Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх заявлених вимог позивачка вказала, що вона являється правнучкою [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] .. Після смерті прадіда [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок розташований по [ADDRESS] , який належав йому на підставі свідоцтва про право власності №939 від 17.01.1958р., що підтверджується довідкою №11 від 24.04.2018 року КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». Однак, його дружина прабаба позивачки - [PERSON] за свого життя фактично прийняла спадщину, що підтверджується будинковою книгою, квитанціями про сплату страхових внесків та податків, але не оформила на себе правовстановлюючих документів на будинок. Той факт, що [PERSON] була єдиною спадкоємицею підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51589043 від 16.04.2018р. 15 квітня 2000 року [PERSON] склала на [PERSON] заповіт, в якому зазначено: «....на випадок моєї смерті роблю таке заповітне розпорядження: все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати мені на день моєї смерті і на що я матиму право за законом, заповідаю гр. [PERSON] ». Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. та зареєстровано у реєстрі за №950, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51410835 від 29.03.2018р. Спадкова маса після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] складається : -з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке за життя остання не встигла переоформити на себе, однак фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] ; -із земельної\~ділянки площею\~2,7000\~га,\~яка розміщена\~в адміністративних\~межах Жашківської\~міської ради,\~за межами\~населеного пункту,\~яка належала\~ [PERSON] на\~підставі сертифіката\~на право\~на земельну\~частку (пай)\~серії ЧР № 0239176 від 30.07.1997р., що підтверджується листом за № 29-23-0.250 - 136/103-18 від 01.06.2018 року відділом у Жашківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. На момент смерті прабаби [PERSON] позивачці [PERSON] , [INFO] , було лише 16 років, тобто вона була неповнолітньою, а тому відповідно до ст.11 ЦК УРСР, яка передбачає здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов`язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку, не мала повної дієздатності. Крім того, позивачка з моменту народження проживала разом з прабабою [PERSON] та бабою [PERSON] у даному домоволодінні, і тому фактично прийняла спадщину на підставі заповіту, що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї та даний факт можуть підтвердити свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до\~п.31\~Глави І\~Наказу МЮУ\~«Про затвердження\~Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України»\~від 14.06.1994р.\~№18/5:\~угоди від\~імені неповнолітніх\~віком від\~15\~до 18\~років,\~а також\~від імені\~осіб,\~визнаних у\~судовому порядку\~обмежено дієздатними,\~можуть бути\~посвідчені лише\~за умови,\~якщо вони\~вчинені за\~згодою батьків,\~усиновителів або\~піклувальників (статті\~13,15\~Цивільного кодексу\~(1540-06).\~Справжність підпису\~батьків,\~усиновителів або\~піклувальників на\~заяві про\~їх згоду\~на посвідчення\~угод від\~імені неповнолітніх\~віком від\~15\~до 18\~років,\~а також\~від імені\~осіб,\~визнаних у\~судовому порядку\~обмежено дієздатними,\~повинна бути\~засвідчена в\~нотаріальному порядку\~або підприємством,\~установою,\~організацією,\~в якій\~вони працюючи\~навчаються,\~житлово-експлуатаційною\~організацією за\~місцем їх\~проживання або\~адміністрацією стаціонарного\~лікувально-профілактичного\~закладу,\~в якому\~вони перебувають\~на лікуванні.\~Засвідчення справжності\~підпису не\~потрібне,\~якщо батьки,\~усиновителі або\~піклувальники прийдуть\~до нотаріуса\~і особисто\~подадуть йому\~заяву про\~згоду на\~посвідчення угоди.\~У цьому\~випадку нотаріус\~встановлює особу\~заявника,\~перевіряє справжність\~його підпису,\~про що\~робить відмітку\~на заяві\~і вказує\~назву документа,\~його номер,\~дату видачі\~та назву\~установи,\~що видала\~документ,\~який стверджує\~особу.\~Заява про\~згоду на\~посвідчення угоди\~може бути\~викладена на\~звороті примірника\~угоди,\~що залишається\~в справах\~державної нотаріальної\~контори чи з приватного нотаріуса, або на окремому аркуші. Нотаріуси вимагають дозвіл органу опіки і піклування на право опікуна укладати, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації про відчуження майна, належного неповнолітнім, відмова від належних підопічному прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов`язань тощо. Питання про дозвіл на право опікуна вчиняти, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод вирішує орган опіки і піклування шляхом прийняття відповідного рішення. Про існування заповіту від 15 квітня 2000 року позивачка дізналася лише після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , коли перебирала речі останньої. [PERSON] являлася невісткою [PERSON] . Їхні домоволодіння знаходилися в одному подвір`ї та на одній земельній ділянці по [ADDRESS] 114 [ADDRESS] . [PERSON] звернулася до Жашківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно [PERSON] , померлої [INFO] , але їй 28.11.2017р. листом за №1969/01-16 було відмовлено у зв`язку з тим, що нею не надано до нотаріальної контори документів, які б підтвердили факт прийняття спадщини у встановлений законом спосіб та не наданий оригінал правовстановлюючого документа про право власності на нерухоме майно спадкодавця та запропоновано звернутися до суду, а 13.04.2018р. позивачка отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №606 з аналогічними підставами відмови. З вказаної\~постанови [PERSON] \~дізналася,\~що після\~смерті [PERSON] \~була заведена\~спадкова справа\~за №214/2001.\~Спадкоємцем за\~законом після\~смерті [PERSON] \~є дядько\~позивачки [PERSON] ,\~який отримав\~свідоцтво про\~право на спадщину 04.04.2001р. за №589 видане Жашківською державною нотаріальною конторою Черкаської області, а згодом на підставі рішення Жашківської міської ради від 16.04.2002р. №1-7, на вище вказану земельну ділянку 31.10.2003р. [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серії III - 4P № [NUMBER] , який зареєстрований в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею» до 01.01.2013р. за №244. За змістом частин четвертої, п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УPCP 1963 року. Разом з тим, за змістом статті 524 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення даних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК УРСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Статтею 548 ЦК України установлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі змістом статті 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до ст.551 ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Ст.534 ЦК 1963р. передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповіт є одностороннім правочином, який направлений на реалізацію волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження належними йому майновими правами. Отже, заповідач необмежений у способі реалізації такого права. Статтею 544 ЦК 1963р. передбачено, що заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України. Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно п.16\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №5\~від 31.05.1995р.\~«Про судову\~практику в\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~заява про\~встановлення факту\~прийняття спадщини\~та місця\~її відкриття\~може бути\~розглянута судом\~у порядку\~окремого провадження,\~якщо орган,\~який вчиняє\~нотаріальні дії,\~не вправі\~видати заявникові\~свідоцтво про\~право на\~спадщину через\~відсутність або\~недостатність документів,\~що необхідні\~для підтвердження\~в нотаріальному\~порядку факту\~вступу в\~управління або\~володіння спадковим\~майном.\~У тому\~ж разі,\~коли всі Необхідні документи\~були,\~але у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~відмовлено, заінтересована особа\~може звернутись\~до суду\~не з\~заявою про\~встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ). Відповідно до\~ст.ст.548,\~549\~ЦК УРСР,\~для придбання\~спадщини необхідно,\~щоб спадкоємець її\~прийняв.\~Не допускається\~прийняття спадщини\~під умовою\~або з застереженнями прийнята\~спадщина визнається\~належною спадкоємцеві\~з моменту фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Отже, на момент видачі свідоцтва про право на спадщину відповідачу після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , нотаріусом було проігноровано факт існування спадкоємця за заповітом, до того ж неповнолітнього. Будь-якої заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом від батьків позивача як законних представників до нотаріуса не надходило, тому видане свідоцтво про право на спадщину відповідачу автоматично скасовує заповіт складений на позивачку. За вказаних обставин позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить: встановити факт прийняття нею спадщини після смерті прабаби [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 04.04.2001р. зареєстрованого в реєстрі за №589 виданого державним нотаріусом Жашківської державної нотаріальної контори Черкаської області та державного акта на право приватної власності на землю серії III - ЧР №041767 від 31.10.2003р. на ім`я відповідача [PERSON] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] , право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2,7000 га, яка розміщена в адміністративних межах Жашківської міської ради, за межами населеного пункту, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , яка належала [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0239176 від 30.07.1997р.; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. 26 липня 2018 року ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області було відкрито провадження. 06 вересня 2018 року відповідачем [PERSON] на позовну заяву подано відзив, в якому він позовні вимоги не визнав, посилаючись на наступне. Згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 17 липня 1958 року житловий будинок по [ADDRESS] , на даний час 112, належить до колгоспного двору, головою якого є [PERSON] . Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не зали\-шається, до майна двору застосовуються правила цього розділу ( спадкове право) ( Стаття 563 виключена на підставі Закону N 3718-12 від 16.12.93 ). А тому після смерті його діда, [PERSON] , спадщина не відкрилася. Спадщина на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] відкрилася після смерті [PERSON] . До складу спадщини, після смерті [PERSON] увійшло наступне майно: -житловий будинок по [ADDRESS] ; -сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 2,700 га без визначення меж земельної ділянки в натурі. Проте, в позовній заяві зазначено, що до спадкової маси належить земельна ділянка розміром 2,700 га, яка розміщена в адміністративних межах Жашківської міської ради, за межами населеного пункту. Право власності на земельну ділянку [PERSON] не отримувала, вона мала тільки право на земельну частку( пай). У позовній заяві зазначено, що [PERSON] з моменту народжен\-ня разом з [PERSON] та [PERSON] \-ною проживала в даному домоволодінні і тому фактично прийняла спадщину на підставі заповіту, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов. Відповідно до сторінки 11 паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] , місцем прожи\-вання останньої станом на 12 травня 2000 року є [ADDRESS] , а з 26 жовтня 2000 року - [ADDRESS] м. Жашків Черкаської області. У позовній заяві заявницею зазначено, що [PERSON] проживала по [ADDRESS] , а [PERSON] \-лівна проживала по [ADDRESS] , але при цьому не зазначено з ким конкретно проживала [PERSON] . На день смерті [PERSON] було повних 86 років, дуже хворіла, а тому вона не могла піклуватися про правнучку [PERSON] , а [PERSON] станом на 14 травня 2000 року було 62 роки, а тому вона за своїм станом здоров`я могла піклуватися внучкою [PERSON] , яка фактично проживала зі своєю бабою по сусідству з [PERSON] . Акт обстеження житлово-побутових умов не доводить факт постійного проживання заявниці з спадкодавицею [PERSON] , так як він складений у поточному році. Письмові докази спільного проживання заявниці [PERSON] з спадкодавицею [PERSON] не надані. Поняття прийняття спадщини на підставі заповіту в розділі «Спадкове право» Цивільного Кодексу України відсутнє. [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня до\-сягнення нею повноліття. Позивачка народилася [INFO] і досягла повноліття [INFO] , а тому строк звернення до суду з даними вимогами у [PERSON] закінчився 28 жовтня 2004 року. 18 вересня 2018 року позивачкою [PERSON] на відзив було подано відповідь, в якій позивачка повністю заперечує проти викладених у відзиві міркувань [PERSON] , виходячи з слідуючого. Після смерті прадіда [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Даний будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 17.01.1958р. за №939, що підтверджується довідкою №11 від 24.04.2018р. у КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству 13 грудня 1995р. було затверджено Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що перебуває у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Мінюсті України 19 січня 1996р. за №31/1056. Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року за №399/2839 була затверджена інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб. Відповідно до цієї Інструкції до об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, зокрема, віднесені: будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках, квартири багатоквартирних будинків. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності виникає з моменту державної реєстрації. Тому посилання відповідача на те, що [PERSON] не був власником домоволодіння, так як дане домоволодіння належить до колгоспного двору, є надуманим. Прабаба [PERSON] за свого життя фактично прийняла спадщину, що підтверджується будинковою книгою, квитанціями про сплату страхових внесків та податків, але не оформила на себе правовстановлюючих документів на будинок. Той факт, що [PERSON] була єдиною спадкоємицею підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №51589043 від 16.04.2018р. [PERSON] 15 квітня 2000 року склала на [PERSON] заповіт, в якому зазначено: «.... на випадок моєї смерті роблю таке заповітне розпорядження : все моє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати мені на день моєї смерті і на що я матиму право за законом заповідаю гр.. [PERSON] ». Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. та зареєстрований у реєстрі за №950, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №51410835 від 29.03.2018р. Спадкова маса після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] складається : -із домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке за життя остання не встигла переоформити на себе, однак фактично прийняла спадщину вступивши в управління та володіння спадковим майном після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] ; -із земельної ділянки площею 2,7000 га, яка розміщена в адміністративних межах Жашківської міської ради, за межами населеного пункту. Дана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 30.07.1997р., що підтверджується листом №29-23-0.250 - 136/103-18 від 01.06.2018р. відділу у Жашківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. Посилання відповідача [PERSON] на те, що право власності на земельну ділянку [PERSON] не отримувала - є хибним та спростовується належними та допустимими доказами в контексті ст.76- 81 ЦПК України, а саме вищевказаним листом, в якому чітко зазначено, що на земельну ділянку площею 2,7000 га, яка розміщена в адміністративних межах Жашківської міської ради, за межами населеного пункту та яка належала [PERSON] , після її смерті було видано свідоцтво про право на спадщину від 04.04.2001р. №589 на ім`я відповідача. На момент\~смерті прабаби\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~було лише\~16\~років,\~тобто вона\~була неповнолітньою,\~а тому\~відповідно до ст.11 ЦК УРСР, яка передбачає здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов`язки (цивільна дієздатність) у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку, не мала повної дієздатності. \~ \~ \~ \~Крім того,\~позивачка з\~народження\~проживала разом\~з прабабою\~ [PERSON] та бабою [PERSON] в даному домоволодінні і тому фактично прийняла спадщину на підставі заповіту, що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї та даний факт можуть підтвердити свідки. Відповідно до ст.17 ЦК УРСР 1963року, місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Те, що [PERSON] мала похилий вік, позивачка не заперечує, тому і потребувала догляду та постійного знаходження біля неї. За змістом частин четвертої, п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Разом із тим за змістом статті 524 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення даних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК УРСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Статтею 548 ЦК України установлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняттяспадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно статті 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володінняспадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до ст.551 ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст.534 ЦК 1963 р., кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповіт є одностороннім правочином, який направлений на реалізацію волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження належними йому майновими правами. Отже, заповідач необмежений у способі реалізації такого права. Статтею 544 ЦК 1963р. передбачено, що заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України. Тому посилання відповідача на те, що законодавством Цивільного кодексу України було відсутнє поняття прийняття спадщини за заповітом є хибним та помилковим. В контексті статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто з моменту, коли втратила право власності на вище зазначену частину квартири. Відповідно до\~ст.76\~ЦК 1963\~року (діяв\~на момент\~складання заповіту),\~перебіг строку\~позовної давності\~починається з\~дня виникнення\~права на\~позов.\~Право на\~позов виникає\~з дня,\~коли особа\~дізналася або\~повинна була\~дізнатися про\~порушення свого\~права.\~Винятки з\~цього правила,\~а також\~підстави зупинення\~і перериву\~перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу PCP і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Так і відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав, при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до\~статті 257\~ЦК України\~загальна позовна\~давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного) (Правова позиція Верховного Суду України в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1365цс17) Тому, посилання відповідача на пропуск позовної давності є помилковим, адже зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного), а про існування заповіту від 15 квітня 2000 року позивачка дізналася лише після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , коли перебирала речі останньої. Отже, позивачка являється спадкоємицею за заповітом. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, позивачка вважає, що нею надані до суду належні та допустимі докази в контексті ст.76-81 ЦПК України про фактичний вступ в управління спадковим майном після смерті прабабусі, який вчинено протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 21 вересня 2018 року відповідач [PERSON] на відповідь на відзив подав заперечення, в якому заперечує проти тверджень позивача, які викладені у відповіді на його відзив. У відповіді на відзив позивачка [PERSON] стверджує про те, що відповідно до ст.334 ЦК України право власності виникає з моменту держав\-ної реєстрації. Тому посилання відповідача на те, що [PERSON] не був власником домоволодіння, так як дане домово\-лодіння належить до колгоспного двору, є надуманим. Але позивачка неуважно ознайомилася з відзивом та свідоцтвом про право власності на будівлю від 17 січня 1968 року, де зазначено, що стовідсоткове домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] ) дійсно належить до колгоспного двору, головою якого є [PERSON] на праві особистої власності ар. копії П [PERSON] З [PERSON] - 11). «Той факт, що [PERSON] була єдиною спадкоєми\-цею підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру .... № 51589043 від 16 квітня 2018 року.» Вивчаючи уважно Витяг зі Спадкового реєстру №51589043 від 16.04.2018р., 12:33, (ар. копії П.З [PERSON] - 15), а саме: параметри запиту - [PERSON] дата смерті [INFO] . [INFO] . За вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Тобто, це означає, що після смерті [PERSON] спадкова справа но\-таріальною конторою не заводилася. У Витягу зі Спадкової справи відсутнє посилання на спадкоємців та прізвище « [PERSON] » не зазна\-чено. Позивачка стверджує про те, що відповідно до «... листа №29-23- 0.250-136/103-18 від 01 червня 2018 року відділу у Жашківському районі Головного управління Держгеокадастру чітко зазначено, що на земельну ділянку площею 2,700 га, яка розміщена в адміністративних межах Жаш\-ківської міської ради, за межами населеного пункту та яка належала [PERSON] після її смерті було видано свідоцтво про право на спадщину від 04.04.2001р. на ім`я відповідача..». Стосовно вказаного твердження відповідач зазначає наступне. У листі №29-23-0.250-136/103-18 від 01 червня 2018 року відділу у Жашківському районі Головного управління Держгеокадастру (ар. копії П.З.-19), де зазначено, що: 1.\~Сертифікат на\~право на\~земельну частку\~(пай) видавався члену КСП «Жашків» [PERSON] . 2. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 04 квітня 2001 року на підставі рішення Жашківської міської ради.... на вищевказану земельну ді\-лянку 31.10.2003р. відповідачу [PERSON] видано Державний акт на право приватної влас\-ності на землю \~ \~ \~ \~ У пункті 2 вищевказаного листа прізвище [PERSON] . [PERSON] не згадується. Позивачкою не надано доказу спільного проживання зі спадкодавицею [PERSON] станом на 14 травня 2000 рік, а також не доведено документально фактичного прийняття спадщини. Вік позивачки 16 років станом на 14 травня 2000 рік не доводить фактичного проживання та прийняття спадщини після смерті [PERSON] . У зв`язку з цим відповідач вважає, що позивачкою пропущено строк звернення до суду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Манзар Т.В. позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Шквира С.В. позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачкою [PERSON] пропущено строк позовної давності. У судовому засіданні 22.04.2019р. відповідач пояснив, що [PERSON] і свого брата він возив до нотаріуса. Вони після похорону баби, тобто усі прямі спадкоємці, зустрілися після похорону баби і вирішили, що майно - хату і сарай забирають вони, а він оформить пай. Про заповіт відомо не було. Після смерті [PERSON] писав у нотаріуса заяву. Там сказали, що на протязі року можуть звернутися інші. Нотаріусу він приносив сертифікат і нотаріус визнав за ним право на пай. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Жашківської міської ради - не з`явився, при цьому подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі на підставі наявних у матеріалах справи документів. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Жашківської державної нотаріальної контори - не з`явився, при цьому подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне. Судом установлено,\~що [PERSON] народилася [INFO] , у м. Жашків Черкаської області у сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жашківським райвідділом ЗАГС Черкаської області 26.11.1983р. З 26 жовтня 2000 року [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] . З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 02.10.1982р. Жашківським райвідділом ЗАГС Черкаської області, вбачається, що мати позивачки [PERSON] до укладення шлюбу мала прізвище « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.05.1962р. Жашківським райвідділом ЗАГС Черкаської області на ім`я [PERSON] , установлено, що [PERSON] та [PERSON] являлися батьками [PERSON] і відповідно бабою та дідом позивачки [PERSON] . З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00020246885 від 30.05.2018р. вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у сім`ї [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жашківської управління юстиції Черкаської області 23.11.2000р. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жашківської управління юстиції Черкаської області 16.05.2000р. [INFO] дід позивачки [PERSON] помер, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жашківської районної Ради народних депутатів Черкаської області 13.01.1996р. Таким чином, з вищевказаних документів установлено, що позивачка [PERSON] являється внучкою [PERSON] та [PERSON] , а також правнучкою [PERSON] та [PERSON] . Установлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю від 17 січня 1958 року, виданого Жашківським міськвиконкомом за №939 та записаного в реєстрову книгу під №653 20.01.1958р., був власником домоволодіння [ADDRESS] та головою колгоспного двору вказаного домоволодіння. 15 квітня 2000 року прабаба позивачки [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла [PERSON] . Заповіт зареєстрований у реєстрі під №950 приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. Вказаний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за №7973559 та є чинний, що вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). [INFO] померла баба позивачки [PERSON] , про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 03.08.2017р. З листа-повідомлення Жашківського відділку КП «ЧООБТІ» від 24.04.2018р. №11 та копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, вбачається, що станом на 01.01.2013р. право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 17.01.1958р. №939. З листа-відповіді начальника відділу у Жашківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 04.05.2018р. вбачається, що в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею» до 01 січня 2013 року відсутні відомості про реєстрацію та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] . Починаючи з 01.01.2013р. реєстрація права власності на земельні ділянки здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952-ІУ. 02 квітня 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. 15.04.2000р. за №950, яка складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та яку вона прийняла фактично вступивши в управління спадковим майном. Постановою державного нотаріуса Жашківської державної нотаріальної контори Кравчуком І.М. від 13.04.2018р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею пропущено строк прийняття спадщини (шість місяців) а також не надано доказів фактичного прийняття нею спадщини згідно ЦК УРСР 1963р. З Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї позивачки [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , а проживає по [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] з 1983 року до 14.05.2000р. проживала по [ADDRESS] разом з прабабою [PERSON] . У даний час в будинку поживає лише [PERSON] , яка сплачує комунальні послуги. У ході розгляду справи 21.09.2018р. відповідачем [PERSON] були надані письмові докази, а саме: копія медичної карти №2134 стаціонарного хворого [PERSON] від 07.04.2000р., лист Жашківського Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №5 Жашківської міської ради Черкаської області від 20.09.2018р. №182. Однак, беручи до уваги клопотання представника позивача адвоката Манзар Т.В. про недопустимість доказів, надані письмові докази суд не бере до уваги, оскільки у матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що копії наданих письмових доказів були надані іншим учасникам справи, а тому вважає їх такими, що подані з порушенням ч.ч.3,9 ст.83 ЦПК України. За клопотанням позивачки та її представника ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 02.10.2018р. із Жашківської державної нотаріальної контори було витребувано спадкову справу №214/2001, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . З матеріалів вказаної спадкової справи установлено наступне. 22 березня 2001 року відповідач [PERSON] звернувся до Жашківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилося після смерті його баби [PERSON] , померлої [INFO] , та складається з сертифікату на право на земельну частку (пай), яке він фактично прийняв. Крім нього інших спадкоємців, передбачених законом, немає. 26 березня 2008 року відповідач [PERSON] звернувся до Жашківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилося після смерті його баби [PERSON] , померлої [INFO] , яке складається з частки в майні СТОВ «Жашків» та яке він фактично прийняв. Вказане майно належало померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] , виданого 18.03.2008р. Жашківською міською радою Черкаської області. На підставі заяви відповідачу [PERSON] 26 березня 2008 року Жашківською державною нотаріальною конторою було зареєстровано в реєстрі за №1195 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з частки майна СТОВ «Жашків» м. Жашків Черкаської області, вул. Радянська, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №13823091 від 26.03.2008р. За клопотанням позивачки та її представника ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 12.12.2018р. у [PERSON] було витребувано копію державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №041767 від 31.10.2003р., з якого вбачається, що на підставі рішення Жашківської міської Ради народних депутатів від 16.04.2002р. №1-7 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,21 га, яка розташована на території Жашківської міської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 12 лютого 2019 року Жашківським районним судом Черкаської області було постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті та про виклик у судове засідання для допиту свідків згідно поданої представником позивача заяви від 06.07.2018р. 24 квітня 2019 року у судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] пояснила, що вона являється рідною тіткою позивачки. З відповідачем ніяких стосунків не підтримує близько тридцяти років. Вона приїжджала до бабки у гості. Станом на 2000 рік баба, мати та племінниця Люда проживали разом. [INFO] померла баба, а літом вони зробили ремонт і там жила Люда. Після того як померла її мати, вони розбирали документи і знайшли заповіт. Заповіт було внесено у реєстр у 2001 році. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає по сусідству з позивачкою. Стосунки з усіма нормальні. Прабаба жила разом з дідом і позивачкою. Після смерті [PERSON] у будинку проживала [PERSON] разом з правнучкою [PERSON] . У 2000 році Мотрона померла. Після смерті діда і баби дочка [PERSON] разом з [PERSON] (позивачкою по справі) зробили ремонт. У них спільне подвір`я і тітка [PERSON] і Люда доглядали бабу, тому що вона була не ходяча. На подвір`ї знаходиться дві окремі будівлі. [PERSON] жила в одній хаті, а Люда разом з Мотроною жила в другій хаті. Свідок [PERSON] пояснила, що у 1974 році вона прийшла на квартиру до [PERSON] . Позивачку [PERSON] бачила у Мотрі і її дочку [PERSON] . Дочка [PERSON] Люда приходила допомагати бабі, а її дочка Люда (позивачка по справі) жила там. Все по господарству робили баба Мілка і її внучка Люда. Була також дочка [PERSON] - [PERSON] . Вона жила у будинку, що належав Мотрі. У 1976 році свідок пішла жити у свою хату. Вона ходила до них і спілкувалася, тому що її хата була у городі. На момент смерті у хаті Мотрі жили Мілка і позивачка. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає у будинку по [ADDRESS] . Позивачка по справі доводиться їй дочкою, а відповідач її двоюрідний брат. Вона жила у квартирі, але увесь час ходила до матері допомагати, бо там жила її дитина. На подвір`ї один туалет, один хлів і дві хати. На одному подвір`ї жили баба і мати свідка. У її матері знайшли заповіт. До того про заповіт не було відомо. Після смерті бабів в обох хатах робили ремонт і за все платили. Люда (її дочка) жила у хаті після смерті баби, щоб хата не пропала і була для дітей. Після 2000 року у домоволодінні залишилися жити її мати Меланія і дочка Люда. Вони були і там і там. Свідок разом з дочкою жила у матері, а коли вийшла заміж, пішла жити на [PERSON] . Вона щодня там була, додому ходила лише ночувати. Заяву від 30.10.2000р. у БТІ писала [PERSON] , щоб приватизувати будинок. Нічого вони не отримали. Мали прийти поміряти, але крім заяви більше нічого не було. Після смерті баби у нотаріальній конторі не була. Була у земельному відділі, але ніяких бумаг у\~позивача немає.\~Станом на\~2000\~рік її\~дочка з\~її матір`ю\~жили на\~одному подвір`ї,\~але у\~різних будинках.\~Дочка прописана\~у матері\~ [PERSON] ,\~але жила\~і у\~баби і\~у прабаби.\~Сертифікат на\~землю вона не бачила і про заповіт на користь її дочки вона не знала. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Що стосується поданого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. В ході судового розгляду установлено, що спірні правовідносини виникли після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Частинами 4-6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги\~шостої Цивільного\~кодексу України\~застосовуються також\~до спадщини,\~яка відкрилася,\~але не\~була прийнята\~ніким із\~спадкоємців до\~набрання чинності\~цим Кодексом. Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадкові правовідносини виникли у 2000 році і відповідачем [PERSON] як спадкоємцем за законом була прийнята спадщина до набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, до даних спадкових відносин слід застосовувати норми ЦК УPCP 1963 року. Статтею 17\~ЦК УPCP\~1963\~року передбачено,\~що місцем\~проживання визнається\~те місце,\~де громадянин\~постійно або\~переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. У позовній заяві та у ході судового розгляду позивачка [PERSON] та її представник стверджували, що позивачка [PERSON] з дня народження і до дня смерті спадкодавця [PERSON] проживала зі спадкодавцем. А також той факт, що на момент смерті прабаби [PERSON] позивачці [PERSON] , [INFO] , було лише 16 років, тобто вона була неповнолітньою, а тому відповідно до ст.11 ЦК УРСР 1963 року, яка передбачає здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов`язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку, не мала повної дієздатності. Так, у судовому засіданні факт проживання позивачки [PERSON] разом з прабабою [PERSON] та бабою [PERSON] у даному домоволодінні, доведений, оскільки підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї та спростовується наданими у судовому засіданні показами свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Що стосується твердження про те, що позивачці [PERSON] , [INFO] , на момент смерті прабаби [PERSON] , було лише 16 років, тобто вона була неповнолітньою і не мала повної дієздатності, слід зазначити, що ст.13 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників. Враховуючи вказану\~норму,\~в інтересах неповнолітньої на той час позивачки [PERSON] дії щодо прийняття спадщини могла вчиняти її мати [PERSON] . \~ \~ \~ \~Крім того, слід зазначити, що позивачка сама у позовній заяві посилається на п.31 Глави І Наказу МЮУ «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 14.06.1994р. №18/5, згідно якого угоди від імені неповнолітніх віком від 15 до 18 років, а також від імені осіб, визнаних у судовому порядку обмежено дієздатними, можуть бути посвідчені лише за умови, якщо вони вчинені за згодою батьків, усиновителів або піклувальників (статті 13,15 Цивільного кодексу (1540-06). Що стосується прийняття спадщини та перебігу строку позовної давності суд приходить до наступного висновку. Згідно частин\~1,2\~ст.524\~ЦК УPCP\~1963\~року спадкоємство\~здійснюється за\~законом і\~за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. \~ \~ \~ \~У відповідності\~до ст.525\~ЦК УPCP\~1963\~року часом\~відкриття спадщини\~визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Таким чином, часом відкриття\~спадщини визнається\~день смерті\~спадкодавця [PERSON] ,\~тобто [INFO] . Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст.525 ЦК УPCP 1963 року). Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому ст.ст.529-535 ЦК УPCP 1963 року. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Ст.534 ЦК УPCP 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст.548 ЦК УPCP\~1963\~року для\~придбання спадщини\~необхідно,\~щоб спадкоємець\~її прийняв.\~Не допускається\~прийняття спадщини\~під умовою\~або з\~застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст.549 ЦК УPCP\~1963\~року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Ч.550 ЦК УPCP\~1963\~року визначено,\~що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Згідно ч.1 ст.551 ЦК УPCP\~1963\~року, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). У відповідності до ст.71 ЦК У\~PCP\~1963\~року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на\~позов виникає\~з дня,\~коли особа\~дізналася або\~повинна була\~дізнатися про\~порушення свого\~ права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР зі статтями 78 і 79 цього Кодексу (стаття 76 ЦК У PCP 1963 року). У ході судового розгляду та на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів установлено, що прабаба позивачки [PERSON] - [PERSON] - склала заповіт 15 квітня 2000 року. Заповіт зареєстрований у реєстрі під №950 приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. 15 листопада 2001 року. Позивачка стверджує, що про наявність вказаного заповіту дізналася лише після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , коли перебирала речі останньої. При цьому, суд вважає таке твердження неприйнятним, оскільки у ході судового розгляду установлено факт постійного проживання позивачки [PERSON] з дня її народження з прабабою [PERSON] та бабою [PERSON] до дня їх смерті, а тому позивачка ще після смерті прабаби [PERSON] повинна була дізнатися про наявність заповіту, складеного на її ім`я, та про порушення свого права. Таким чином,\~перебіг позовної\~давності,\~встановлений чинним\~на той\~час законодавством\~три роки,\~слід рахувати\~з дня\~відкриття спадщини,\~тобто з\~14\~травня 2000\~року. Крім того, слід зазначити, що мати позивачки [PERSON] - [PERSON] - допитана у судовому засіданні пояснила, що «Вона жила у квартирі, але увесь час ходила до матері допомагати, бо там жила її дитина. Вона щодня там була, додому ходила лише ночувати.», що свідчить про те, що вона теж повинна була знати про наявність заповіту. Проаналізувавши вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачкою [PERSON] пропущено строк позовної давності, який закінчився 14 травня 2003 року. На підставі вимог ст.75 ЦК УPCP 1963 року позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного (інтересу). За змістом ст.ст.256, 261 та 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Якщо лише буде установлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це заявила інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц; Верховного суду від 05 червня 2019 року у справі №750/4848/17; Верховного суду від 07 серпня 2019 року у справі №520/9169/15-ц. Відповідно до\~ч.4\~ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача. Проте, якщо підстав вважати право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог. Отже, правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Таким чином, у ході судового розгляду було установлено порушення права позивачки [PERSON] , але строк позовної давності сплив. \~ \~ \~ \~Як передбачено ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ч.3 ст.89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Ст.80 ЦК УPCP 1963 року передбачено, що закінчення строку\~позовної давності\~до пред`явлення\~позову є\~підставою для\~відмови в\~позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що позивачкою не наведено поважних причин, через які вона не могла вчасно звернутися до суду. Вислухавши учасників процесу, свідків, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, враховуючи норми чинного законодавства та практику Верховного Суду, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у позові до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки сплив строк позовної давності. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed