Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 04.10.2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Посилаючись на те, що з 2006 року шлюбні відносини з відповідачем було припинено, спільне господарство не ведеться та вони проживають окремо, позивачка просила суд розірвати шлюб з відповідачем. Також посилаючись на те, що після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати разом із нею, але відповідач належної допомоги на утримання дитини не надає та згоди щодо порядку тримання доньки між ними не досягнуто, відповідачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1700 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач під час розгляду справи в суді визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Враховуючи визнання позову відповідачем, відсутність заяв та клопотань сторін по справі, суд відповідно до положень ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе провести розгляд справи по суті та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 жовтня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №1023. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи той факт, що сторони з 2006 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, примирення між ними протягом вказаного тривалого часу не відбулось, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечував, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми. Відповідно до заяви позивачки та положень ст.113 СК України після розірвання шлюбу прізвище позивачки слід відновити на дошлюбне - [PERSON]. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Сторонами було визнано, що після припинення шлюбних відносин та спільного проживання дитина залишилась проживати разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач є здоровим та працездатним, інших осіб на утриманні не має. Обставини, які б виключали можливість останнього надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, не встановлено. Також суд враховує, що заявлений позивачкою до стягнення розмір аліментів не перевищує розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений законодавством на момент розгляду справи, а також визнання позову відповідачем. В зв'язку з цим, а також враховуючи відсутність у позивача постійного доходу, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн., щомісячно, починаючи з 30.08.2018 року (дня подання позову) та до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи звільнення позивачки від сплати судового збору, з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп. (по 704 грн. 80 коп. за кожну з двох задоволених самостійних позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: approved