Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відносно відповідача [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 29.08.2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З 2013 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, сторони мешкають окремо, позивачка разом з сином проживають за адресою: [ADDRESS] Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Батько не піклується про стан здоров*я дитини, його фізичний та духовний розвиток, вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на його утримання не надає. У зв'язку з чим позивачка звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити, справу розглядати за їх відсутністю. Відповідач позов не визнав та звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до відповідача про передачу дитини для проживання разом з батьком. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилався на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від шлюбу подружжя має малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. 28.04.2014 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина мешкає разом з матір'ю, між сторонами склався порядок спілкування батька з дитиною , однак з вересня 2014 року відповідачка перешкоджає вільному спілкуванню з дитиною, що примусило позивача звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.12.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково та усунено йому перешкоди у спілкуванні з сином, визначено спосіб його участі у вихованні сина, зобов'язано [PERSON], не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з сином та брати участь у його вихованні. За вказаним рішенням суду відкритті виконавчі провадження, однак позивачка ухиляється від виконання рішення суду, негативно настроює сина проти батька, здійснює психологічний тиск на дитину. [PERSON] посилається на те, що він матеріально забезпечений, має всі необхідні житлові умови для проживання разом з сином, у зв'язку з чим просить суд передати сина - [PERSON], [INFO] для проживання разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Позивачка та її представник заперечували проти зустрічної позовної заяви, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу [PERSON] постійно уникав виконання своїх батьківських обов'язків, відповідачем [PERSON] безпідставно вказується на те, що позивачкою не виконується рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.12.2014 про усунення перешкоди у спілкуванні з сином, оскільки надані позивачкою акти про невиконання відповідачем рішення суду спростовують його доводи. Посилання [PERSON] на те, що він матеріально забезпечує дитину не підтверджено доказами, а надані ним копії квитанцій та чеків датовані періодом знаходження даної цивільної справи в провадженні суду. Позивачка вважає, що зустрічні вимоги відповідача не є доведеними та спростовуються доказами наданими нею в судовому засіданні. Представник 3-ї особи - Служба у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника органу опіки та піклування, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підтримали та просили задовольнити, проти позову [PERSON] заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову, рішення по справі прийняти з урахуванням висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Суд, вислухав сторони, дослідив матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, а тому задовольняє його, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], 3-тя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про передачу дитини для проживання разом з батьком вважає за доцільне відмовити з наступних підстав. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, 29.08..2009 року вказане подружжя зареєструвало шлюб, відповідно свідоцтва про шлюб, виданого Вілліом РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1544. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], відповідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 10.06.2015 року Відділом державної РАЦС Солом'янського районного управління юстиції, актовий запис № 2633. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Мати дитини 12.03.2016 уклала шлюб з [PERSON], [INFO] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції. [PERSON] проживає разом із матір'ю та чоловіком матері за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.12.2014 визначено спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та участі у вихованні малолітнього сина, встановлено такий порядок: перша та третя субота місяця з 10:00 до 13:00; друга та четверта неділя місяця з 15:00 до 18:00; кожний вівторок та п'ятниця місяця з 18:00 до 20:00 у вигляді особистих побачень із дотриманням на протязі одного року присутності матері дитини. Згідно з інформацією адміністрації Харківського приватного дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Солнишко» Харківської області, батьки дитини постійно дбають про фізичне здоров'я, психічний стан дитини, створюють належні умови для розвитку і навчання [PERSON], сприяють здобуттю освіти у дошкільному закладі. Своєчасно повідомляють про можливість відсутності [PERSON] або його хворобу, не допускають пропусків занять без поважних причин. До дитячого садка [PERSON] приводить та забирає мати та її чоловік. На дитячих святах та відкритих заходах присутні обидва батьки - мати та батько. За результатами діагностики можна зробити висновки, що для [PERSON] характерна достатня емоційна близькість по відношенню до обох батьків, як до матері, так і до батька. За спостереженням педагогів було виявлено, що дитина відчуває себе в родині (з матір'ю та її чоловіком комфортно, ставлення до чоловіка матері відкрите, позитивне). Усі суперечливі питання мати та батько вирішують спільно з адміністрацією закладу. Згідно відповіді головного лікаря КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №7» від 13.05.2016, дитина - [PERSON] спостерігається в поліклініці від народження. За час спостереження на профілактичні огляди дитину супроводжувала мати. При відвідуванні на дому дільничним лікарем з дитиною, також, знаходилась мати, рекомендації лікарів виконувались. Батько дитини - [PERSON], звертався до поліклініки з письмовою заявою з приводу стану здоров'я сина 17.10.2014 року. Із відповіді ФО-П «[PERSON]» від 25.05.2016 вбачається, що малолітній [PERSON] відвідує індивідуальні тренування в басейні фітнес-центру «Місто SPA&Fitness» з 26.02.2016. Оплачує індивідуальні тренування та приводить на заняття дитину виключно його мати. Дитина забезпечена всім необхідним для проведення тренувань. За даними Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 03.06.2016 інформації, що міститься в архівній та оперативній базах даних, щодо приймання та пересилання поштових переказів від [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON], за період з 01.11.2014 по 31.05.2016 не виявлено, на зберігання у зв'язку з невиплатою не надходили. Відповідно довідки Адміністрації Московського району Харківської міської ради від 06.10.2016, місце проживання батька дитини - [PERSON], зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. Посилання відповідача [PERSON] на те, що позивачка [PERSON] ухиляється від виконання рішення суду, спростовуються відповідними актами за період 02.01.2015 року по 18.06.2016 року про невиконання відповідачем рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.12.2014 року, його неявки до сина для спілкування у дні та години, встановлені судовим рішенням. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачем надано докази у спосіб та в порядку передбаченому законом, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина. На обсяг батьківських прав та обов'язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] обґрунтований, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що дитина проживає постійно разом з матір'ю в повній родині, чоловік матері - [PERSON] має наміри та бажання всиновити дитину, фактично виконує батьківські обов'язки по відношенню до дитини, піклується про його фізичний та духовний розвиток та обставин, за яких дитина могла би бути розлучена з матір'ю судом не встановлено. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав Згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про передачу дитини для проживання разом з батьком задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.91 р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Відповідно до принципу 6 цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст.161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім,ю роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини,позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог цього Закону, Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради розглянуто питання щодо передачі малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], для проживання разом з батьком - [PERSON] Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено, що на виконання протокольного доручення Комісії від 11.10.2016 проведено психологічне тестування малолітнього [PERSON] з метою з'ясування його емоційного відношення до батьків. За результатами діагностування встановлено: у відносинах з матір'ю дитина відчуває позитивні емоції, стійку психологічну прихильність, активність. У відношеннях з біологічним батьком відчуває сильний стан стресу, пригніченість. В ходе діагностичної бесіди, при знайомстві з психологом називає себе [INFO] (за прізвищем вітчима), що свідчить на ідентифікацію дитини з ним, розповідає, що із дитсадочка його забирає вітчим [PERSON], а біологічний батько [PERSON] ніколи не приходив. Рекомендовано: на момент проведення діагностування [PERSON] знаходиться в нестабільному емоційному стані. Для подальшої соціалізації дитини необхідно виключення психотравмуючої ситуації, що виникла, та її максимально швидкого вирішення. По відношенню до біологічного батька дитина відчуває страх, його образ викликає у дитини стрес, пригніченість та сильний психоемоційний дискомфорт. Зміна моделі сім'ї та звичних соціальних ролей батьків в даний час можуть стати психотравмуючою ситуацією для [PERSON] та привести його до стану емоційного зриву. На виконання доручення Комісії від 01.11.2016 спеціалістами служби у справах дітей Московського району Управління проведено співбесіду з батьками дитини щодо можливості укладення мирової угоди. В ході співбесіди чоловік матері - [PERSON], підтвердив своє бажання усиновити дитину. Мати дитини - [PERSON], запропонувала [PERSON] узгодити порядок та спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та побаченнях із малолітнім [PERSON] в обмін на надання згоди на усиновлення дитини. Батько дитини - [PERSON], від наданої пропозиції відмовився та надав письмові пропозиції щодо своєї участі у вихованні та утриманні дитини, що по їх суті є, визначеними законодавством обов'язками батьків з виховання та утримання дитини. З питання доцільності передачі дитини для проживання з батьком Управлінням не виявлено виключних обставин, за яких дитина могла би бути розлучена з матір'ю. У зв'язку з чим, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування вважає за недоцільне передати малолітню дитину, [PERSON], [INFO], для проживання разом з батьком - [PERSON] Даних, які свідчили б про недостатню обґрунтованість висновків органів опіки та піклування та/або їх суперечливість інтересам дитини, матеріали справи не місять. Відповідно до ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Згідно зі ч. 2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статі 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, чітко закріплено обов'язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини приділити належну увагу думкам висловленим дитиною. Так відповідно до ст. 6, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння судовий орган:упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію;у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини;надає можливість дитині висловлювати її думки;приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Суд, не приймає до уваги доводи [PERSON], що [PERSON] чинить перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином як такі, що не доведені належними та допустимими доказами. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.123,159, 164,165,166,180 СК України, суд ,-

Outcome: approved