Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Свій позов мотивує тим, що вона є власницею вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.12.2015 та договору про поділ майна подружжя. Відповідач її колишній чоловік, який є колишнім власником частини цього житлового будинку. зареєстрований в ньому ще з 13 березня 2016 року, за місцем реєстрації не проживає. Під час виїзду відповідач обіцяв самостійно знятися з реєстрації, однак і по теперішній час є зареєстрованим за вказаною адресою. Реєстрація відповідача порушує її право користування належним їй житловим будинком, вона вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити з підстав викладених в позовні заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судова повістка про виклик до суду надсилалася йому за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання та повернулася до суду за відсутністю за адресою місця проживання. Іншої адреси відповідача суду не відомо. Відповідно до ст.128 ч. 7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.12.2018 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували в шлюбі зареєстрованому 09.09.2011 Костянтинівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 16, який було розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.05.2016. /а.с.14/ Позивачка є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.12.2015 року та договору про поділ майна подружжя від 28.04.2016 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2015./а.с.5-9, 11-12/ Відповідно до акту проживання/не проживання від 02.11.2018, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з 13 березня 2016 року. /а.с.13/ Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки, та їй відомо, що колишній чоловік відповідачки з березня 2016 року виїхав з будинку, речі забрав та більше не повертався. Відповідач в будинку позивачки не проживає, ним не користується, виїхав назавжди. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що право користуватись жилим приміщенням виникає та існує у особи за наявності права власності на квартиру (будинок) у цієї особи. Із припиненням права власності особи втрачається й її право користування цим жилим приміщенням. Отже, новий власник будинку через суд має право усувати усі перешкоди у користуванні своїм майном, зокрема визнавати осіб, які зареєстровані в ній, але не проживають, такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 328 ЦК України таке право власника виникає тоді, коли він набув право власності на підставах, що не заборонені законом. В силу того, що відповідач, який є колишнім співвласником будинку, зареєстрований в зазначеному будинку, але в ньому не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй будинком. Припинення права власності відповідача на будинок тягне і припинення права користування цим будинком. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved