Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за борговою розпискою від 15.01.2020 у сумі 250 000 грн та понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 500 грн. Заявлені вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем були укладені договори позики на загальну суму 250\~000 грн. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надав власноручні складені ним розписки. Так, 15.01.2020 відповідач позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 250\~000 грн. Строк повернення грошових коштів, відповідно до боргової розписки до 15.10.2020. Проте, відповідач умови договору не виконав, позику не повернув, внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 02.12.2020 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.14). \~ \~ \~ \~Від сторін по справі до суду надійшла заява про укладення 29.12.2020 між [PERSON] та [PERSON] мирової угоди. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06.01.2021 відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної 29.12.2020 між [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Постановою Полтавського апеляційного суду від 24.02.2021 ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.01.2021 залишено без змін. \~ \~ \~ \~Будучи повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, позивач, представник позивача до суду не з`явились, натомість направили до суду заяву у якій заявлені вимоги підтримали повністю. Будучи повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, відповідач до суду не з`явився. Від відповідача до суду надійшла заява відповідно до якої просив провести судове засідання за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено, що 15.01.2020 сторони уклали договір позики, відповідно до умов яких [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти на загальну суму 250\~000 грн. Як убачається із боргової розписки від 15.01.2020 [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 250 000 грн, що зобов`язався повернути в строк до 15.10.2020 року (а.с.5). Відповідно до положень ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно норм ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд у своїй постанові від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. Отже, наявна боргова розписка від 15.01.2020, що написана власноруч [PERSON] , підтверджують факт укладення між позивачем та відповідачкою договорів позики, оскільки у ній зазначено факт отримання відповідачем від позивачки коштів у позику із зазначенням строку їх повернення. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики. Судом встановлено, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язань, взятих на себе, відповідно до договору позики і заборгованість за борговою розпискою від 15.01.2020 відповідачем добровільно не сплачується, доказів сплати суми боргу відповідачем не надано, суддя вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості примусово. Крім того, суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Питання про судові витрати вирішено судом згідно норм ст.141 ЦПК України, відповідно до якої витрати позивача на оплату судового збору, які документально підтверджені (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved