Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів: [PERSON] та [PERSON] , в якому просила визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 обов`язкової частки земельної ділянки, згідно державного акту на право приватної власності, серії Р2 №568623, виданого Первомайською районною державною адміністрацією в Миколаївській області від 22.03.2002 року на підставі розпорядження №15-р від 28.01.2002 р., площею 5,72 га, кадастровий номер 4825485500:07:000:0163, яка розташована в межах підпорядкованих Полтавській сільській раді Первомайського району Миколаївської області, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, - в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер син позивачки [PERSON] в місті Татарбунари Одеської області. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,72 га, кадастровий номер 4825485500:07:000:0163, яка розташована в межах підпорядкованих Полтавській сільській раді Первомайського району Миколаївської області, та яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності, серії Р2 №568623, виданого Первомайською районною державною адміністрацією в Миколаївській області 22.03.2002 року на підставі розпорядження №15-р від 28.01.2002 р. Позивачка є матір`ю померлого [PERSON] , фактично прийняла спадщину, оскільки на день смерті останнього проживала разом з ним однією сімєю. Факт родинних відносин підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 06.06.1983 року. Окрім позивачки, спадкоємцями за законом є діти померлого: [PERSON] та [PERSON] (відповідачі по справі). Після смерті спадкодавця, позивачка звернувся до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте, 15.07.2019 року їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва. Тому, для захисту своїх спадкових прав, позивачка звернулася з даним позовом до суду. На судове засідання позивачка не з`явилася, від її представника: адвоката Манжос І.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивачки. Позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі на судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням за адресою, вказаною у позовній заяві. Крім того, відповідачі повідомлялися про день, час та місце розгляду справи через оголошення, опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини їх неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надано, відзив не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. Представник третьої особи: Кам`яномостівської сільської ради територіальної громади Первомайського району Миколаївської області на судове засідання не з`явився, надіслав на електронну пошту суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер син позивачки [PERSON] . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області від 20 грудня 2013 року, актовий запис №522. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема наземельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,7182 га, кадастровий номер 4825485500:07:000:0163, яка розташована в межах підпорядкованих Полтавській сільській раді Первомайського району Миколаївської області. Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності, серії Р2 №568623, виданого Первомайською районною державною адміністрацією в Миколаївській області від 22.03.2002 року на підставі розпорядження №15-р від 28.01.2002 р. Право приватної власності на вказану земельну ділянку також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (НВ-4807342352019 від 12.09.2019 р.). Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є його мати [PERSON] (позивачка) та його діти: [PERSON] та [PERSON] (відповідачі). Як вбачається з листа-відповіді Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 07.06.2019 року (№352/01-16), приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. була заведена спадкова справа №73/2014. Згідно відповіді приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. на звернення [PERSON] (позивачки), останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з таких причин: спадкову справу було відкрито 02.04.2014 року; з матеріалів спадкової справи вбачається, що на день смерті спадкодавець був зареєстрований та проживав у селі Глибоке Татарбунарського р-ну Одеської області; [PERSON] не було подано заяву про прийняття спадщини у 6-ти місячний термін з дня смерті спадкодавця та вона не проживала разом зі спадкодавцем; крім того, спадкоємці, які прийняли спадщину, не повідомили нотаріуса про існування ще одного спадкоємця - матері померлого. Проте, згідно довідки Полтавської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 27.12.2018 року № 608, [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] , до 2002 року разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Разом з тим, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі в порядку спадкування згідно зі ст.131 Земельного кодексу України. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка на момент смерті [PERSON] проживали разом з останнім, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. За ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved