Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 14.10.2009р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Довгомостиській сільській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №14. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що із часом їхнє (сторін) сімейне життя поступово погіршилось, все частіше між ними виникали конфлікти, оскільки відповідач байдуже ставиться до виконання своїх сімейних обов`язків, що призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми, перестали розуміти один одного. Зазначає, що сім?я фактично розпалася, уже більше року не ведуть спільного господарства і проживають окремо, втратили один до одного почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу, який існує лише формально, суперечитиме їх інтересам. З огляду на наведені обставини, просить суд розірвати шлюб між нею, позивачкою [PERSON] , та відповідачем [PERSON] . Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, а подала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] » Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, а подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнає та погоджується на розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 14.10.2009р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Довгомостиській сільській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №14. Від подружнього життя в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами як подружжям не підтримуються більше року, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони не бажають зберегти шлюб, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 14.10.2009 року, копією свідоцтва про народження дитини сторін; письмовими заявами сторін від 14.11.2019р. та іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином,\~суд вважає,\~що позов\~обґрунтований,\~розірвання шлюбу\~відповідає дійсній\~волі дружини\~та чоловіка,\~примирення між\~сторонами неможливе,\~їхня сім`я\~розпалася остаточно,позивачка\~не виявила\~бажання примиритись\~та наполягала\~на розірванні\~шлюбу,\~а відповідач\~не заперечує\~проти розірвання\~такого, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка [PERSON] бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2\~ст.114\~СК України\~у разі\~розірвання шлюбу\~судом,\~шлюб припиняється\~у день\~набрання чинності\~рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 802 грн. 80 коп., що підтверджується поданою позивачкою квитанцією №65 від 12.08.2019р. (платник: [PERSON] , банк платника: Ощадбанк). Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви про розірвання шлюбу справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 1 статті 4 цього Закону передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Таким чином, позивачка повинна була сплатити за подання до суду даної позовної заяви про розірвання шлюбу судовий збір в розмірі 768,40 грн. Отже, позивачкою [PERSON] надміру сплачено судовий збір у сумі 34,40 грн (802,8-768,40=34,40). Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір»). За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачці [PERSON] з державного бюджету 384,20 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, що підлягав сплаті позивачем при поданні позову (768,40 х 0,5 = 384,20), а також надміру сплачений судовий збір у сумі 34,40 грн, а усього 418,60 грн (384,20+34,40=418,60), а іншу частину сплаченого позивачкою та документально підтвердженого судового збору у сумі 384,20 гривень за подання заяви про розірвання шлюбу (50 відсотків судового збору) з урахуванням думки самої позивачки, залишити на нею.

Outcome: approved