Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона являється власником будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Вказане будинковолодіння належить їй на праві приватної власності згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.08.2010 року, виданого на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області суду. Стверджує, що окрім неї в даному будинку зареєстровані та проживають її, позивачки [PERSON], доньки [PERSON] та [PERSON], а також їхні діти. Зазначає, що в будинку також зареєстрований колишній зять та відповідач по справі [PERSON] Останній фактично не проживає там понад 10 років. Вказаний будинок покинув добровільно, забравши усі свої речі та повернувся проживати до своїх батьків. На даний час проживає у [ADDRESS] Покликається на те, що через формальну прописку [PERSON] в її будинку, вона змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, також не в змозі через наведені обставини оформити субсидію. Стверджує, що факт не проживання відповідача [PERSON] в належному їй на праві власності житловому будинку підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання Гостинцівської сільської ради Мостиського району. З огляду на наведене, просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - будинком, що належить їй, позивачці [PERSON] та розташований по [ADDRESS] Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд слухати справу у її відсутності та проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивачки, яка не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], позивачці по справі, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.08.2010 року, виданого на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10.12.2009р. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України передбачено, що позивач як власник має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 зазначеного Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Із акту обстеження матеріально побутових умов господарства [PERSON] від 28.12.2016 року, відомо, що в будинку по [ADDRESS] зареєстровані семеро осіб, в тому числі і відповідач по справі [PERSON], однак такий понад 10 років в даному будинку не проживає. У відповідності до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», по справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Із матеріалів цивільної справи не встановлено обставин створення позивачкою [PERSON] перешкод відповідачу [PERSON] у користуванні спірним жилим приміщенням, останній за захистом своїх прав на проживання у будинку позивачки не звертався. Встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно залишив будинок та повернувся проживати до своїх батьків. На даний час [PERSON] проживає у [ADDRESS] Вищевказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями свідків [PERSON] і та [PERSON], котрі в таких ствердили, що відповідач [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає понад 10 років, після розлучення з дочкою позивачки [PERSON] - [PERSON] залишив дане місце проживання та став проживати у своїх батьків. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України житлове приміщення зберігається за особою в разі її відсутності не більше шести місяців. Відповідно до змісту ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Своїми процесуальними правами позивачка [PERSON] розпорядилася на власний розсуд, а відповідач [PERSON] не тільки не надав ніяких доказів на спростування доводів позивачки, але й не з'явився в судове засідання без поважних причин, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач [PERSON] відсутній за спірним місцем проживання без поважних причин більше строку, встановленого ч.1 ст.71 Житлового кодексу України, а саме понад десять років, немає жодних підстав для його вселення у спірний будинок, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням - будинком, що належить позивачці [PERSON] та розташований по [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved