Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з вищезазначеним позовом, уточнила його. Свої вимоги мотивує тим, що 05.03.2011 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Відповідач, будучи батьком дитини, матеріальну допомогу на дитину надає періодично та на прохання позивачки. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. Тому позивачка просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Суду пояснили, що позивачка мешкає у трикімнатній квартирі, яка подарована їй батьками, має у власності легковий автомобіль Хюндай Елантра 2013 року випуску подарований їй батьками, працює викладачем в Аграрному університеті, має щомісячний дохід близько до 10 000 грн. Вважає, що позивач має дохід від експлуатації вантажного автомобіля МАН придбаний за кошти подружжя в сумі близько 13000 доларів США у 2012 році приблизно у 30000 грн. щомісячно, оскільки під час подружнього життя він приносив додому кошти саме в такому розмірі. Позивач ініціювала поділ спільного майна подружжя в тому числі і вищезазначеного автомобіля. Два інші вантажні автомобілі придбані в 2015 році вона не вважає сумісною власністю подружжя та не претендує на їх поділ. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково: на розірвання шлюбу згоден, однак розмір аліментів, зазначений в позові, вважає великим. Додатково суду пояснив, що щомісячно до ініціювання позивачкою судового спору стосовно аліментів сплачував у добровільному порядку по 4000 грн. на утримання дитини, надав суду копії розписок позивачки, що підтверджують вказані обставини(а.с.55, 56). За останні два місяці сплатив 1000 грн. та 2000 грн. відповідно. Погоджується сплачувати по 4000 грн. аліментів щомісячно, оскільки така сума є фактично є четвертою частиною його доходів. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони 05.03.2011 р. зареєстрували шлюб, який був зареєстрований відділом державної РАЦС Сумського міського управління юстиції у Сумській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. (а.с.10) Від даного шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.11) На даний час спільне життя між сторонами не склалося, сторони проживають окремо, дитина знаходиться на утриманні позивачки. Між сторонами склалися цивільні правові відносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України. Враховуючи те, що між сторонами спільне життя не склалося, часто виникають скандали з різних побутових проблем, шлюбні відносини припинені з 2017 р., спільне господарство не ведеться, відповідач не бере участь у вихованні дитини, шлюб фактично розпався, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, шлюб сторін підлягає розірванню. Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини, однак матеріальну допомогу на дитину надає періодично та на прохання позивачки. Дитина мешкає разом з позивачкою. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Як вбачається із письмового заперечення на позов [PERSON] та доданих до нього копій податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця - дохід [PERSON] за І квартал 2017 р. становить 465437,40 грн., а за ІІ квартал 2017 р. лише 27007,77 грн., що свідчить про не регулярність доходу відповідача. Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України сторона позивача не надала суду безсумнівних доказів того, що вказані відомості в деклараціях про доходи поданих до органу ДФС є недостовірними (а.с.59-60). Сторони фактично не заперечували тих обставин, що відповідач не отримує дохід від наявних у нього двох вантажних автомобілів ДАф придбаних у 2015 році (а.с.96), а отримує дохід від використання вантажного автомобіля МАН, який за твердженням сторін, переданий для користування надавачу послуг з пересилання вантажів «Нова пошта». Позивачка має стабільний дохід в сумі 10000 грн. щомісячно, має у власності трикімнатну квартину та легковий автомобіль, вказані об'єкти рухомого та не рухомого майна не є спільною власністю подружжя, мешкає разом з донькою сторін (а.с.33). Відповідач зареєстрований в приватному будинку свої батьків, зареєстрований приватним підприємцем в грудні 2007 року. Відомості про наявність у нього нерухомого майна суду не надані. Вказані обставини підтверджуються випискою ї реєстру фізичних осіб підприємців (а.с.14), поясненнями сторін та їх представників та не ставились під сумнів учасниками судового засідання. Суд також не вважає доказом, що дохід відповідача є більшим, ніж зазначено в декларації про його доходи поданим до ДФС роздруківку рухів коштів по його банківському рахунку отриману відповідачкою (а.с.15-22), оскільки, обсяг коштів, які проходить за певний період не є безумовним доказом, що вказані кошти є саме доходом особи та частина вказаних коштів не використовується на здійснення підприємницької діяльності з вантажних перевезень. Суд не вважає обґрунтованими доводи відповідача стосовно необхідності надання матеріальної допомоги своїй матері, яка досягла пенсійного віку (а.с.58), оскільки безсумнівних доказів вказаних обставин суду не надано. Суд також приймає до уваги вимоги чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, які покладають рівні обов'язки на батьків стосовно утримання дитини до її повноліття. Розмір аліментів який пропонує позивач сплачувати на утримання дитини у розмірі 8000 грн. щомісячно складає 80% від її щомісячних доходів, розмір аліментів який пропонує відповідач в сумі 4000 грн. в 2.8 разів перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку (1426 грн.), встановлений чинним законодавством на момент винесення судового рішення та здатний забезпечити її нормальний розвиток та утримання. Суду не надано доказів, що отримання аліментів в сумі 4000 грн. щомісячно є замалим для нормального розвитку дитини, оскільки самим позивачем надано відомості про те, що в період добровільної сплати коштів на утримання дитини в розмірі 4000 грн. щомісячно, а саме з 06.07.2017 року по 13.07.2017 року був здійснений відпочинок позивача разом з дитиною в 5-зірковому готелі Туреччини ( а.с. 27-29). Суду не надано доказів стосовно того, що спільна дитина сторін страждає хронічними захворюваннями. Позивач не позбавлений можливості вирішувати питання про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку ст. 185 СК України при виникненні відповідних підстав. Виходячи з вищевикладеного та згідно ст.184 СК України суд вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., щомісячно, на утримання доньки, до досягнення дитиною повноліття, бо він є її батьком і по закону зобов'язаний матеріально утримувати дитину. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави 640 грн. судового збору та на користь позивача 640 грн. судового збору сплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: partial