Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у шлюбі з 05.09.2013 року, зарєструвавши його під час відбування ним покарання в Мічуринській виправній колонії. З березня 2016 року після відбування відповідачем покарання вони почали жити разом однією сім`єю. Їх сімейні стосунки не склалися, так як чоловік не працював, вів аморальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями, вживав наркотичні засоби, внаслідок чого в січні 2018 року вони перестали жити разом. Зазначаючи на тому, що їх сім`я розпалася остаточно та що збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати, відновивши їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з`явилися. Позивачкою на адресу суду подано заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач, двічі не з`явившись у судове засідання, про причину неявки суд не повідомив, заяв про перенесення дати судового розгляду не надав, правом відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Беручи до уваги наведене, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого учасники справи розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд у заочному судовому засіданні відповідно до ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.09.2013 року Микитівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №182 (а.с.7). Як зазначається позивачем, шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені і бажання зберегти сім`ю жодна із сторін не виявила. Регулювання сімейних відносин між подружжям здійснюється за правилами Сімейного Кодексу, згідно якого чоловік та жінка мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Одним із способів захисту, які встановлені Сімейним Кодексом, є припинення правовідношення. Відповідно до ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, звернувшись відповідно до ч.1ст.110 цього Кодексу до суду з питання розірвання шлюбу. Підставою розірвання шлюбу відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. Встановлені судом обставини та взаємна байдужість сторін до відновлення сімейних стосунків дають суду підстави для висновку про неможливість подальшого збереження шлюбу та що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, з огляду на що їх шлюб підлягає розірванню. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу чи свідчили про те, що заява про розірвання шлюбу не відповідає дійсній волі дружини і чоловіка та що в разі розірвання шлюбу можуть бути порушені їхні особисті та майнові права судом не встановлено. Спору майнового характеру матеріали справи не містять. При розірванні шлюбу позивачка просить відновити їй її дошлюбне прізвище, що відповідно до положень ст.113 СК України є її правом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved