Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом і остаточно уточнивши свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2012 року було задоволено її адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України в м. Суми, визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Суми неправомірними та зобов'язано призначити їй пенсію за віком як матері інваліда з дитинства. Вищевказана постанова суду була виконана лише в липні 2013 року. Проте як за час розгляду справи в суді, так і до цього діями та бездіяльністю відповідача їй було спричинено матеріальну шкоду, яка складається з витрат на відправку поштової кореспонденції, на поїздку до Харківського апеляційного адміністративного суду, упущеної вигоди від користування пільговим транспортом, також через постійне нервування погіршився стан її здоров'я, в зв'язку з чим вона отримала лікування та здійснювала витрати на придбання ліків, а тому просить стягнути з відповідача на її користь 6865,13 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Також діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що відмовивши у призначенні пенсії, відповідач поставив її у скрутне матеріальне становище, що потребувало від неї додаткових зусиль по організації свого життя, змушувало страждати. Тому просить стягнути з відповідача на її користь 11575,87 грн. моральної шкоди. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить суд позов задоволити. Представник відповідача УПФ України в м. Сумах в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, вважає, що вимоги позивачки не ґрунтуються на законі, вини УПФ України в м. Сумах у матеріальних витратах позивача не має, управління діяло на підставі відповідних нормативних актів, які є для них обов'язковими в роботі, своїми діями ніяким чином не завдавали позивачу матеріальної та моральної шкоди, постанова суду виконана, позивачці призначена пенсія, а тому немає підстав для задоволення позову. Представник відповідача Управління державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю і пояснила суду, що фінансування пенсійних виплат та видатків на утримання органів пенсійного фонду України проводиться не через рахунки, відкриті в органах Казначейства, а через рахунки, відкриті в банках, вважає, що жодних правових підстав щодо залучення до справи в якості співвідповідача Управління державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області немає, а тому просить суд в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав: Судом при розгляді справи встановлено, що постановою Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2012 року було задоволено адміністративний позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в м. Суми, визнано незаконною відмову в призначенні пенсії [PERSON] за віком, як матері інваліда з дитинства, а також зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Суми призначити [PERSON] пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства, починаючи з 01 травня 2012 року. Постанова набула законної сили, що підтверджується вказаною постановою, копія якої є в матеріалах справи. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка надає квитанції по оплаті поштових відправлень, проїзні документи, квитанції по оплаті ліків, виписки з історії хвороб, копії вказаних документів є в матеріалах справи. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичних або юридичних осіб, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв»язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв»язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі - наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, положення якої суд роз»яснював сторонам в судовому засіданні, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, положення якої суд роз»яснював сторонам в судовому засіданні, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою не доведено суду заподіяння їй діями відповідача матеріальної шкоди, як вбачається з наданих квитанцій по оплаті поштових відправлень, ці витрати не є витратами пов»язаними з розглядом конкретної справи, суду не надано позивачем, відповідних доказів, які б підтверджували даний факт, з виписки з історії хвороби, вбачається, що позивачка дійсно хворіє на хронічне захворювання і суду позивачкою не надано доказів того, що стан її здоров»я погіршився саме через стреси та нервове напруження, які зазнала позивач у певний проміжок часу, і що вони пов»язані будь-яким чином з діями (бездіяльністю) відповідача. Позивачка вимагаючи по суті відшкодування матеріальної шкоди не доводить вини відповідача у спричиненні такої шкоди, не зазначає у чому конкретно полягає шкода, відповідно до положень ЦК України, не надає доказів заподіяння шкоди та взагалі такі вимоги позивача не ґрунтуються на законі. З урахуванням викладеного, оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім»ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до п. 4 постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві повинно бути зазначено у чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та яким доказами це підтверджується. Суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки позивачем спричинення моральної шкоди суду не доведено, не зазначено з яких міркувань позивач виходив визначаючи розмір шкоди, будь-яких доказів підтверджуючих спричинення останньому моральної шкоди суду не надано. Крім того, правові норми, які регулюють дані правовідносини, не передбачають відшкодування моральної шкоди по даним конкретним правовідносинам. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed