Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов мотивувала тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. На даний час в належному їй будинку зареєстрований її син [PERSON] та не зважаючи на це в ній не проживає. Реєстрація відповідача у належній позивачці квартирі порушує право власності останньої на житло. За вказаних обставин просить визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з мотивів зазначених в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Свідок [PERSON] суду показала що відповідач [PERSON] понад рік в квартирі [PERSON] не проживає. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши думку позивачки та показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 листопада 1994 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], та членам її сім'ї: [PERSON] - дочці та [PERSON] - внуку в рівних долях (а.с.3). Договором дарування від 11 грудня 2013 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с.4). За змістом п. 6 договору дарування дарувальник зобов'язується знятись з місця реєстрації за адресою квартири, що є предметом цього договору, звільнити квартиру від речей, передати ключі від квартири та допоміжних приміщень, на протязі одного місяця, тобто до дванадцятого січня дві тисячі чотирнадцятого року. Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS], що підтверджується копією будинкової книги на цей будинок (а.с.6-8) та довідкою Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, яка була витребувана на запит суду (а.с.16). Позивачка вказує, що реєстрація у квартирі відповідача [PERSON], який насправді має зовсім інше місце проживання, перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном а також порушує її право на належне виконання договірних зобов'язань за договором дарування квартири. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того згідно із ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Суд вважає можливим застосовувати положення ст. 167 ЖК України до спірних правовідносин, оскільки норми глави 2 розділу 3 ЖК про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду до житлових відносин у приватному житловому фонді застосовуються у випадках, коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Отже, відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS], не несе витрати по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачку було звільнено від його сплати. На підставі викладеного, відповідно до ст. 167 ЖК України, ст. ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved