Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у сумі 717 394,69 грн., а також стягнути судові витрати. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зазначила ту обставину, що між [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) 26 жовтня 2009 року був укладений попередній договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І., за умовами якого, сторони зобов'язалися у строк не пізніше 16 січня 2015 року укласти договір купівлі-продажу автомобіля марки PORSHE CAYENNE S, чорного кольору, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Позивачка зазначила, що вказаний автомобіль був придбаний нею за кредитні кошти, отримані у ПАТ «ВТБ Банк» згідно договору № 04-08 від 18 січня 2008 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, автомобіль, на підставі договору № 04/08-3 від 18.01.2008р., переданий ПАТ «ВТБ Банк» у заставу. Про наявність зазначеного обтяження відповідач був повідомлений під час укладення Попереднього договору. Зауважила, що відповідно до п. 2 Попереднього договору, відповідач зобов'язався сплачувати Позивачу грошові кошти на умовах, в порядку, в розмірах і в строки, що вказані в графіку платежів, який є невід'ємною частиною Попереднього договору. В позовній заяві позивачка вказала, що Попередній договір був укладений також з умовою, що за рахунок коштів, отриманих від відповідача, вона буде погашати заборгованість згідно Кредитного договору № 04-08 від 18.01.2008р. (абз. 8 п. 5 Попереднього договору). Інших джерел, достатніх для погашення - кредитної заборгованості, вона не має. Позивачка в позовній заяві послалась на ту обставину, що у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання сплачувати кошти та, як наслідок, виникненням у неї заборгованості перед ПАТ «ВТБ Банк» по сплаті кредитної заборгованості, автомобіль на підставі вимоги позивача від 05 липня 2013 року (отримана відповідачем особисто під розпис 15 липня 2013 року) повернутий з користування згідно акту від 15.07.2013 року і переданий банку в рахунок погашення боргу. Автомобіль був реалізований ПАТ «ВТБ Банк» у листопаді 2013 року за 31 000,00 дол. США. Оскільки, грошових коштів в реалізації заставного автомобіля не вистачило на погашення заборгованості згідно Кредитного договору № 04-08 від 18.01.2008р., то 15 липня 2013 року відповідачем надана позивачу розписка, згідно якої він зобов'язався погасити залишок заборгованості по кредитному договору шляхом сплатити коштів в розмірі щомісячних платежів у сумі не менше 8 000,00 грн. до 15.01.2015р. Проте, взяті на себе зобов'язання щодо погашення залишку заборгованості по кредитному договору шляхом сплатити коштів в розмірі щомісячних платежів у сумі не менше 8 000,00 грн. до 15.01.2015р., відповідачем не виконані в добровільному порядку, що і стало підставою для звернення позивачки з даним позовом. 11.11.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представником позивача до суду була подана заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 17.12.2015, 09.02.2016, 14.03.2016 відповідач в судові засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи, з цього та вимог ст. 77 ЦПК України, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) 26 жовтня 2009 року був укладений попередній договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. (надалі - Попередній договір), за умовами якого, сторони зобов'язалися у строк не пізніше 16 січня 2015 року укласти договір купівлі-продажу автомобіля марки PORSHE CAYENNE S, чорного кольору, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 6-7). Як вбачається з матеріалів справи, що PORSHE CAYENNE S, чорного кольору, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний позивачкою за кредитні кошти, отримані у ПАТ «ВТБ Банк» згідно договору № 04-08 від 18 січня 2008 року (а.с. 11-14). В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, автомобіль, на підставі договору № 04/08-3 від 18.01.2008р., переданий ПАТ «ВТБ Банк» у заставу (а.с. 16-18). З умов Попереднього договору вбачається, що відповідач був обізнаний про наявність обтяження на автомобіль марки PORSHE CAYENNE S, чорного кольору, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Як встановлено судом, Попередній договір був укладений також з умовою, що за рахунок коштів, отриманих від відповідача, позивачка буде погашати заборгованість згідно Кредитного договору № 04-08 від 18.01.2008р. (абз. 8 п. 5 Попереднього договору), так-як інших джерел, достатніх для погашення - кредитної заборгованості, вона не має, а тому відповідно до п. 2 Попереднього договору, відповідач зобов'язався сплачувати позивачу грошові кошти на умовах, в порядку, в розмірах і в строки, що вказані в графіку платежів, який є невід'ємною частиною Попереднього договору. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання сплачувати кошти та, як наслідок, виникненням у неї заборгованості перед ПАТ «ВТБ Банк» по сплаті кредитної заборгованості, автомобіль на підставі вимоги позивача від 05 липня 2013 року (отримана відповідачем особисто під розпис 15 липня 2013 року) (а.с. 8) повернутий з користування згідно акту від 15.07.2013 року (а.с. 9) і переданий банку в рахунок погашення боргу. Автомобіль був реалізований ПАТ «ВТБ Банк» у листопаді 2013 року за 31 000,00 дол. США. Оскільки, грошових коштів в реалізації заставного автомобіля не вистачило на погашення заборгованості згідно Кредитного договору № 04-08 від 18.01.2008р., то 15 липня 2013 року відповідачем надана позивачу розписка, згідно якої він зобов'язався погасити залишок заборгованості по кредитному договору шляхом сплатити коштів в розмірі щомісячних платежів у сумі не менше 8 000,00 грн. до 15.01.2015р. (а.с. 10). Проте, взяті на себе зобов'язання щодо погашення залишку заборгованості по кредитному договору шляхом сплатити коштів в розмірі щомісячних платежів у сумі не менше 8 000,00 грн. до 15.01.2015р., відповідачем не виконані в добровільному порядку, що і стало підставою для звернення позивачки з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України). Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб. Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Статтями 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги щодо стягнення 717 394,69 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачем пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: approved