Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 10.01.2015 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів ГУЮ у м. Києві, актовий запис № 27. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO] Вказує, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалось, Відповідач постійно влаштовував скандали, шлюбні відносини фактично припинені та подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просила шлюб між ними розірвати, місце проживання малолітньої дитини визначити за місцем її проживання, залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2016 року сторонам по справі було надано один місяць для примирення. Провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення. 11.03.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Фрагківської області провадження у справі було відновлено та справу призначено до судового розгляду на 28.03.2016 року, а потім на 15.04.2016 року. В судовому засіданні Позивачка [PERSON] вказала, що примирення з Відповідачем не відбулось, Відповідач жодних заходів щодо примирення не вживав, не спілкувався з нею та з дитиною, по місцю проживання в с. Жоравка Яготинського району Київської області відсутній, місце перебування його на даний час їй не відоме, а тому просила позов задовольнити в повному обсязі, оскільки перебування в шлюбі буде суперечити її інтересам. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 11.02.2016 року проти задоволення позову заперечував, просив надати сторонам термін на примирення, оскільки він мав намір зберегти сім'ю. Однак, після наданого судом терміну на примирення, не з'явився в судові засідання 28.03.2016 року та 15.04.2016 року, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Заслухавши думку учасників справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 10 січня 2015 року між Позивачкою та Відповідачем у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб (а.з. № 27), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). За час спільного проживання до моменту укладення шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі «батько» вказано [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе, Відповідач вчиняє насильство в сім'ї, про що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (копія постанови Івано-Франківського міського суду від 09.12.2015 року, а.с. 38). Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне/дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивачка просила місцем проживання дитини, визначити її місце проживання, а Відповідачка жодних доказів на підтвердження своїх заперечень суду не подав, суд вважає, що місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері - [PERSON] (Позивачка). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved