Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди завданої загибеллю належної їй корови та просить стягнути 9625 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем обовязків по випасанню худоби пастуха, 24.09.2017 року її корова була травмована, а як наслідок 25.09.2017 року дорізана, чим їй спричинено матеріальної шкоди. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 6975 грн., що складається: з неотриманням доходів, які могла б реально отримати за звичайних обставин (упущена вигода) 3750 грн. та завданої шкоди 3225 грн. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просить задовольнити і пояснила, що суму збитків складала 9625 грн. з них відповідач відшкодував 2000 грн. та жителі села 4400 грн. і розмір упущеної вигоди становить 3750 грн. Відповідач позов не визнав, пояснивши, що дійсно 24.09.2017 року згідно черги пас корів чисельності 61 в с. Атюша, Коропського району, Чернігівської області і на прохання йому допомагав [PERSON] Під вечір близько 17-ї години помітив, що у однієї з корів була кров з одного боку, чия це корова не знав, ніякого інородного тіла не було. Після цього зателефонував ветеринарному лікарю [PERSON] і попросив приїхати подивитись. Він приїхав подивився рану і сказав, що мабуть інша корова вдарила рогом та вколов знеболювальне. Коли гнали корів в село [PERSON] погнав тварин по домам, а він дивився куди піде поранена корова. В цей час по дорозі йшов син позивачки [PERSON] і сказав, що це їхня корова. [PERSON] підїхав, промив рану, і син [PERSON] погнав корову додому. Наступного дня зателефонував [PERSON] і він сказав, що нічого страшного, а потім подзвонила дружина свідка і повідомила, що корову дорізали. Зазначив, що потерпілій відшкодував 2000 грн., як допомогу. Своєї вини не вбачає, оскільки не може передбачити, що одна корова штовхне іншу. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 25.09.2017 року до нього прийшла позивачка і сказала, що «доходить» корова та попросила її дорізати. Коли прийшов побачив, що стан корови передсмертний і її дорізав. Коли корову перевертали побачили рану між ребрами, після чого погрузили на бойню. [PERSON] казала, що травму корова отримала на полі. Ветеринарної освіти не має. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 24.09.2017 року близько 19-ї години знаходився біля магазину в с. Атюша і коли пройшли корови пастух [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] йшли за останнею коровою, яка йшла повільно і, з лівого боку була кров. Після чого свідок поїхав велосипедом. Зазначив, що біля 16-ї години їхав з рибалки через поле, де випасали корів і бачив, як корова позивачка нормально паслась з його коровами. В обовязки пастуха входить виганяти корів, дивитися за ними, пастух відповідає за все. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є жителькою с. Атюша, Коропського району. 24.09.2017 року її корова і корова позивачки пішли на пасовище. Ввечері близько 19-ї години 20 хв. зателефонувала [PERSON] і повідомила, що корова [PERSON] лягає біля її двору. Про це відразу повідомила позивачці. Коли повернулись її корови бачила, як [PERSON] з [PERSON] гнали корову позивачки, яка йшла дуже повільно. Корову [PERSON] вранці бачила здоровою, крові з боку не було. В обовязки пастуха входить дивитися за коровами. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що точної дати не памятає, але це було влітку 2017 року. Близько 14-15 годин йому зателефонував [PERSON] і сказав чиясь поранена корова треба подивитись. Свідок поїхав під вечір, оглянув поранену корову та вколов їй знеболююче. На перший погляд рана була не дуже глибока. Вранці корові залили олії, оскільки не працював шлунок, але стан був поганий, після чого поїхав на роботу. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], що є дружиною відповідача пояснила, що 24.09.2018 року була їхня черга пасти корів. Ввечері близько 19-ї години бачила, як корови йшли додому, а корова позивачки йшла повільно і була травмована. Також підїхав [PERSON] оглянув корову і сказав, що рана тяжка, але не страшна. Наступного дня зателефонувала позивачка, дуже кричала і сказала, що потрібна машина відвести корову до лікаря. Свідок зателефонувала чоловіку розповіла про машину, яку хотіли шукати. Потім зателефонувала [PERSON] і повідомила, що машини не треба, бо корова загинула. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він відвозив позивачці гроші, але в якій сумі незнає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, восени 2017 року допомагав [PERSON] пасти корів. Коли гнали додому виявили, що бік однієї з корів подратий, при яких обставинах подряпали бік не бачив. Вдень було все добре. Про дану травму сказав [PERSON] коли гнали корів з пасовища. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює на «бойні» ветлікарем. Позивачка привозила корову, яку вимушено було забито. Він був присутній під час розтину, забійник худоби покликав і показав, що через рубець виднілась палка. Він зупинив розтин, покликав позивачку і повідомив про це. Оскільки тварина була вимушено забита ціна мяса розраховувалась, як за другу категорію і позивачці сплатив 6500 грн, жодного документа не складалось і не видавалось. В утробі корови було виявлено двоє телят семимісячного віку. Заслухавши пояснення, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] була власником корови породи «Сіменталка» по кличці «Сивка», ідентифікаційний № [NUMBER]. Також, у судовому засіданні встановлено, що за усною домовленістю між власниками корів с. Атюша, Коропського району, Чернігівської області здійснювався почерговий випас великої рогатої худоби у весняно-осінні періоди кожного року. Відповідно до встановленої черговості відповідач [PERSON] здійснював випас худоби 24 вересня 2017 року разом з найнятим ним [PERSON] Позивач обґрунтовує позов тим, що, випасаючи корови відповідач неналежно виконував свої обовязки, внаслідок чого її корова була травмована, та як наслідок довелося її дорізати, чим заподіяно їй матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно ч. 1 ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов»язки виникають не лише з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а і з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права і обов»язки. Тому суд приходить до висновку, що в даному випадку всі сторони цього усного договору про випас корів власники корів с. Атюша, Коропського району, Чернігівської області дійшли згоди по його умовах, а тому набули цивільних прав і обовязків і ці правовідносини регулюються нормами зобов»язального права, зокрема статтями 509, 526, 614 ЦК України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов»язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов»язання визначені законом або можуть бути встановлені договором, як це передбачено ст. 611 ЦК України, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов»язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідно встановити наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. Звільнення боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов»язань безпосередньо пов»язано з наявністю чи відсутністю вищевказаних елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення. При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов»язання, натоміть на нього покладено обов»язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов»язання боржником, розміру завданих збитків та прямого причинного зв»язку між порушенням зобов»язання та завданими збитками. Наявність порушення зобов»язань сама по собі не є підставою для застосування цивільно-правової відповідальності за відсутності чи недоведеності причинно - наслідкового зв»язку між таким порушенням та завданням збитків. Крім цього, за загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України). Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, відповідно до роз»яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість покладання відповідальності за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Посилання позивачки на те, що отримана травма, а в подальшому і дорізання її корови сталося з вини відповідача пастуха [PERSON], що ніби - то корова з його недогляду отримала травму, що і призвело до її загибелі, є припущенням, і не може бути судом прийняте як доказ, оскільки допустимим доказом діагнозу і його причин є офіційний висновок органів ветеринарної медицини. Адже, відповідно до п. п. 17-19 ст. 7 Закону України «Про ветеринарну медицину» до повноважень державних ветеринарних органів та їх посадових осіб входить здійснення державного ветеринарно-санітарного нагляду за збором, утилізацією та знищенням загиблих тварин і відходів тваринного походження; аналіз причин виникнення хвороб, недугів тварин та їх загибелі, розроблення рекомендацій щодо їх профілактики; а також видача органам страхування висновків щодо захворювання тварин, вимушено забитих, загиблих або знищених. Статтею 37 Закону України «Про ветеринарну медицину» визначено обов»язки осіб, які утримують тварин. Зокрема, пунктом 3 вказаної статті Закону зобов»язано власників негайно інформувати державного інспектора ветеринарної медицини, уповноваженого лікаря ветеринарної медицини або посадових осіб державних органів ветеринарної медицини про раптову загибель тварин, підозру на захворювання або виявлення хвороби, що підлягає повідомленню, або поведінку тварин, яка їм невластива. Проте, доказів, як вимагає зазначена норма матеріального права, позивачка та її представник суду не надали. Позивачкою зазначені дії не були виконані, а з її згоди після дорізання м'ясо від належної їй корови було реалізоване за 6500 грн. без відповідних доказів на бойню, що підтверджується як поясненнями самої позивача, так і свідком [PERSON] Тобто, як встановлено в ході судового розгляду, розтин трупа тварини проводився, але в порушення вищезазначених норм ветеринарного законодавства відсутній протокол розтину і, відповідно не встановлювалась причина хвороби чи травми, що призвели до вимушеного забою, а тому суд приходить до висновку, що позивачем у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано необхідних доказів про встановлення вини відповідача в отриманні травми коровою, викликаної неналежним виконанням ним своїх обов»язків пастуха згідно усної домовленості. Крім того, позивачкою визначено в позові вагу належної їй корови 430 кг. та виходячи з цього розраховано розмір завданих збитків (430x37,5 грн). Проте, позивачем визначено вагу тварини на власний розсуд, але жодних підтверджуючих доказів суду не надано. Таким чином, в ході судового розгляду позивачкою належними та допустимими доказами не доведені, як факт невиконання чи неналежного виконання зобов»язання по випасу худоби відповідачем, та у чому саме він полягав; так і причини травми корови, оскільки позивачкою, на яку покладено тягар доказування своїх позовних вимог належними і допустимими доказами, доказів з приводу встановленої причини травмування тварини та її загибелі (вимушеного дорізання), не надано. Позивачка зазначених доказів суду не надала, обмежившись лише поясненням причини вимушеного дорізування корови. Хоч, маючи всі необхідні документи на належну їй корову, зобов»язана була після настання її смерті звернутися до державного інспектора ветеринарної медицини, уповноваженого лікаря ветеринарної медицини або посадових осіб державних органів ветеринарної медицини та отримати протокол розтину ВРХ задля встановлення причин загибелі тварини. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed