Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, мотивуючи тим, що згідно виконавчого листа від 09.12.2006 року, який видано на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.11.2002 року із відповідача присуджено стягувати аліменти на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку. Виконавчий лист знаходиться на виконанні у ВДВС Лановецького районного управління юстиції. Однак, відповідач аліменти у повному розмірі не сплачує та виникає заборгованість. Матеріальне становище відповідача є таким, що він може сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 700 грн. щомісячно, частину доходу відповідач отримує в натурі. У судовому засіданні позивачка просила позов задовольнити та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно, оскільки його дохід є більш ніж це зазначено у довідці про його доходи. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову заперечив з мотивів викладених в письмових запереченнях, просив в задоволенні позову відмовити. Вважає, що підстав для зміни способу та розміру стягнення аліментів не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. На підставі виконавчого листа № 2-1846/2002 року від 09.12.2002 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання дочки в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (а.с.2). Як вбачається із помісячного розрахунку заборгованості по аліментах (а.с.9-10), відповідач не завжди сплачує аліменти у розмірі який визначено рішенням суду та станом на 01.03.2014 року була наявна заборгованість в розмірі 2727 грн. 79 коп. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як вбачається із копії трудового договору та довідки про доходи, відповідач офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід. Позивачка просить змінити спосіб сплати та розмір аліментів посилаючись на те, що відповідач отримує більший дохід ніж це зазначено в довідці про його доходи та на те, що частину доходу відповідач отримує в натурі. Однак, такі твердження позивачки є безпідставними, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких своїх здогадів позивачка суду не надала. Як вбачається із копії посвідчення відділу молоді та спорту райдержадміністрації [NUMBER] відповідач та його дружина [PERSON] є багатодітною сім'єю. Спростованими є твердження позивачки про те, що відповідач добровільно не допомагає дитині, оскільки відповідачем надано суду копії квитанцій про здійснення переказів на суми 500 грн., 700 грн.,236 грн. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В силу дії ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно положень ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту позовних вимог позивачка фактично просить суд змінити спосіб присудження аліментів із частки (відсоток) від заробітку на тверду грошову суму. Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 143 цс 13, зазначив, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Таким чином, суд вважає, що зміна розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження суперечить закону, так як така зміна не відповідає положенням ст. 183 СК України, оскільки відповідач офіційно працює та має стабільний дохід. Протилежного позивачкою не доведено. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 75, 180, 181, 182, 183, 184, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 11, 88 Цивільно-процесуального кодексу України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік»,

Outcome: dismissed