Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду в якому просила виселити [PERSON] з належного їй житлового будинку за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги мотивувала тим, що у належному їй житловому будинку без будь яких правових підстав проживає відповідач. На даний час він не є членом її сім'ї, постійно порушує правила співжиття, має окреме житло в якому зареєстрований, але на законні вимоги [PERSON] про звільнення житлового приміщення не реагує. Позивачка використавши всі досудові заходи вирішення спору, звернулася до суду за захистом свої законних прав та інтересів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач проти позову заперечує. Суд заслухавши сторони, оцінивши надані докази ґрунтуючись на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 січня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №115 виданого державним нотаріусом Новосанжарської ДНК Дашівською В.М., [PERSON] є власницею 1/2 частки житлового будинку з частиною господарських будов розташованого в [ADDRESS] (а.с. 7). Крім того ? частина цього домоволодіння належить [PERSON] на підставі договору дарування від 24.04.1958 року. Відповідно до відомостей відображених у домовій книзі на дане домоволодіння, в ньому зареєстрована позивачка [PERSON] (а.с. 8-9). Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31.01.2003 року шлюб між сторонами розірвано. Так, відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Листами Новосанжарського РВ УМВС України у Полтавській області від 21.11.2011 р. №8544 та від 12.09.2012 р. за № 7629 повідомлялося про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП. А листом від 31.12.2013 р. № 10637 Новосанжарський РВ повідомляв про попередження [PERSON] про недопустимість в подальшому протиправних дій проти позивачки, та рекомендували їй звертатися до суду за захистом своїх прав (а.с. 10-17). Наведене підтверджує систематичним порушенням правил співжиття які роблять неможливим проживання власниці в одному помешканні з відповідачем. З постанов та листів слідує, що [PERSON] винесено офіційне попередження про недопустимість антигромадської поведінки. Конвенцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Враховуючи те, що заходи попередження застосовані до відповідача про недопущення вчинення насильства у сім'ї, що застосовувались органами внутрішніх справ, не дали позитивних результатів, зловживання відповідачем алкоголем та неможливі умови спільного проживання продовжують існувати, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] підлягає виселенню з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Оскiльки, суд задовольняє позовнi вимоги, з вiдповiдача на користь позивача вiдповiдно до ст. 88 ЦПК України пiдлягають стягненню судовi витрати по справi, якi складаються з витрат по сплатi судового збору у розмiрi 121 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved