Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому без поважним причин понад встановлені законом строки. \~ \~ \~ \~В обґрунтування вимог вказала, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який їй належить на підставі договору дарування від 30.05.1997 року, посвідченого Димитровською державною нотаріальною конторою. В будинку значиться постійно зареєстрованим її рідний брат відповідач [PERSON] , [INFO] , який з моменту реєстрації в даному будинку без поважних причин не проживає і ним не користується та фактичне місце перебування якого їй достеменно невідоме. В теперішній час у неї виникла необхідність розпорядитися своїм майном, проте реєстрація відповідача у вказаному будинку їй у цьому перешкоджає. Зазначаючи на те, що в позасудовому порядку вирішити питання зняття відповідача з реєстраційного обліку не є можливим, так як тривалий час він з нею не спілкується і його місцеперебування їй невідоме, позивачка просить суд на підставі ч.2 ст.405 ЦК України у зв`язку з непроживанням відповідача у спірному будинку без поважних причин визнати його таким, що право користування цим будинком. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх викладеними в заяві обставинами, і просила суд її позов задовольнити. Відповідач, судовий виклик якого здійснювався відповідно до вимог процесуального закону, будучи повідомленим про час і місце судового розгляду, до судового засідання двічі не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, що дає суду підстави зі згоди представника позивача розглянути справу у заочному судовому засіданні відповідно до наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивачка [PERSON] згідно договору дарування жилого будинку від 30.05.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори, є власником будинку [ADDRESS] , який їй подарувала її мати [PERSON] (арк.спр.8). Право власності [PERSON] на вказаний будинок зареєстровано в Димитровському бюро технічної інвентаризації 16.07.1997 року за реєстровим №2888, книга №16, стор.205 (арк.спр.9). Згідно довідки з місця проживання та склад сім`ї, у вказаному будинку з 28.12.1977 року значиться зареєстрованим брат позивачки - відповідач [PERSON] (а.с.10). Згідно акту координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирноград від 27.08.2020 року, відповідач в будинку [ADDRESS] не проживає з 1978 року (арк.спр.13). Вказана обставина також знайшла своє підтвердження в показаннях допитаних судом свідків [PERSON] і [PERSON] сусідів позивачки, які суду пояснили, що тривалий час проживають по [ADDRESS] . Знали батьків позивачки, які вже давно померли, а відповідача [PERSON] брата позивачки, не бачили в будинку понад десять років. Про його долю і місцеперебування їм нічого невідомо. Після смерті батьків будинком опікується позивачка, яка доглядає за ним та підтримує його у належному стані. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України\~ власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Існування між сторонами будь-яких домовленостей щодо користування жилим будинком судом не встановлено. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~ Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Так як судом встановлено, що відповідач в спірному будинку не проживає без поважних причин понад строки, встановлені ч.2 ст.405 ЦК України, домовленості між ним та позивачем, як власником будинку, щодо використання житла не існує, вимога позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням є обгрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved