Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з даною позовною заявою, в обґрунтуванні вимог якої зазначила, що 25.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вчинений виконавчий напис про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Уно Капітал» грошових коштів у розмірі 6924,81 грн., на підставі якого приватним виконавцем Виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д. С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріус вчинив без відповідних правових підстав, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимоги стягувача, будь-яких договорів із ТОВ «ФК «Уно Капітал» вона не укладала. Не заперечує, що ще в 2012 році брала кредит в ОТП Банку, але в установлений договором строк кредит нею було погашено. Виходячи з наведеного в позовній заяві висловлено прохання визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №59932, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. Ухвалами суду від 01 листопада 2021 року: - відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 21-22); - в порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 23-24). Від представника позивачки надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. ТОВ «Фінансова компанія «Уно Капітал» явку представника в судове засідання не забезпечено, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. та приватний виконавець Виконавчого округу Херсонської області Манікін Д. С., в судове засідання, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про його дату, час та місце, не з`явилися. Суд, виходячи із такої засади цивільного судочинства як розумність строків розгляду справи та з урахуванням значення справи для позивачки, вважав можливим провести заочний розгляд справи за вищевказаної явки учасників. Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 21 серпня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП БАНК» було укладено кредитний договір №2000543051, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит на загальну суму 5388,00 грн. Вказаний договір укладений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчувався. 25.05.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вчинив виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Уно Капітал» заборгованості на загальну суму 6 924,81 грн. за кредитним договором №2000543051, в тому числі: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 5107,23 грн.; відсотки за користування кредитом - 1217,58 грн.; за вчинення виконавчого напису - 600,00 грн. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 30 грудня 2020 року по 20 травня 2021 року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі - Перелік документів). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За змістом статті 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. За умовами пункту 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (Пункт 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Таким чином, за змістом вказаних норм заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В позовній заяві позивачка стверджує, що нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності вимог стягувача. Відповідачем та нотаріусом на спростування вказаних доводів не доведено безспірності стягнутої з позивачки на підставі виконавчого напису нотаріуса суми заборгованості. Отже, підстав вважати, що розмір заборгованості позивачки перед стягувачем є безспірним немає. До того ж, укладений між банком та позивачкою кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не посвідчений нотаріально, що також є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв?язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги стягувача не є безспірними й у нотаріуса за вищевказаних умов були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а тому позовна заява підлягає задоволенню у заявлений в ній спосіб. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою за подання до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. та 454,00 грн. відповідно (а.с. 7, 10), сума якого підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved