Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом. В заяві послалась на те, що 28.04.2001 року уклала шлюб з відповідачем, від якого у них народилось троє дітей син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають із нею. Відповідач добровільно не надає кошти на утримання дітей, чим поставив її у скрутне матеріальне становище. Відповідач не має постійного місця праці, інколи їздить на заробітки. Він є працездатним, інших утриманців немає. Тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання синів у розмірі по 1200 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, з індексацією відповідно до закону. Позивачка у судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився. Так, відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (с.Вербове, Сокальський район) було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів із повідомленням про виклик у судове засідання на 22.09.2017 року, які згідно повідомлення про вручення поштового відправлення останній отримав 02.09.2017 року. Також йому надсилалась судова повістка на 20.10.2017 року. Рекомендований лист із вказаним документом повернувся на адресу суду із відміткою «За закінченням терміну зберігання». Тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши докази суд встановив наступне: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Мурованською сільською радою Сокальського району Львівської області серії І-СГ №088497, актовий запис №3. Від спільного проживання у них народилось троє дітей син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають із нею, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сторони разом не проживають, неповнолітні діти проживають з позивачкою та фактично перебувають на її утриманні. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З позовної заяви слідує, що відповідач є працездатним, за станом здоровя та матеріальним становищем має можливість надавати кошти на утримання дітей, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає. Відомості про доходи відповідача в матеріалах справи відсутні та судом таких не здобуто, тому суд прийшов до висновку, що аліменти підлягають призначенню у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Що стосується розміру аліментів, суд вислухавши доводи позивачки, прийшов до висновку, що заявлений розмір аліментів щомісячно на кожну дитину є завищеним і з відповідача слід стягувати по 700 грн. щомісячно на кожну дитину. Такий розмір аліментів буде відповідати реальній можливості відповідача сплачувати відповідні кошти і не буде погіршувати матеріального становища сторін. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітніх дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров'я, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення. Окрім цього з врахуванням положень ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

Outcome: partial