Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивачка вказує на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який було розірвано 26.03.2010 року. В період спільного проживання у них 26.03.2010 року народилася донька [PERSON], яка проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Згідно рішення Любарського районного суду Житомирської області від 26.03.2010 року [PERSON] зобовязаний сплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всих видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто до 29.04.2025 року. Причиною звернення до суду стала та обставина, що розмір аліментів не відповідає реальним потребам дитини та розміру визначеному ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України. Саме тому вона звернулась до суду з проханням ухвалити рішення про зміну розміру аліментів та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісяця, однак в подальшому подала заяву про зміну заявлених позовних вимог та просила постановити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 1/4 частини всих видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто до 29.04.2025 року. Позивачка у судове засідання не зявилася, однак надала заяву у якій зазначила, що змінені позовні вимоги підтримує в повному обємі та просить слухати справу у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає частково з мотивів викладених у запереченнях на позовну заяву. У заперечені на позов представник відповідача зазначила, що заявлені позовні вимоги визнає частково, вказавши, що її довіритель має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, а тому аліменти в більшому розмірі сплачувати не має можливості. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 3 ст.200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного всиновку. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно рішення Любарського районного суду Житомирської області від 26.03.2010 року. В період перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO], батьками якої у свідоцтві про народження серії І-КИ №151864 записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Любарського районного суду Житомирської області №2-94/10 від 26.03.2010 року, на [PERSON], [INFO] покладено обовязок сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]\~ у твердій грошовій сумі в розмірі 1/4 частини всих видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто до 29.04.2025 року. Довідка №1254 від 01.08.2018 року, видана Малобраталівським старостинським округом Любарської селищної ради вказує на те, що дитина [PERSON], [INFO] проживає разом із матірю [PERSON] в с.Малий Браталів по вул.Шевченка,67 Любарського району. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни у ч.2 ст.182 СК України та зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний розмір аліментів для дитини віком від 6 до 18 років станом на день розгляду справи становить у твердій грошовій сумі 972 грн. (1944 грн. : 2 = 972 грн.). Позивачка просить змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача 1/4 частини всих видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте не повідомляє про зміни в її або його майновому стані, як того вимагає ст.192 СК України та не представляє доказів зміни такого стану сторін чи дитини. Загальновідомо, що зростання дитини потребує додаткових фінансових витрат, а тому в силу ч.3 ст.81 ЦПК України суд вважає, що існує підтвердження змін матеріального стану її сімї, що в силу ст.192 ч.1 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів сплачуваних батьком на утримання сина. Проте, жодних доказів про обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів, сторона позивача суду не надала. Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру, до якого необхідно збільшити аліменти, слід задовольнити частково. Змінити розмір стягуваних аліментів, встановлений рішенням Любарського районного суду Житомирської області №2-94/10 від 26.03.2010 року та стягувати в подальшому з [PERSON] на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини всих видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Відповідно до абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143цс13. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача, стан його здоров'я, наявність у нього інших утриманців, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає задоволенню частково, враховуючи те, що після ухвалення рішення суду, згідно якого із відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі, що на даний час є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії, також враховуючи матеріальний стан відповідача, на утриманні якого перебуває двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується матеріалами справи, у звязку з чим не має можливості сплачувати аліменти у розмірі в якому просить позивачка, а відтак суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Оскільки рішення ухвалено на користь позивачки, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 704,80 грн. та на користь позивачки 400 грн. понесених судових витрат.

Outcome: partial