Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що 10.11.2013 року помер її чоловік [PERSON], з яким вона проживала в [INFO]. Відповідно до рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2016 року за нею визнано право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 10.11.2013 року в с. Грушківці Калинівського району Вінницької області на житловий будинок за № 5, що розташований по вул. Гоголя в с. Комунарівка, Калинівського району Вінницької області, 1962 року забудови, і складається з житлового будинку літ. А з верандою літ.а, загальною площею 64,1 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м., літньої кухні з сараєм літ. Б, сараю літ. б, сараю літ. Д, гаража літ. В, убиральні літ. Г, погріба літ. П/Д, жомової ями літ.Е, навісу літ. Ж, криниці № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, інвентаризаційною вартістю 94319 грн. Однак, при здачі документів на реєстрацію набутого нею права власності в реєстраційну службу Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №280220069 від 01.02.2016 року їй було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки 19.06.2014 року була вже проведена державна реєстрація права власності померлого чоловіка на підставі рішення Калинівського районного суду від 23.03.2010 року. За вказаних обставин вона вимушена звертатись в суд з даним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання також не зявилися, згідно заяв, наявних в матеріалах справи, кожен зокрема, позов [PERSON] визнає, просить справу розглянути за його відсутності. Представник реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області в судове засідання не зявився, хоча про час та день розгляду справи, повідомлявся належним чином. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує права або інтереси. У відповідності до ч.1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ(з наступними змінами та доповненнями) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 19 цього ж Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Частиною 2 ст. 26 Закону передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до за писів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, «заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили». У п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141 визначено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Судом встановлено, що 10.11.2013 року помер чоловік позивачки [PERSON], з яким вона проживала в [INFO]. Відповідно до рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2016 року за позивачкою визнано право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 10.11.2013 року в с. Грушківці Калинівського району Вінницької області, а саме на: житловий будинок за № 5, що розташований по вул. Гоголя в с. Комунарівка, Калинівського району Вінницької області, 1962 року забудови, і складається з житлового будинку літ. А з верандою літ.а, загальною площею 64,1 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м., літньої кухні з сараєм літ. Б, сараю літ. б, сараю літ. Д, гаража літ. В, убиральні літ. Г, погріба літ. П/Д, жомової ями літ. Е, навісу літ. Ж, криниці № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, інвентаризаційною вартістю 94319 грн. Однак, при здачі документів на реєстрацію набутого позивачкою права власності в реєстраційну службу Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №280220069 від 01.02.2016 року їй було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки 19.06.2014 року була вже проведена державна реєстрація права власності померлого [PERSON] на підставі рішення Калинівського районного суду від 23.03.2010 року. Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємицею першої черги за законом на спадкове майно є позивачка, яка позбавлена можливості зареєструвати своє право власності, тому є підстави скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на спадковий будинок. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності та приймаючи до уваги, що позов відповідачами визнано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved