Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивачка звернулась до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача [PERSON] ,в якому просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 20/5 по вул. Горького в м. Радомишль,та зняти його з реєстрації. В обгрунтування своїх позовних вимог,позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить 1/4 частина житлового будинку,і що у даному будинку також зареєстрований відповідач,однак він у будинку не проживає, членом сім'ї позивача не являється, проживає в іншому житлі, позивач не може оформити собі субсидію, та розпорядитись своїм будинком. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала. Відповідач,та представник третьої особи в судове засідання не з»явились,про день та час слухання справи були належним чином повідомлені. Вислухавши пояснення позивачки,дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачу на праві приватної власності належить 1/4 частина будинку №20/5 по вул. Горького в м. Радомишль. Як видно з акту обстеження від 06.03.2015 року, відповідач в спірному будинку не проживає. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності з ч. 1 ст. 383 та ст. 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, вимога позивача про ухвалення рішення щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку у територіального органу державної міграційної служби України задоволенню не підлягає, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою). Таким чином, рішення суду про виселення відповідача є самостійною підставою для зняття його з реєстраційного обліку, а тому відповідна вимога є зайвою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до часткового задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,та

Outcome: partial