Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача, на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 18643,25 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що з 29.08.1979 року вона працювала машиністом крану в КТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов і Компанія». Відповідач здійснює неповну виплату нарахованої їй заробітної плати, внаслідок чого за період з травня 2016 року утворилася заборгованість по зарплаті в сумі 18643,25 грн. Просила стягнути вказану заборгованість із заробітної плати в судовому порядку. Позивач в судове зсідання не зявилась, надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. На підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом установлено, що згідно з наказом №406 від 27.08.1979 року позивачку було прийнято на роботу з 29.08.1979 року в Командитне товариство «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов і Компанія». Відповідно до наказу №6 від 27 лютого 2017 року [PERSON] звільнено за власним бажанням. На підприємстві виплата заробітної плати відбувалася з затримкою, і відповідно до довідки про заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] за період з квітень 2016 р. по лютий 2017 року станом на 23 березня 2017 року складає 18643,25 грн. Згідно зі ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, і підлягають задоволенню в повному обсязі з вищенаведених підстав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved