Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення суми банківського вкладу, посилаючись на те, що 13 грудня 2013 року вона уклала з відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» договір-заяву № 300937/44182/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік». Відповідно до умов цього договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв у неї кошти в сумі 2000 доларів США, про що свідчить квитанція № 1 від 30.12.2013 р. Пункт 5 договору передбачає право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору-заяви або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення вкладу. 29 січня 2015 року позивачка звернулась до відповідача з вимогою про повернення вкладу в сумі 2 000 доларів США. Проте, не зважаючи, що після отримання вимоги пройшло понад 3 місяці відповідачем не було повернуто вклад. У лютому 2015 року позивачка отримала лист-відповідь з проханням уточнити розмір коштів належних до виплати. А тому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь 2000 доларів США. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, викладені в позовній заяві вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду не надав письмові заперечення проти позову. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року позивачка уклала з відповідачем договір-заяву № 300937/44182/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік». Відповідно до умов цього договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв у неї кошти в сумі 2000 доларів США, про що свідчить квитанція № 1 від 30.12.2013 р. Пункт 5 договору передбачає право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору-заяви або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення вкладу. Згідно з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», яке затверджено постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 р., банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Ст. 1058 ч.1 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 29 січня 2015 року позивачка звернулась до відповідача з вимогою про повернення вкладу в сумі 2 000 доларів США. Проте, не зважаючи, що після отримання вимоги пройшло понад 3 місяці відповідачем не було повернуто вклад. У лютому 2015 року позивачка отримала лист-відповідь з проханням уточнити розмір коштів належних до виплати. Разом з тим, як вбачається зі змісту вищевказаного договору про банківський строковий вклад, укладений між позивачкою та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», його умовами не передбачено пред'явлення Банком будь-яких додаткових вимог при поверненні депозитів. Оскільки згідно вимог ст.1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Частиною 5 ст. 1061 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок Банку щодо виплати вкладникові процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Таким чином, відповідач - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» своєю відмовою у поверненні банківських вкладів порушив вимоги ст.ст. 1058, 1060, 1061, 1074 Цивільного кодексу України, які не допускають обмежень прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч.5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Отже, вклад позивачки відповідно до зазначеного вище договору, підлягає поверненню у валюті, вказаній в договорах, тобто у доларах США. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню. Таким чином з відповідача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» необхідно стягнути на користь позивачки суму банківського вкладу за договором-заявою 300937/44182/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік». кошти в сумі 2000 доларів США . Відповідно до умов депозитних договорів, а також п. п. 3, 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач є виконавцем обумовлених ним послуг, а позивач споживачем, тому захист прав позивача, як споживача, регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів», та відповідними нормами ЦК України. Згідно п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а також ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі за позовами до суду щодо захисту їх прав звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка при подачі позову до суду, звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на її користь, тому судовий збір відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved