитись з вимогами позивача про стягнення з відповідача суми коштів на відшкодування завданої моральної шкоди. Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31 березня 1995 року, зі змінами від 25 травня 2001 року, роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В даному випадку ні в позовній заяві, ні в суді сторона позивач не зазначила, якими доказами обґрунтовується завдана їй моральна шкода, а також не вказала, з чого вона виходила, визначивши розмір відшкодування моральної школи саме в сумі 2000,00 грн. За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено обгрунтованість вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір.

Outcome: partial