Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] обґрунтовуючи свої позовні вимоги у заяві зазначає, що з червня 2014 на території смт Новосвітлівка Краснодонського району Луганської області відбулись бойові дії між Збройними Силами України та незаконними військовими угрупуваннями. У період з 15.08.2014 по 28.08.2014 під час масових обстрілів селища було повністю знищено її житло за адресою: вул. Поштова, 25 смт Новосвітлівка Краснодонського району Луганської області. Факт повного знищення будинку підтверджується актом №179 від 10.09.2014 Новосвітлівською селищною Радою за участю свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Про вчинення злочину та як наслідок спричинення їх матеріальної шкоди вона звернулась до Національної поліції України. Згідно Наказу №273 від 27.10.2015 Міністерства регіонального розвитку та будівництва України показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України по Луганській області складає 7256 грн. за 1 кв.м. Таким чином, відповідно до ч.10 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України, у звязку із знищенням її майна матеріальний збиток складає (31,2 кв.м. х 7256 грн.) 226387,2 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на положення ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», які визначають, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом; загальні положення ст. 22 ЦК України; норми ст. 1166 ЦК України; а також на положення ч.1 ст. 1177 ЦК України, згідно яких шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити з підстав, визначених у позові. Представники Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України позво не визнали, пояснили, що позивачкою перед судом, як це передбачено положеннями статей\~10, 60 ЦПК України, не доведено, що цю матеріальну шкоду завдано саме внаслідок дій відповідачів та з їх вини. Вважать що Кабінет Міністрів та Державне казначейство не є належними відповідачами. Наданий позивачкою акт про №179 від 10.09.2014 складений не уповноваженими особами, а тому можливо лише припустити, що в ньому описаний саме будинок позивача. Просили відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивачки, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. У відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України\~та статті\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами за адресою вул. Поштова, 25, смт Новосвітлівка Краснодонського району Луганської області належить позивачці [PERSON] згідно договору дарування житлового будинку від 20.08.2002 (реєстраційне посвідчення від 20.08.2002 реєстр №633). Розпорядженням Міністрів України № 1275-р\~\~від 02.12.2015 було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до цього додатку в перелік зазначених населених пунктів включено і смт\~Новосвітлівка. Як зазначається у позовній заяві, правовою підставою відшкодування матеріальної шкоди відповідачами, є вимоги\~Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а саме статті 19 Закону, якою передбачено що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Проте, на час вирішення справи по суті законодавчий акт, який визначав би порядок відшкодування шкоди, завданої терористичним актом, відсутній. Також слід зауважити, що частиною другою\~статті 4 Бюджетного кодексу України\~встановлено, що бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюється виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншими нормативно-правовими актами бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідно норми цього\~Кодексу. Виключно законом про державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України. Згідно з частинами першою та другою\~статті 23 Бюджетного кодексу України\~будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 не встановлені бюджетні призначення на відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом. Також на обґрунтування позовних вимог позивачка, серед інших норм, посилається на положення статті 1166 ЦК України. У відповідності до ч.1 та 2\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача за умовами\~статті 1166 ЦК України покладено обовязок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (деліктні зобовязаннях). Відповідно до частин 2 та 3\~ст.10 ЦПК України\~сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом за положеннями\~статті 1166 ЦК України, на позивача покладається обовязок доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Позивач як доказ наявності шкоди (збитків) надає акт №179 від 10.09.2014, згідно якого вищевказаний будинок відновленню не підлягає, а ушкодження були отримані внаслідок обстрілу (прямого влучення). Цей акт складено комісією у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зі слів представника позивачки є її сусідами. Вказаний акт суд не може прийняти як допустимий доказ, як такий, що одержаний з порушенням порядку встановленим законом. Суд звертає увагу, що у склад комісії не входив спеціаліст у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту Управління Державної служби по надзвичайним ситуаціям, який би міг авторитетно визначити причини руйнування, таким чином виключивши причини руйнування будинку, які не повязані з антитерористичною операцією. Крім того, позивачкою як на підставу своїх вимог, зроблено також посилання на положення\~ст.1177 ЦК України, та зазначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Згідно інформації Сватівського відділу поліції ГУНП в Луганській області 25.05.2016 інформація щодо пошкодження будинку позивачки внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.2 ст. 258 КК України. Однак доказів, що на теперішній час особи, які вчинили злочин встановлені, - позивачем суду не надано. Аналіз зазначеної норми\~статті 1177 ЦК України\~дає підстави зробити висновок про наявність кількох складових для застосування цієї норми. Такими складовими є наявність кримінального правопорушення, завдання шкоди, та те, що така шкода завдана саме внаслідок кримінального правопорушення. Встановлені у справі обставини та надані сторонами докази, не дають підстави зробити висновок, що шкода завдана позивачці внаслідок зруйнування будинку, завдана саме внаслідок кримінального правопорушення, оскільки, як зазначила сама представник позивача, ні досудовим слідством, ні судом не приймались процесуальні рішення по кримінальному провадженню розпочатому за заявами позивача за ч.2 ст. 258 КК України. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів майнової шкоди на підставі положень\~ст. 1177 ЦК України, оскільки обовязкової умовою застосування цієї норми є наявність вироку суду в кримінальній справі. Таких процесуальних документів позивачка\~\~суду не надала і на їх наявність не посилається. Крім того, положення\~ст. 1177 ЦК України\~не формулюють норм прямої дії, як б регулювали відносини щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину. Умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину, мають визначатись спеціальним законом. До прийняття такого закону про відшкодування державою шкоди відповідно до\~ст. 1177 ЦК України\~на підставі загальних правил здійснюватися не може. Встановлені в судовому засіданні обставини, що з підстав, визначених позивачем по справі, її вимоги до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст. ст. 15,16, 22, 1166,\~1177 Цивільного кодексу України, Законом України «Про боротьбу з тероризмом», Бюджетним кодексом, ст. ст. 3, 10, 11, 12, 60, 61, 79, 86, 88, 146, 169, 209, 212, 213, 215, 220 ,223, 294-296 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed