Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним в частині покупця, переведення на неї прав покупця та визнання за нею права власності на квартиру. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що її донька [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25 січня 1997 року по 15 січня 2013 року, від даного шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Їх сім'я проживала у належній їй на підставі договору дарування квартирі [ADDRESS]. Протягом тривалого часу позивачка працювала за кордоном, отримувала заробітну плату в іноземній валюті та відкладала гроші для придбання квартири. У 2006 році вона познайомилася із [PERSON] та її донькою [PERSON], які на той час мали намір продати квартиру [ADDRESS]. Оскільки дана квартира знаходилася неподалік від місця проживання її доньки, тому позивачка разом з чоловіком [PERSON] прийняли рішення про придбання для себе окремого житла у м.Дніпропетровську, оскільки їх сім'я проживала у квартирі [ADDRESS], що належала її матері [PERSON]. Перебуваючи в квітні-травні 2006 року у м.Дніпропетровську, позивачка разом з чоловіком оглянули дану квартиру, прийняли рішення про її придбання та напочатку травня вона особисто сплатила продавцю [PERSON] кошти за дану квартиру, однак договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений у зв'язку з тим, що продавцями не були підготовлені усі документи для його укладання. Оскільки у [PERSON] закінчувалася віза та їй необхідно було повертатися до Греції, тому між нею та продавцями була домовленість про укладання договору купівлі-продажу з її донькою [PERSON], яка за її першою ж вимогою у подальшому проведе відчуження квартири на її користь. Таким чином, 24 червня 2006 року був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., згідно з яким [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що вона сплатила власні кошти за придбання квартири до укладання та посвідчення договору купівлі-продажу, її право власності на дану квартиру ніхто ніколи не оспорював, вони з чоловіком за свої кошти здійснювали ремонт у даній квартирі, сплачували комунальні послуги. 14.05.2013 року після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] звернувся до суду про визнання за ним права власності на частину даної квартири, оскільки вважає, що вона придбана його дружиною [PERSON] за спільні кошти та є спільною власністю їх подружжя. Оскільки відповідачі раніше ніколи не заперечували проти того, що дана квартира є власністю позивачки, не користувалися нею, не сплачували комунальні послуги, не проводили ремонтні роботи та не ставили питання про вселення в дане житлове приміщення чи реєстрацію в ньому, тому позивачка вважає, що з цього часу вона дізналася про порушення її права, у зв'язку з чим просила поновити строк на звернення до суду з даними позовними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON], допитана як свідок, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що її донька [PERSON] після укладання шлюбу з [PERSON] проживали у м.Дніпродзержинську, житло для проживання їх сім'ї надавалося батьками як одного, так і другого подружжя. У 2004 році вони переїхали у квартиру [ADDRESS], де проживали протягом усього часу перебування в шлюбі. На той час вони мали двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Донька позивачки [PERSON] навчалася в медичній академії та закінчила навчання у 2007 році, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а її чоловік [PERSON] навчався до 2006 року включно. Їх сім'я, яка складалася з 4-х чоловік, не мала достатнього самостійного доходу, тому повністю для проживання, харчування, придбання речей та облаштування побуту кошти надавала своїй дочці мати [PERSON], яка на той час починаючи з 1998 року працювала в Греції, отримувала зарплатню в іноземній валюті та мала можливість як утримувати сім'ю доньки, так і відкладати гроші для придбання окремого житла. [PERSON] по 2006 рік включно навчався в клінічній ординатурі та отримував незначну стипендію. Донька [PERSON] по 2007 рік включно також навчалася в клінічній ординатурі на контрактній основі, стипендії не отримувала. Батьки [PERSON] сім'ї сина матеріально не допомагали. У 2006 році донька [PERSON] повідомила про те, що її однокурсниця [PERSON] разом з матір'ю продають квартиру [ADDRESS], що знаходиться неподалік від місця проживання їх сім'ї, тому позивачка виявила бажання особисто познайомитися з продавцями та оглянути квартиру. Після досягнення домовленості із продавцем [PERSON], яка приймала усі рішення щодо продажу квартири та умов і терміну укладання договору, вела домовленість стосовно її вартості, позивачка напочатку травня 2006 року особисто передала продавцю [PERSON] 42 000 доларів США. Оскільки строки перебування в Україні закінчувалися та їй необхідно було повертатися до Греції, тому вона повідомила продавців, що договір купівлі-продажу може бути укладено з її донькою [PERSON] після підготовки ними усіх документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору. Про укладання даного договору з її чоловіком, як покупцем, [PERSON] мови не йшлося, оскільки шлюб між ними був офіційно розірваний, окрім цього, у нього є донька від першого шлюбу. Про те, що договір купівлі-продажу був укладений 24.06.2006 року, де покупцем зазначена її донька [PERSON] та продаж вчинено за 19 434,00 гривні, що відповідало інвентаризаційній оцінці квартири, позивачка дізналася пізніше, під час чергового приїзду до м.Дніпропетровська. Позивачка вказує, що від даної квартири ключі знаходилися тільки у неї та її чоловіка, як власників квартири, оскільки вони проводили ремонтні роботи, наймали працівників та сплачували усі витрати по її утриманню. Деякі роботи здійснював особисто [PERSON] та чоловік його доньки від першого шлюбу. Ні [PERSON], ані [PERSON] ніколи не ставили питання про вселення, реєстрацію та проживання у квартирі. Ремонтні роботи вони ніякі не проводили, комунальні послуги не сплачували, ключів від квартири не мали, питання про те, що дана квартира є власністю їх сім'ї, ніколи не піднімалося. За домовленістю з донькою [PERSON], остання зобов'язалася укласти будь-який договір про відчуження квартири на користь матері, за першою ж її вимогою. Протягом усього часу право власності [PERSON] на дану квартиру ніким не оспорювалося, тому необхідності у її переоформленні не було. При подачі [PERSON] до суду позову про розірвання шлюбу він зазначив, що спільне майно, яке підлягало б розподілу між подружжям, відсутнє. До розірвання шлюбу подружні стосунки між відповідачами були припинені, [PERSON] винаймав житло, в спірну квартиру не вселявся, не оспорював договору купівлі-продажу та не вважав її спільним майном подружжя, оскільки достовірно знав, що вона куплена за кошти [PERSON] та виключно для її проживання. Оскільки вона до цього часу працює в Греції, тільки на короткий час декілька разів на рік приїжджає до України, а її чоловік [PERSON] помер у 2009 році, тому дана квартира стоїть зачинена, за нею приглядає сусідка, якій вона надає кошти для сплати комунальних послуг. У подальшому вона має намір переїхати та заселитися в належну їй квартиру, яка розташована недалеко від місця проживання єдиної доньки, яка у разі потреби зможе доглянути її у похилому віці, надати медичну чи будь-яку іншу допомогу. Стосовно пред'явлення нею позову до своєї доньки [PERSON] про стягнення боргу, який було подано до Індустріального районного суду, пояснила, що будь-яких коштів вона доньці ніколи не позичала, а дана позовна заява була нею помилково підписана виключно за рекомендацією юриста, у зв'язку з чим після отримання кваліфікованої юридичної допомоги вона подала заяву про залишення його без розгляду. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила визнати частково недійсним, в частині покупця, договір купівлі-продажу від 24.06.2006 року, перевести на [PERSON] права покупця та вважати, що за вказаним договором [PERSON] та [PERSON] продали, а позивачка купила спірну квартиру [ADDRESS], також визнати за [PERSON] право власності на вказану квартиру, скасувавши право власності за [PERSON] У своїх поясненнях посилалася на те, що спірна квартира була куплена позивачкою за власні кошти та для проживання разом з чоловіком [PERSON] неподалік від доньки [PERSON]. Оскільки [PERSON] дотепер працює в Греції, а [PERSON] помер у 2009 році, тому дана квартира пустує, хоча за нею і доглядає сусідка, яка за дорученням позивачки сплачує комунальні послуги. На дану квартиру відповідачі, як сім'я, ніколи не претендували, не заселялися, не реєструвалися в ній, не проводили ремонтні роботи та не сплачували витрати на її утримання. Спору стосовно визначення права власності на квартиру та її розподілу між ними не існувало, оскільки вони знали про придбання даної квартири позивачкою за свої власні кошти, у зв'язку з чим у позовній заяві про розірвання шлюбу [PERSON] зазначив, що спору щодо розподілу спільного майна між подружжям нема. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у 1997 році, в якому у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], тому після їх народження певний період часу відповідачка [PERSON] перебувала у відпустках по догляду за дітьми. Після створення сім'ї відповідачі вступили на денну форму навчання до медичного інституту, не працювали, [PERSON] по 2006 рік включно навчався в клінічній ординатурі та отримував незначну стипендію, а [PERSON] по 2007 рік включно також навчалася в клінічній ординатурі на контрактній основі, стипендії не отримувала. Оскільки їх сім'я не мала достатнього доходу, тому повністю для проживання, харчування, придбання речей та облаштування побуту кошти надавала своїй дочці її мати - позивачка [PERSON], яка на той час починаючи з 1998 року працювала в Греції, отримувала зарплатню в іноземній валюті та мала можливість матеріально допомагати та утримувати сім'ю доньки. Батьки [PERSON] сім'ї сина матеріально не допомагали, коштів не надавали. На той час їх молодший син [PERSON] у 2002 році навіть був за несплату навчання відрахований з інституту, де він навчався на контрактній основі. Представник зазначила, що позивачка мала достатньо коштів для придбання квартири, про що надана копія ощадної книжки, та за власні кошти придбала спірну квартиру, сплативши [PERSON] 42 000 доларів США. Укласти договір купівлі-продажу на своє ім'я [PERSON] не могла, так як у продавців не були готові документи для нотаріального посвідчення, а у неї закінчувався строк дії візи, у зв'язку з чим вона була змушена повернутися до [PERSON], про що свідчать відмітки у її закордонному паспорті. Починаючи з 2006 року донька позивачки та її чоловік [PERSON] ніколи не оспорювали її право власності на спірну квартиру, оскільки навіть після припинення відповідачами подружніх стосунків [PERSON] винаймав житло, а не ставив питання про вселення в квартиру. З метою уникнення судового спору, [PERSON] неодноразово пропонувала відповідачам переоформити правовстановлюючі документи на спірну квартиру порівну на обох онучок - їх дітей: [PERSON], яка проживає з батьком, та [PERSON], яка проживає з матір'ю. Відповідачка [PERSON] не заперечувала проти закриття справи на даних умовах, [PERSON] за рекомендацією свого представника - брата [PERSON] категорично відмовився від вирішення спору мирним шляхом на запропонованих позивачкою умовах. Оскільки право позивачки на дану квартиру почало оспорюватися лише у 2013 році, тому представник [PERSON] просила суд поновити [PERSON] строк на звернення з даним позовом до суду. Відповідачка [PERSON] позов [PERSON] визнала та пояснила, що у 2006 році їй від однокурсниці [PERSON] стало відомо, що вони з матір'ю продають квартиру по [ADDRESS]. Оскільки їй було відомо, що її мати підшукувала собі квартиру недалеко від її місця проживання, тому вона розповіла про це [PERSON]. У подальшому її мати зустрілася з продавцями квартири, оглядала дане житлове приміщення, домовлялася про ціну квартири та особисто сплачувала за неї кошти. Ні відповідачка, ані її чоловік [PERSON] не оглядали квартиру, не зустрічалися з продавцями, не приймали участі у обговоренні умов договору та вартості квартири, не сплачували за неї кошти. Оскільки матері необхідно було повертатися до Греції, тому вона попросила її, свою доньку, аби та уклала на своє ім'я договір купівлі-продажу квартири, а в подальшому, при необхідності та за першою ж її вимогою дана квартира повинна бути переоформлена на [PERSON]. В сім'ї [PERSON] та [PERSON] коштів на придбання особистого житла не було, після одруження вони були студентами, а потім навчалися в клінічній ординатурі, яку її чоловік закінчив у 2006 році, отримуючи незначну стипендію, а вона у 2007 році також закінчила навчання в клінічній ординатурі, де навчалася на контрактній основі. Для проживання їх сім'ї, в якій було також двоє малолітніх дітей, гроші пересилала міжнародними грошовими переказами через систему Western Union мати [PERSON], яка тривалий час працювала за кордоном в Греції, отримувала зарплатню в іноземній валюті та повністю утримувала їх сім'ю. Відповідачка зазначила, що ремонт в даній квартирі проводили її батьки, які повністю несли витрати по її утриманню. У неї та її чоловіка [PERSON] ніколи не було ключів від квартири, вони ніколи там не проживали, не заселялися та не реєструвалися. Після припинення подружніх стосунків питання про вселення [PERSON] в спірну квартиру не ставилося, він з такою пропозицією до неї не звертався, оскільки знав, що дана квартира куплена її матір'ю за свої власні кошти. Грошей на придбання даної квартири вона у матері ніколи не позичала, оскільки спірна квартира їх сім'єю ніколи не купувалася. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити виходячи із обставин справи, та як зазначає її довірителька, квартира [ADDRESS] була куплена за особисті гроші та для свого проживання її матір'ю [PERSON]. Оскільки на теперішній час [PERSON] згодна виконати умови усної домовленості між нею та матір'ю щодо переоформлення на позивачку квартири, однак [PERSON] вважає її спільним майном подружжя та оспорює право матері на дану квартиру, тому не заперечувала проти того, щоб у судовому порядку був частково, в частині покупця, визнаний недійсним договір купівлі-продажу від 24.06.2006 року, а зазначивши покупцем за даним договором [PERSON]. Відповідач [PERSON], допитаний як свідок, у судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що протягом усього часу перебування в шлюбі з [PERSON] вони мали намір та бажання придбати власне житло, оскільки проживали у належній позивачці квартирі [ADDRESS]. У зв'язку з цим тривалий час відкладали гроші та у 2006 році вирішили придбати квартиру [ADDRESS], яка ними особисто оглядалася. До нотаріальної контори 24.06.2006 року для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу він не зміг поїхати через зайнятість на роботі, будь-яких нотаріальних заяв не писав. Гроші для придбання квартири у сумі 19 434,00 гривні, які були відкладені сім'єю для придбання житла, його дружина [PERSON] взяла вдома та передала продавцям. В даній квартирі він особисто разом зі своїм братом [PERSON] та родичами проводили ремонтні роботи, купували та завозили меблі і побутову техніку. В цій квартирі їх сім'я проживала періодично, реєстрація проживання за даною адресою не проводилася у зв'язку з відсутністю для цього потреби. Незважаючи на те, що після створення сім'ї вони з дружиною були студентами, він працював на декількох роботах, додатково займався торгівлею та мав достатній дохід для утримання сім'ї. Після припинення подружніх стосунків він не перейшов жити в спірну квартиру, а почав винаймати житло, оскільки віддав ключі дружині, а в подальшому мав намір вирішити питання додатково, у зв'язку з чим у позовній заяві про розірвання шлюбу зазначив, що майновий спір між подружжям відсутній. Грошей у свого брата [PERSON] на придбання квартири він ніколи не позичав, а зазначені обставини по справі, що розглядалася Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, про стягнення з нього боргу за розпискою, не відповідають дійсності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], також допитаний у судовому засіданні як свідок, проти позову заперечував та додатково пояснив, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], виходячи зі змісту вимог СК України, як придбана подружжям у період шлюбу. [PERSON], починаючи з 2006 року, не ставила питання про переоформлення права власності на неї, як на покупця квартири, а звернулася з даним позовом лише після звернення [PERSON] з позовом до суду про розподіл майна подружжя. Відповідачі придбали дану квартиру для проживання їх сім'ї, провели в ній за власні кошти ремонт, завезли меблі, побутову техніку та речі, періодично проживали в ній та несли витрати по її утриманню. Представник [PERSON], будучи рідним братом відповідача [PERSON], разом з батьком та іншими родичами допомагав проводити усі ремонтні роботи, заносив меблі, купував будівельні матеріали та доставляв їх до квартири. Брат йому давав ключі та він неодноразово також залишався ночувати в квартирі. [PERSON] було відомо, що у квартирі сім'я [PERSON] проводили ремонтні роботи, періодично проживають в ній та у договорі купівлі-продажу даної квартири вона не зазначена покупцем. Він особисто неодноразово показував позивачці договір купівлі-продажу від 24.06.2006 року. Таким чином, позивачка пропустила трирічний строк звернення з даним позову до суду, тому просив суд відмовити в позовних вимогах їй також і у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Окрім цього, позивачка є людиною похилого віку, отримує пенсію, її чоловік хворів та у 2009 році помер, вона тривалий час сама потребує матеріальної допомоги, яку їй надавав відповідач [PERSON] та її донька [PERSON], у зв'язку з чим коштів на придбання квартири у неї не було. Грошей своєму брату [PERSON] на придбання квартири він також ніколи не позичав. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, цивільної справи №2/202/1818/2013 Індустріального районного суду м.Дніпропетровська та цивільної справи № 208/4037/13 Заводського районного суду м.Дніпродзержинська, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 24 червня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., за реєстром №1764, був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], в якому продавцями зазначено [PERSON] та [PERSON], а покупцем - [PERSON] (а.с.55). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 1997 року по 15 січня 2013 року (а.с. 133, 135), від даного шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.136, 137). Їх сім'я проживала у квартирі [ADDRESS], де була зареєстрована відповідачка [PERSON] разом з дітьми, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.8), а відповідач [PERSON] по теперішній час зареєстрований у квартирі своїх батьків у м.Дніпродзержинську, про що він особисто пояснив у судовому засіданні. Як встановлено в ході розгляду справи, після реєстрації шлюбу відповідачі навчалися у Дніпропетровській медичній академії, з 01.09.2004 року по 25.07.2006 року [PERSON] навчався в клінічній ординатурі, його стипендія за весь період навчання склала 11 608,42 гривні, що підтверджується довідкою (а.с.10), та [PERSON] з 01.09.2005 року по 21.06.2007 року також навчалася в клінічній ординатурі на контрактній основі, стипендії не отримувала, про що свідчить лист ДЗ «Дніпропетровська медична академія» МОЗ (а.с.11). Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про доходи сім'ї [PERSON] та [PERSON] в період до 24.06.2006 року, суду не надано, до пояснень відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], які, як свідки, надали пояснення стосовно додаткових доходів та значних заробітків в сім'ї відповідачів, суд ставиться критично, оскільки заробітна плата в період до 2006 року включно в будь-якій установі чи організації нараховувалася бухгалтерією та видавалася через касу під розписку у відомості або шляхом видання касового ордеру чи іншого документу. Будь-яких доказів про отримання доходу через банківську установу, суду також не надано. Як зазначила допитана у судовому засіданні мати відповідача [PERSON] - свідок [PERSON], вона та її чоловік грошей сину ніколи не надавали, матеріально не допомагали, а лише інколи робили незначні подарунки. Таким чином, до пояснень відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] щодо надання коштів на придбання квартири їх батьками, у зв'язку з чим були долучені документи про переказ відповідачу матір'ю [PERSON] коштів за 01.08.2007 рік (а.с.166-167), суд ставиться критично, по-перше: договір був укладений 24.06.2006 року, а по-друге: [PERSON] спростовувала факт надання матеріальної допомоги та передачу коштів сину. У судовому засіданні свідок [PERSON], яка була власницею квартири [ADDRESS], пояснила, що вона, як власниця, прийняла рішення про продаж квартири, оскільки проживала в ній одна, було важко утримувати квартиру та сплачувати комунальні послуги, тому мала намір придбати житло меншою площею. Усі питання щодо продажу квартири вирішувала тільки вона, як єдина господарка квартири, донька [PERSON] була лише зареєстрована в ній. Приблизно в квітні 2006 року її донька [PERSON] повідомила про те, що мати її однокурсниці має бажання купити їх квартиру. [PERSON] особисто оглядала квартиру, перший раз вона приходила з донькою, а наступні рази сама та з чоловіком. Подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру жодного разу не оглядали, будь-яких перемов щодо укладання договору купівлі-продажу з нею не вели, про ціну з нею не домовлялися, грошей не передавали. Зі слів [PERSON] було також відомо, що її мати хоче придбати квартиру поряд з нею, аби доглядати за онуками та бути поближче до дочки. Після огляду квартири в черговий раз разом зі своїм чоловіком позивачка повідомила, що квартира їм подобається, вона згодна її придбати. Оскільки документи для нотаріального посвідчення договору не були готові та також необхідно було їй підібрати інше житло, тому [PERSON] особисто передала їй кошти за придбану квартиру, за які [PERSON] згодом купила собі двокімнатну квартиру, та повідомила, що їй необхідно виїжджати за кордон і договір купівлі-продажу буде укладено з її донькою [PERSON] після підготовки необхідних документів, про що вона, як продавець, не заперечувала та вважала, що це особисте питання покупця. Зі слів своєї доньки вона також знала, що з ними на потоці навчається і чоловік [PERSON] - [PERSON], однак його вона бачила лише один раз уже після укладання договору купівлі-продажу. Будь-яких домовленостей про придбання квартири подружжя [PERSON] з нею не вели, грошей не передавала, квартиру для себе не оглядали. В нотаріальній конторі при укладанні договору були тільки вони з донькою та відповідачка [PERSON]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є власницею квартири, яка знаходиться в одному тамбурі поряд з квартирою [ADDRESS], що на теперішній час належить [PERSON] Вона із самого початку була присутня при огляді позивачкою даної квартири та при усіх перемовинах, які вона вела з продавцем [PERSON]. Їй відомо, що [PERSON] купувала квартиру для себе та свого чоловіка, аби бути поближче до доньки та онуків. Кошти за квартиру сплачувала особисто позивачка. По теперішній час у квартирі ніхто не проживає та в квартиру окрім [PERSON], яка інколи приїжджає та ночує, ніхто не приходить. Оскільки вона є пенсіонеркою, тому майже постійно знаходиться вдома та двері тамбуру зачиняє зсередини на засув, у зв'язку з чим ключем відчинити двері неможливо. У разі приходу в квартиру будь-кого з осіб, вона б їх бачила. Усі квитанції по сплаті комунальних витрат вона складає та періодично віддає [PERSON], коли та приїжджає до квартири. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона у 2005 році придбала у [PERSON] належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS], та у 2006 році зустріла [PERSON], яка повідомила, що вона придбала квартиру у м. Дніпропетровську та робить там ремонт. Свідок [PERSON], який є чоловіком доньки [PERSON] від першого шлюбу, пояснив, що він разом зі своїм тестем в квартирі [ADDRESS] проводив ремонтні роботи та привозив будівельні матеріали, відповідача [PERSON] та його брата [PERSON] він там ніколи не бачив. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача [PERSON], пояснила, що вона та члени їх сім'ї приймали участь у ремонтних роботах, які проводилися у спірній квартирі, на придбання якої її син [PERSON] тривалий час відкладав гроші. Свідок [PERSON] зазначив, що в квартирі [ADDRESS] він ніколи не був, при укладанні договору не був присутнім. В матеріалах справи містяться докази переказу грошей в іноземній валюті починаючи з 2004 року на ім'я доньки [PERSON] через систему грошових переказів Western Union (а.с.54-69), а також знаходження та зарахування на ощадній книжці [PERSON] коштів (а.с.13-19), що спростовує пояснення відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про відсутність у позивачки коштів на придбання квартири, перебування її на утриманні у доньки та зятя, а також стосовно ненадання матеріальної допомоги сім'ї відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Надаючи оцінку матеріалам цивільної справи №2/202/1818/2013 Індустріального районного суду м.Дніпропетровська та цивільної справи № 208/4037/13 Заводського районного суду м.Дніпродзержинська, які були витребувані судом та оглянуті за клопотанням сторін, суд вважає, що написанням розписок про позичання грошей: відповідачкою [PERSON] начебто у своєї матері [PERSON], а відповідачем [PERSON] начебто у свого брата [PERSON], сторони тим самим підтвердили про відсутність у будь-кого з них на момент придбання квартири особистих та спільних коштів. У судовому засіданні як [PERSON], так і [PERSON] пояснили, що грошей на придбання квартири ні [PERSON], ані [PERSON] вони не позичали. Також суд вважає за необхідне зазначити, що у судовому засіданні відповідач [PERSON], надаючи пояснення як свідок, зазначив, що у їх сім'ї були відкладені на придбання квартири гроші в сумі 19 434,00 гривні, що за договором купівлі-продажу відповідає інвентаризаційній оцінці квартири. Однак, як вбачається з пояснень [PERSON], яка була також допитана як свідок, дану квартиру вона купила за 42 000 доларів США, що на той час відповідало цінам на ринку нерухомості. Свідок [PERSON] також зазначила, що отриманих грошей їй вистачило на придбання двокімнатної квартири. В матеріалах справи знаходиться інтернет-витяг щодо цін на ринку нерухомості станом на червень 2006 року, з яким суд погоджується та вважає за необхідне зазначити, що ринкова вартість відрізняється та є набагато вищою за інвентаризаційну вартість квартири, у зв'язку з чим до пояснень [PERSON] з приводу купівлі трикімнатної квартири за 19 434,00 гривні суд ставиться критично. Також суд звертає увагу на те, що відповідач [PERSON], вважаючи з його слів, себе співвласником квартири, на час укладання договору купівлі-продажу його дружиною [PERSON] у його відсутності, не звернувся до нотаріальної контори для надання відповідної згоди, як другого із подружжя, для придбання спільної сумісної власності. Де знаходиться нотаріальна контора та коли і кому передавалися гроші за купівлю квартири, він пояснити не зміг. В ході розгляду справи, як доказ прийняття участі у витратах на утримання спірної квартири, [PERSON] надав до суду квитанцію від 14.04.2015 року про сплату ним особисто за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 2,00 гривні (а.с. 227). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли свої підтвердження ті обставини, що квартира [ADDRESS] була придбана саме [PERSON] у [PERSON] та [PERSON], за її особисті кошти, які [PERSON] отримала від нею до нотаріального посвідчення договору. Із закордонного паспорту [PERSON], оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні та копія якого знаходиться в матеріалах справи вбачається, що позивачка вилетіла з України 05.05.2006 року (а.с.213) та на день укладання 24.06.2006 року договору купівлі-продажу в країні не перебувала. Також суд дійшов висновку і про те, що сім'я [PERSON] та [PERSON] станом на 24.06.2006 року не мали коштів для придбання квартири, єдиним доказом про їх доходи є довідка про отримання [PERSON] стипендії за період з 2004 по 2006 рік в сумі 11 608,42 гривень. Квартиру вони не оглядали, перемовин з продавцями не вели, гроші за її придбання не сплачували. Доказів на підтвердження придбання будівельних матеріалів та застосування їх для ремонту саме в цій квартирі, а також на придбання побутової техніки та меблів, які зі слів [PERSON] знаходяться в квартирі, також суду не надано. До 2013 року дана квартира в спорі не перебувала, тому суд вважає, що строк на звернення до суду з даним позовом підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних причин. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що спору між сторонами договору купівлі-продажу не існує, вони визнають за [PERSON] право власності на дану квартиру, тому підстав для відмови у позовних вимогах у зв'язку зі спливом строку позовної даності, суд не вбачає. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про вчинення правочинів недійсними», згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Стаття 217 ЦК України зазначає, що недійсність окремої частини правочину и не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього цієї частини. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що мотивувальна частина позову з посиланням на ст.217 ЦК України містить вимоги про визнання правочину частково, в частині покупця, недійсним, з урахуванням усіх зібраних по справі доказів, суд вважає визнати частково недійсним, в частині покупця, договір купівлі-продажу, посвідчений 24 червня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., за реєстром №1764; перевести на [PERSON] права покупця та вважати, що за договором купівлі-продажу, посвідченим 24 червня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., за реєстром №1764, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та скасувати право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 2 594,00 гривень судових витрат.

Outcome: approved