Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Проско» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, який був уточнений. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що у період з 01 травня 2016 року по 27 серпня 2018 року вона знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «Проско». Під час її знаходження у трудових відносинах з відповідачем з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 18267,86 грн. Підтвердженням факту існування заборгованості є довідка, яка видана їй відповідачем за №П-18-222 від 03.12.2018 року. 27 серпня 2018 року вона була звільнена за власним бажанням, згідно наказу №83-к від 27.08.2018 року. Однак, в день звільнення позивача 27.08.2018 року, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку 18267,86 грн. заборгованості по заробітній платі. Згідно довідки відповідача №П-18-239 від 26.12.2018 року середньомісячна заробітна плата позивачки за два календарні місяці роботи склала 22978,44 грн. В розрахунковому періоді, тобто з 01.07.2018 року по 27.08.2018 рік вона відпрацювала повних 23 дні. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача складає 999,06 грн., що вираховується згідно наступного розрахунку: 22978,44 грн. (фактична заробітна плата за два останні місяці) : 23 (фактично відпрацьовані дні за останні два місяці) = 999,06 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 137 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 136871,22 грн. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності позивачки, яка надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач ТОВ «Проско» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 01.05.2016 року по 27.08.2018 року працювала у ТОВ «Проско» на посаді бухгалтера бухгалтерсько-фінансового відділу, що підтверджується копією трудової книжки позивача. (а.с.3-4). 27.08.2018 року між сторонами трудовий договір розірвано на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням працівника, про що видано відповідний наказ № 83-к від 27.08.2018 року. (а.с.9). Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. Судом також встановлено, що згідно довідки №П-18-222 від 03.12.2018 року, виданої [PERSON] , заборгованість по виплаті заробітної плати на підприємстві ТОВ «Проско» станом на 03.12.2018 року складає 18267,86 грн. (а.с.5). Станом на день розгляду справи у суді, доказів сплати позивачу вищезазначеної заборгованості по виплаті заробітної плати, суду надано не було. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного для після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. При нарахуванні суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що на час розгляду справи позивачу заборгованість по заробітній платі не виплачена, суд приходить до висновку про стягнення з ТОВ «Проско» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у сумі 18267,86 грн. В силу ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100, провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. У випадках збереження середньої заробітної плати, термін розрахунку останні два повних робочих місяці (ч.2,3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абзацу 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. У зв`язку з проведенням розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, судом на адресу ТОВ «Проско» було направлено запити для встановлення відомостей про розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] та кількість відпрацьованих нею днів за останні два календарних місяці роботи. Однак, оскільки на момент винесення рішення відповіді на зазначені запити судом не отримано, розрахунок здійснено на підставі існуючих документів, а саме довідки ТОВ «Проско» №П-18-239 від 26.12.2018 року, згідно якої заробітна плата [PERSON] за липень 2018 року складає 0,00 грн., за серпень 2018 року 22978,44 грн. Кількість відпрацьованих/робочих днів в розрахунковому періоді тобто з 01.07.2018 року по 27.08.2018 рік складає 23 дні. Таким чином, середній заробіток за вищезазначеною формулою становить: 22978,44 грн. (фактична заробітна плата за останні два місяці) / 23 (фактично відпрацьовані дні за останні два місяці) = 999,06 грн. в день. Період затримки становить 408 днів: 2018 рік (з 28.08.2018 р.) 90 днів, 2019 рік - 255 дні, 2020 рік - 63 Середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 999,06 грн. * 408 днів = 407 616, 48 грн. У правовому висновку висловленому ВСУ у справі № 6-259цс17 від 13.03.2017 року, за наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із наступного. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, позивач на підставі п.1 ч.1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 4258,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved