Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що з 10.07.1960 року по [INFO] перебувала у шлюбі з [PERSON] Останньому рішенням виконкому Кіровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 18.04.1997 року №213 було дозволено у дворі житлового будинку [ADDRESS] встановити залізобетонний гараж. Згідно вказаного рішення [PERSON] повинен був після закінчення будівництва гаражу пред'явити його на прийняття державній комісії та одержати МБТІ технічний паспорт. В 1998 році останній звернувся до БТІ для виготовлення технічного паспорту на індивідуальний гараж [ADDRESS] для подальшого оформлення права власності. Проте, передчасна смерть [INFO] не дозволила йому оформити право власності на гараж. Після смерті чоловіка вона вступила у володіння гаражем та отримала у БТІ технічний паспорт на гараж. В подальшому вона звернулась до суду з позовом про визнання права власності на гараж за набувальною давністю, але рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.08.2013 року їй було відмовлено в задоволенні позову з зазначенням, що вона не позбавлена права звернутись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, до якої входить право забудовника, яке набув [PERSON] На підставі цього вона звернулась до нотаріальної контори та 24.09.2013 року отримала листа про відмову державного нотаріуса в оформленні спадщини через ненадання правовстановлюючого документу, про належність спадкового майна спадкодавцеві. Оскільки будівництво гаражу здійснювалось на підставі рішення від 18.04.1997 року №213, згідно висновку ТОВ «СОДЕЛЬ» останній побудовано у відповідності до основних будівельних норм і правил, гараж не є самочинним будівництвом. Крім того вважає, що своїми діями прийняла гараж у спадщину, фактично вступив у володіння та користування останнім. В зв'язку з цим, позивачка просила суд встановити факт прийняття нею спадщини померлого чоловіка [PERSON], а саме: індивідуального гаражу [ADDRESS] в м.Дніпропетровську, а також визнати за нею право власності на вказаний гараж. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні останнього. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що в 1997 році колишнім чоловіком позивачки [PERSON] на дворі будинку [ADDRESS] було побудовано гараж. [INFO] [PERSON] помер, за життя не оформивши право власності на збудований гараж. В березні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності на гараж за набувальною давністю, в задоволенні якого рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.08.2013 року було відмовлено. В вересні 2013 року позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на гараж після померлого чоловіка [PERSON] та отримала відмову нотаріуса через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на останній. Як вбачається з рішення виконкому Кіровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 18.04.1997 року №213 [PERSON] було дозволено встановити залізобетонний гараж у комунальній зоні двору будинку [ADDRESS]. Також вказаним рішенням [PERSON] було зобов'язано одержати необхідні правовстановлюючи документи на земельну ділянку під гараж в Управлінні земельних ресурсів, одержати в міській інспекції державного архітектурно-будівельного контролю дозвіл на виконання будівельних робіт, закінчений будівництвом гараж пред'явити на прийняття державній приймальній комісії та інш. Разом з тим, зазначених вище дій, визначених у п.2 рішення виконкому [PERSON] здійснено не було та доказів цьому стороною позивача суду відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надано. Таким чином, оскільки гараж було побудовано [PERSON] без отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відповідного дозволу на будівництво та гараж, як закінчений будівництвом об'єкт державною комісією не прийнято, останній є самочинним будівництвом. В зв'язку з цим, оскільки [PERSON] за життя не набув права власності на гараж у встановленому діючим на той час законодавством порядку, позивачка, як спадкоємець [PERSON], також не може набути права власності на гараж та до неї переходять лише майнові права, які належали спадкодавцю на час відкриття спадщини - право власності на будівельні матеріали, обладнання, а якщо будівництво здійснювалось згідно із законом - право забудовника. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] не ґрунтуються на законі та задоволенні не підлягають. Також позивачці слід відмовити в задоволенні позову в частині встановлення факту прийняття спадщини у вигляді гаражу після [PERSON], оскільки підставою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії було саме відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджували право власності спадкодавця на гараж. Сам факт прийняття позивачкою спадщини відповідно до ст.549 ЦК УРСР ніким не оспорюється, а тому відсутні підстави і для встановлення вказаного факту в судовому порядку. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. Понесені позивачкою судові витрати по справі віднести на користь держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed