Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Приморського районного відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та просить скасувати Постанову Державного виконавця, ВП № 26689852 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 24.05.2011 року, винесену Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського МУЮ та зняти арешт з усього майна, яке належить позивачці. Свою позовну заяву позивачка мотивує тим, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилася цивільна справа №2-1912/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, процентів, моральної шкоди. 29.04.2010 року по зазначеній справі було винесене судове рішення, яким позов [PERSON] було задоволено частково. На підставі зазначеного рішення 19.05.2011 року стягувачу було видано виконавчий лист, який було направлено на той момент до 1-го Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ. На виконанні 1-го Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-1912/10 від 19.05.2011 р. виданий на підставі судового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2010 року по цивільній справі №2-1912/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, процентів, моральної шкоди. Виконавче провадження №26689852 знаходилося на примусовому виконанні у державного виконавця Паук О.І. Постановою державного виконавця від 24.05.2011 року на підставі на той момент заяви живого стягувача у якості забезпечення виконання рішення суду було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON]. Протягом виконання судового рішення стягувач [PERSON] померла. Інші правонаступники протягом виконання у виконавче провадження не залучалися. На сьогодні виконавчі дії по зазначеному виконавчому провадженню не здійснюються, а наявність вчасного зняття арешту порушує та обмежує права боржника [PERSON], як власника майна, яким вона не може розпорядитися та зареєструвати на себе у встановленому законом порядку. Окрім цього в позовній заяві зазначено, що 09 листопада 2016 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н.А. відбувалася та посвідчувалася угода, за якою [PERSON] разом з іншими особами набувала у спільну власність нерухоме майно і як виявилося після посвідчення угоди нотаріус не зміг зареєструвати на неї право власності у зв'язку із несвоєчасним зняттям арешту на все майно виконавчою службою. Після звернення до Виконавчої служби Приморського району 11 листопада 2016 року із відповідною заявою про скасування заходів забезпечення виконання рішення суду з'ясувалося, що виконавче провадження закрите відповідно до положень п. 2 ст. 47 старого Закону «Про виконавче провадження» від 1999 року у зв'язку з відсутністю у позивачки як боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а арешт на майно боржника при цьому своєчасно знятий не був і не може бути знятий в силу характеру норми матеріального права, за якою було закрите виконавче провадження. На думку позивачки на сьогодні необхідність у наявності заборони у вигляді арешту державного виконавця не має, а наявність такої заборони порушує права [PERSON], як особи, яка має право оформлювати на себе речові права та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а зволікання з цим питанням стане перешкодою для посвідчення угоди. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить його задовольнити. Справу просить розглянути за його відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилася цивільна справа №2-1912/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, процентів, моральної шкоди. 29.04.2010 року по зазначеній справі було винесене судове рішення, яким позов [PERSON] було задоволено частково та стягнуто на користь позивачки суму боргу за договором позики в розмірі 80000 грн., проценти від простроченої суми в розмірі 2400 грн. та судові витрати. На виконання вказаного рішення суду 19.05.2011 року стягувачу було видано виконавчий лист, який було направлено до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ (нині Приморський районний відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області) для примусового виконання. Виконавче провадження №26689852 знаходилося на примусовому виконанні у державного виконавця Паук О.І. Постановою державного виконавця від 24.05.2011 року на підставі заяви на той момент живого стягувача у якості забезпечення виконання рішення суду було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON]. Матеріалами цивільної справи № 2-1912/10 встановлено, що протягом виконання судового рішення стягувач [PERSON] померла. Інші спадкоємці, як потенційні процесуальні правонаступники після закінчення 6-ти місячного строку для прийняття спадщини після смерті стягувача протягом виконання у виконавче провадження не залучалися по сьогодні. Після звернення представника боржника [PERSON] до Виконавчої служби Приморського району 11 листопада 2016 року із відповідною заявою про скасування заходів забезпечення виконання рішення суду з'ясувалося, що виконавче провадження закрите відповідно до положень п. 2 ст. 47 старого Закону «Про виконавче провадження» від 1999 року у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а арешт на майно боржника при цьому знятий не був і не може бути знятий в силу характеру норми матеріального права, за якою було закрите виконавче провадження. Державний виконавець надав боржнику та позивачці за цим позовом письмову відповідь за №24188 від 22.11.16 р., з якої вбачається, що норма п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає законної можливості державному виконавцю зняти накладений виконавчою службою (іншим державним виконавцем) арешт в силу характеру підстави завершення виконавчого провадження, а саме повернення виконавчого документу без виконання. Зазначена відповідь приєднана до матеріалів справи. Згідно Інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 09 листопада 2016 року, сформованої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та від 28 листопада 2016 року сформованою представником позивачки [PERSON] та наданої фотокопії Постанови державного виконавця від 24.05.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження вбачається, що Постановою державного виконавця від 24.05.2011 року на підставі заяви стягувача [PERSON] у якості забезпечення виконання рішення суду було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON]. При поверненні виконавчого документа та встановивши, що стягувач помер, а правонаступники не залучалися до участі у виконавчому провадженні та не пред'являли виконавчий лист повторно державний виконавець при завершенні виконавчого провадження арешт з майна боржника не зняв. Виконавче провадження №26689852 завершено 27.06.2014 року. На сьогодні виконавче провадження не здійснюється, стягувач померла, правонаступники до участі у виконавчому провадженні досі не залучені і виконавчий документ повторно до виконання не пред'явлений, тим більше, що за нормами закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року в редакції Закону від 04.11.2010 року строк пред'явлення такого виконавчого документу до виконання на сьогодні сплинув. В силу того, що виконавчі дії по зазначеному виконавчому провадженню не здійснюються, а наявність арешту на все майно позивачки порушує та обмежує її права як власника свого майна, права на яке вона не може реалізувати у встановленому законом порядку, право позивачки на скасування постанови державного виконавця та зняття арешту підлягає захисту судом. Відповідно до ч. ч. 4 та 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин відповідно до положень ст. 59 нового Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець знімає арешт за провадженням, яке знаходиться на його виконанні у чітко встановлених випадках. За обставини, яка склалася відносно арешту, накладеного свого часу державним виконавцем на сьогодні діючим законом не передбачено можливості вирішення цього питання державною виконавчою службою, а лише судом в порядку ч. 5 ст. 59 Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved