Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що відповідач без належного дозволу в охоронній лінії електропередач, яка проходить по належній позивачці земельній ділянці, у безпосередній близькості від електроопори вздовж лінії розмежування земельних ділянок викопав траншею глибиною близько 90см, в яку уклав електричний дріт невідомого призначення, водопровідні та каналізаційні труби, чим поставив позивачку у небезпечні для існування та життя умови. Тож позивачка просить заборонити відповідачу виконання земляних робіт, повязаних з укладанням в траншею електричного дроту, водогону та каналізаційних труб в охоронній зоні лінії електропередач, що розміщена на її земельній ділянці за адресою: вул. Тищенка, буд.59, м. Черкаси. Позивачка в судове засідання не з'явилась, проте надала суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу у її відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Судовий виклик направлявся відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання. Судовий виклик на 30.05.2016р. відповідач отримав особисто, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, а судовий виклик на 13.06.2016р. повернувся до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Таким чином, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи відповідач не з'явився у судові засідання 30.05.2016р. та 13.06.2016р.. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Позивачка проживає за адресою: [INFO]. Земельна ділянка за зазначеною адресою площею 600кв.м закріплена в постійне користування за позивачкою згідно рішення міськвиконкому №509 від 15.06.1956р.. З цією земельною ділянкою межує земельна ділянка за адресою: вул. Тищенка, 61, м. Черкаси, - частина якої площею 162кв.м., що розташована безпосередньо по лінії розмежування ділянок, виділена в окреме користування [PERSON] на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2013р.. Зазначені обставини справи встановлені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2013р., а тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК, не підлягають доказуванню. Вздовж ліній розмежування зазначених земельних ділянок розташована металева сітка. В безпосередній близькості до розмежувальної металевої сітки вздовж її довжини, з боку розташування земельної ділянки, що знаходиться в окремому користуванні відповідача, вирита траншея, в якій прокладені водопровідні труби. На земельній ділянці по вул. Тищенка, 59, м. Черкаси, знаходиться опора ліній електропередач ПЛ-04,кВ ТП-276, яка належить Черкаському міському РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго». Будівельно-монтажні і земельні роботи, що проводяться на земельні ділянці по вул. Тищенка, 61, м. Черкаси, здійснюються на відстані 0,9м від ПЛ-0,4кВ без погодження з ЧмРЕМ ПАТ «Черкасиобленерго», що є порушенням встановленої охоронної зони ліній електропередач. У зв'язку з цим, 11.04.2016р. ЧмРЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» винесено акт-заборону №1 адресовану [PERSON] про заборону виконання будівельно-монтажних і земельних робіт на ділянці лінії електропередачі в межах охоронної зони ПЛ-0,4кВ ТП-276 за адресою: вул. Тищенка, 59, м. Черкаси /а.с.35/. 26.04.2016р. ЧмРЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» направило листа до Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Черкаській області для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності осіб, винних у порушенні правил охорони електричних мереж /а.с.37/. За таких обставин позивачка вважає, що діями відповідача створюється небезпека для умов її життя, а тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник з приводу порядку користування земельними ділянками, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Земельного кодексу України (далі - ЗК). Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Суд зауважує, що відповідно до принципу змагальності цивільного процесу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК). Зазначена норма кореспондується зі статтею 60 ЦПК, відповідно до якої сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин обовязок довести обставини порушення, невизнання або оспорювання прав позивача покладається саме на позивача. В позовній заяві підставою звернення до суду позивачка зазначає порушення її права на безпечні умови життя, що виникло внаслідок дій відповідача. Проте, суд зауважує, що позивачем не доведено наявності факту порушення її права з боку відповідача. В обґрунтування позову позивачка посилається на порушення відповідачем [PERSON] охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ від 04.03.1997р. №209 (далі [PERSON]). Натомість, зазначені [PERSON] запроваджені з метою забезпечення збереження електричних мереж, створення належних умов їх експлуатації та запобігання нещасним випадкам від впливу електричного струму і використовуються у разі проектування, будівництва та експлуатації електричних мереж, а також під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж. Позивачем доведено, що відповідач розпочав земельні роботи в охоронній зоні лінії електропередач з порушенням п.5, 9 [PERSON]. Відповідно до п.9 [PERSON] у межах охоронних зон повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв без письмової згоди енергопідприємств, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника забороняється, зокрема, виконання земляних робіт на глибині понад 0,3 метра, а на орних землях - на глибині понад 0,45 метра, а також розрівнювання ґрунту (в охоронних зонах підземних кабельних ліній електропередачі). Пунктом 10 [PERSON] передбачено, що роботи в охоронних зонах виконуються відповідно до Умов проведення робіт у межах охоронних зон електричних мереж згідно з додатком до цих [PERSON]. Таким чином, з аналізу зазначених положень вбачається, що проведення земляних робіт в охоронній зоні ЛЕП не заборонено, а має здійснюватись з дотриманням певних умов, а тому саме по собі проведення земляних робіт в охоронній зоні ЛЕП не свідчить про порушення права на безпечні умови життя інших осіб. За таких обставин твердження позивачки про те, що внаслідок дій відповідача створюється загроза безпеки її життя, є припущенням і не може бути підставою для обмеження прав відповідача на користування його земельною ділянкою. Суд також зауважує, що відповідно до ст.323 ЦК ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, в силу положень ч.4, 5 ст.319 ЦК України, обовязок відповідальності за шкоду, завдану предметом власності (тобто в даному випадку стовпом ЛЕП) покладається на власника цього предмету (тобто Черкаський МРЕМ ПАТ «Черкасиобленерго»). За таких обставин, обовязок відповідальності за шкоду або загрозу завдання шкоди від падіння стовпа ЛЕП законом покладається саме на ПАТ «Черкасиобленерго», яке зобовязані забезпечити безпечне використання зазначеного обладнання. Натомість позивачем не заявлено жодних вимог до зазначеної особи, як і не надано суду доказів на підтвердження факту завдання їй шкоди. Стосовно доводів позивачки, що відповідач здійснює земельні роботи по належній їй земельній ділянці, то суд зауважує, що в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК позивачкою не надано суду доказів на підтвердження того, що вирита відповідачем траншея знаходиться на земельній ділянці, належній позивачці. З рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2013р. вбачається, що земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] розмежовується огорожею у вигляді металевої сітки. З наданих позивачкою фотографій вбачається, що земельні роботи здійснюються відповідачем вздовж огорожі з боку розташування земельної ділянки, що знаходиться в окремому користуванні відповідача. Таким чином у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем здійснюються роботи на земельній ділянці позивачки, а відтак і відсутні підстави для обмеження його дій щодо користування ним своєю земельною ділянкою. Згідно ст.104 ЗК власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. В обґрунтування позову позивачка зазначала про прокладення відповідачем до виритої траншеї електричного дроту, водогону та каналізаційних труб. Натомість суду не надано доказів на підтвердження прокладання відповідачем електричного дроту та доказів шкідливого впливу на позивачку, внаслідок прокладання відповідачем по його земельній ділянці водогінних та каналізаційних труб. За таких обставин суд дійшов висновку, що діями відповідача не порушуються права і законні інтереси позивачки, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК понесені позивачем судові витрати відшкодуванню також не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed