Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1996 року, а саме: квартири [ADDRESS], селище Гірниче в м. Кропивницькому, згідно якого [PERSON] бабуся відповідачки, яка померла 06.06.2016 року придбала у власність вищевказану квартиру у [PERSON]. Позов обґрунтовує тим, що 04.09.1996 року її бабуся придбала квартиру [ADDRESS], селище Гірниче в м. Кропивницькому у [PERSON]. Вказаний договір був зареєстрований у Кіровоградському філіалі товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості» 04.09.1996 року. На даний час має намір прийняти спадщину за заповітом після смерті бабусі, в звязку з чим звернулась в нотаріальну контору, проте отримала відмову і не має змоги це зробити через те, що договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений і його дійсність має бути визнана в судовому порядку, в звязку з чим вона змушена звернутися в суд з даним позовом і просить його задовольнити, оскільки не може в повному обсязі реалізувати свої права. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені, позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог, інші учасники процесу причин неявки не сповістили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 04.09.1996 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], селище Гірниче в м. Кропивницькому у [PERSON] Вказаний договір був зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» 04.09.1996 року за № 19 та зареєстрований в ОКП «КООБТІ» 06.09.1996 року в реєстровій книзі запис № 5276/18. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 04.09.1996 року, укладеного між [PERSON] (покупцем) та [PERSON] (продавцем), для оформлення зазначеного договору продавцем були надані всі необхідні документи щодо належності їй вказаної квартири, що підтверджується п. 2 договору купівлі-продажу. Продаж зазначеної квартири вчинено за 3 500 (три тисячі пятсот) гривень, які продавець отримав повністю від покупця до підписання договору, що підтверджується п. 5 вказаного вище договору купівлі-продажу, тобто сторони добросовісно виконали зобовязання за даною угодою: продавець передав у власність покупцеві квартиру і отримав кошти, а покупець сплатив кошти й отримав квартиру. Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору. [PERSON], відповідно до п. 9 укладеного договору, зареєструвала своє право власності в Кіровоградському обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації 06.09.1996 року запис в реєстровій книзі № 5276, що підтверджується відповідним реєстраційним написом на звороті договору купівлі-продажу. Судом встановлено, що [PERSON] померла 06.06.2015 року, позивач є спадкоємцем померлої і для прийняття спадщини нею наданий письмовий договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований 04.09.1996 року в Кіровоградському філіалі товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості» реєстраційний номер договору № 19, зареєстрований 06.09.1997 року Кіровоградським обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації, записано в реєстрову книгу за № 5276/18. Вказаний договір не було прийнято нотаріусом в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 (форма договору купівлі-продажу житлового будинку) Цивільного Кодексу УРСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення Відповідачка [PERSON] померла 16.11.2010 року, її спадкоємцями є син [PERSON] та донька [PERSON], які були залучені до участі в справі в якості співвідповідачів, своїх заперечень проти позову не надали. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Вказане кореспондується і вимогами статей 224-225 ЦК УРСР, що діяв на момент укладення даного договору. Зокрема, передача квартири продавцем у власність, прийняття її покупцем, сплата вартості, оформлення договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Вимогами ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», яка діяла на момент укладення договору, угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене та виходячи з положень цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved