Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: Запорізька районна державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, вказавши на те, що 14.04.2015 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді: житлового будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою с. Канівське вул. Центральна, 31 Запорізького району Запорізької області. Спадщину, відкриту після смерті матері позивачка прийняла своєчасно та належним чином, звернувшись до Запорізької районної державної нотаріальної контори. Однак, при оформленні спадщини зясувалось, що оформити свої спадкові права на спадковий житловий будинок позивачка не має змоги, тому що спадковий будинок на спадкодавця не був зареєстрований належним чином, у звязку з чим нотаріусом винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В звязку з тим, що оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивачка не має змоги, вона змушена була звернутися до суду з позовною заявою. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, однак надала суду заяву в якій позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні. Представник відповідача територіальної громади в особі Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - Запорізької районної державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву в якій просить суд розглянути справу без його участі, заперечень суду не надав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст..197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у звязку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ЖС № 324514, виданим 16.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 354. Факт родинних відносин [PERSON] з матірю [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серія ІІ-ЖС № 439662 виданим 11.12.1982 р., актовий запис № 118. Відповідно до п.3.1. [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Як вбачається з копії технічного паспорту час побудови житлового будинку 1968 рік. [PERSON] Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26.08.1948 року встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування. Таким чином, вбачається, що забудова відбулась в передбаченому діючим на той час законодавством порядку. У відповідності до вказаного [PERSON] [PERSON] СРСР від 26.08.1948 року прийнято Постанову, п. 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно як індивідуальний житловий будинок. Відповідно до положень Технічних вказівок по веденню книжок по господарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 27.06.1972 року, Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сімї за іхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сімї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Відповідно до Виписки із погосподарської книги Лисгірської сільської ради Запорізького району Запорізької області власником будинку №31 по вул. Центральна с. Канівське є [PERSON]. Відповідно до виписки із Рішення №152 від 12.05.1988 року Виконавчого комітету Запорізької районної ради народних депутатів вбачається, що власником будинку №31 по вул. Центральна с. Канівське площею 19,0 кв.м. є [PERSON]. Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01.01.2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходу від участі в суспільному виробництві індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Таким чином, на 1968 рік [PERSON] набула право власності на зазначений будинок у встановленому законодавством України порядку, що діяв на час набуття права власності. Відповідно до довідки № 529 виданої 16.03.2016 р. виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Запорізького району, Запорізької області року [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [INFO]. буд. 31 Запорізького району Запорізької області з 1970 р. по день своєї смерті, а саме по 14.04.2015 р. Разом з нею за вказаною адресою зареєстровані донька позивачка по справі [PERSON] та син [PERSON] На запит суду Запорізькою районною державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи № 348/2015, відкриту після смерті [PERSON], з матеріалів якої вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину належним чином, інший спадкоємиць [PERSON] відмовився від прийняття спадщини належним чином. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 55766094 від 23.03.2016 р. відомості про реєстрацію зазначеного нерухомого майна відсутні. Всі викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, ніким не заперечуються. Суд не піддає сумніву достовірність документів, наданих позивачем як докази. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Згідно зі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти, дружина та батьки померлого в рівних частках. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, потребують державної реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна. Таким чином, судом встановлено, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON] прийняла позивачка [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved