Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14 вересня 1990 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося з причини відсутності взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини і сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідач постійно зловживає спиртними напоями, через що не відвідував роботу і його було звільнено за ст.40 п.4 КЗпП України з 22.12.2015 року. Крім того, відповідач влаштовує постійні скандали, що негативно впливає на виховання дитини, постійно предявляє необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним. Від постійних сварок погіршилось її самопочуття, вона перебуває в стані стресу, в неї порушився сон та погіршилась працездатність. Між ними втрачено всі фізичні та духовні звязки, а тому вважає, що збереження сім»ї є неможливим та суперечить їх інтересам, внаслідок чого вона прийшла до переконання про необхідність розірвати шлюб. Спору про місце проживання дитини і поділ спільного майна немає. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суду надала письмову заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надав письмову заяву з проханням справу розглянути у його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу серії ІI-ЖС № 491627, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 1990 року, актовий запис №2347(а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] [INFO](а.с.5) Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сімя розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони шлюбних стосунків фактично не підтримують та втратили почуття любові та поваги один до одного. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved