Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить поділити між нею та відповідачем придбане під час шлюбу майно та визнати за нею право власності на ј частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2001р. Від шлюбу вони мають двох дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2019р. шлюб між ними було розірвано. За час сумісного проживання ними було придбано, крім іншого, нерухоме майно - квартира [ADDRESS] , Ѕ частина якої згідно свідоцтва про право власності належить їх сину, а Ѕ частина зареєстрована за відповідачем. Вартість квартири на даний час становить 1 560 800грн. Тому в порядку поділу спільного майна подружжя просить визнати за нею право власності на ј частину квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 6.03.2020р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 17.07.2020р. відповідач подав відзив, згідно якого проти позову заперечує, посилаючись на те, що спірна квартира придбана для нього та сина за його особисті кошти, які йому подарувала матір та він отримав у позику та на підставі договору фінансування будівництва житла за програмою «60 х 40», в якій його дружина участі не приймала, на квартобліку з метою отримання вказаної квартири не перебувала. Крім того, під час шлюбу ними були придбані також і транспортні засоби, які також підлягають поділу та звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому з зазначених у відзиві підстав просить визнати за ним право особистої приватної власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію між Ѕ частиною вартості автомобіля «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак [NUMBER] та Ѕ частиною вартості автомобіля «ЗАЗ-110207», 2005 р. випуску, державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 53 040грн., залишивши автомобіль «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак [NUMBER] у власності позивачки, а автомобіль «ЗАЗ-110207», 2005 р. випуску, державний номерний знак [NUMBER] - у його власності. 26.08.2020р. позивачка подала відзив, згідно якого проти зустрічного позову заперечує, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] була придбана за спільні кошти подружжя і вона рівною мірою приймала участь у поверненні позики, отриманої для сплати вартості зазначеної квартири. Також заперечує проти визначеного відповідачем способу поділу транспортних засобів, оскільки належних доказів їх вартості він не надав і вона не надає згоду на виплату йому компенсації різниці часток, оскільки таких коштів не має. Крім того, з нею проживають їх неповнолітні діти і аліментів, які сплачує відповідач, недостатньо на їх утримання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2020р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судовому засіданні основний позов підтримала, проти зустрічного заперечувала з підстав, зазначених у відзиві. Відповідач проти основного позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві, зустрічний позов підтримав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що основний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2001р. (ас 13). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6,12). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2019р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 14-16). Під час шлюбу на підставі Договору про фінансування будівництва житла за програмою 60Х40, укладеного між Головним управлінням житлового забезпечення та [PERSON] , сторонами була придбана квартира [ADDRESS] , Ѕ частина якої зареєстрована на праві власності за [PERSON] , Ѕ частина - за сином сторін [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 46-49); -автомобіль «ЗАЗ», 2005р. випуску, держивний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований на [PERSON] (а.с 50); -автомобіль «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований на [PERSON] (а.с. 96). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу та визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на день розгляду справи. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.01.2020р., ринкова вартість ј частини квартири [ADDRESS] станом на час складання висновку становить 340 200грн. (а.с. 17-24). Згідно звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу від 26.08.2020р., ринкова вартість автомобіля «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак [NUMBER] становить 92 641грн. (а.с. 79-101). Сторони не заперечують проти визначеної вказаними висновками вартості майна, а також дійшли згоди, що вартість автомобіля «ЗАЗ», 2005р. випуску, держивний номерний знак [NUMBER] становить 22504грн. (800доларів США). Враховуючи той факт, що автомобіль «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак [NUMBER] перебуває у користуванні позивачки, а автомобіль «ЗАЗ», 2005р. випуску, державний номерний знак [NUMBER] знаходився у користуванні відповідача, а також виходячи з принципу рівності часток подружжя у спільному майні та статті 71 СК України, вважає можливим здійснити поділ вказаного майна в натурі, залишивши вазані транспортні засоби у користуванні сторін, у яких вони і знаходяться, зі стягненням компенсації різниці вартості їх часток. Так, вартість автомобіля «ЗАЗ», 2005р. випуску, державний номерний знак [NUMBER] сторони визначили в 22504грн., тобто Ѕ частина його вартості становить 11252грн. Вартість автомобіля «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак [NUMBER] звітом про оцінку визначена в 92 641грн., тобто Ѕ частина його вартості становить 46 320,5грн. Таким чином, з позивачки [PERSON] , якій виділяється автомобіль «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак [NUMBER] на користь відповідача [PERSON] , якому виділяється автомобіль «ЗАЗ», 2005р. випуску, державний номерний знак [NUMBER] підлягає стягненню компенсація різниці між вартістю часток вказаних автомобілів, а саме - 35 068грн. 50коп. (46 320,50 - 11 252). Суд не знаходить підстав для збільшення частки [PERSON] у спільному майні, оскільки доказів того, що розмір аліментів, які сплачує відповідач, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, вона не надала. Також суд не знаходить підстав для залишення даних транспортних засобів у спільній частковій власності, оскільки вони тривалий час знаходяться у користуванні кожного із сторін окремо і спільно ними не використовуються. Щодо поділу Ѕ частини квартири [ADDRESS] суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд не знаходить підстав для визнання Ѕ частини квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю відповідача [PERSON] , оскільки належних та допустимих доказів придбання вказаної частини квартири за його особисті кошти він не надав. Так, суд не приймає до уваги письмову заяву [PERSON] про те, що нею було продано майно, а кошти передані сину [PERSON] для придбання квартири, оскільки у встановленому законом порядку договір про передачу або дарування йому коштів у певному розмірі та у певний період часу між ними не укладався (а.с. 62). Також не знайшов свого підтвердження той факт, що відповідач розраховувався за позику, отриману на придбання квартири, своїми особистими коштами, оскільки джерела походження цих коштів не назначив. Таким чином суд вважає, що спірна Ѕ частина квартири [ADDRESS] придбана під час шлюбу сторонами та на спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною сумісною власністю. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦПК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. При цьому у разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»). Суд вважає необхідним Ѕ частину квартиру [ADDRESS] залишити у спільній частковій власності, виділивши в порядку поділу майна подружжя у власність позивачці та відповідачу кожному по 1/4 частині квартири, без її реального поділу, оскільки сторонами не вчинено дій, направлених на надання згоди присудження одному з подружжя грошової компенсації вартості частини квартири, і, хоча її вартість визначена, не вчинено дій по внесенню на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. На підставі викладеного ст.ст. 57, 60, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 206 , 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial