Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], в якому просить суд визначити їй частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини квартири [ADDRESS]; визнати за нею право власності на вказану частку, також визначити за [PERSON] та [PERSON] за кожним по 1/3 частині квартири [ADDRESS], та визнати за ними право власності за кожним на 1/3 вказаної квартири. Крім того, [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якому просить суд визначити за ним та [PERSON] кожному по 1/3 частині квартири [ADDRESS], та визнати за ним та [PERSON] право власності за кожним на 1/3 вказаної квартири. В обґрунтування первісного та зустрічного позову, [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що їм та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Однак, у зв'язку з тим, що на теперішній час оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у відповідачки - [PERSON], вони не можуть оформити належним чином кожен свою частку на квартиру та розпоряджатися їй на власний розсуд. З урахуванням викладеного, позивачі були вимушені звернутися до суду з вказаним позовом. У судове засідання 08.10.2014року позивачка за первісним позовом - [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву, в якій від заяви, яка була подана до суду 11.09.2014року про залишення її позову без розгляду відмовилася, первісний позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити, зустрічний позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, а також просила суд розглянути справу за її відсутності. У судове засідання 08.10.2014 року позивач за зустрічним позовом - [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву, в якій від заяви, яка була подана до суду 11.09.2014року про залишення його позову без розгляду відмовився, зустрічний позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити, первісний позов визнав, не заперечував проти його задоволення, а також просив суд розглянути справу за його відсутності. У судове засідання 08.10.2014 року відповідачка [PERSON] не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву, в якій пояснила, що дійсно, у 1995році вона з донькою - [PERSON] та онуком - [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS], а також зазначила, що на даний час вона знаходиться за межами країни та не має можливості приїхати до міста Одеси, у зв'язку з чим, просили розглянути справу за її відсутності, проти задоволення первісного та зустрічного позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивачка [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). 16 травня 2014року за № 347/01-13 на виконання вимог ухвали Київського районного суду м. Одеси від 25.04.20014року, Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» були отримані документи з яких вбачається, що 29 червня 1995року [PERSON] звернулася до керівника органу приватизації з заявою про оформлення передачі в приватну спільну сумісну власність квартири, в якій проживає вона з членами сім'ї на умовах найму (а.с.35). Відповідно до довідки про склад сім'ї від 20 липня 1995року в квартирі по [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 36). Розпорядженням органу приватизації від 07 серпня 1995 року № 67008 заява [PERSON] була розглянута, задоволена та передано квартиру [ADDRESS] в приватну спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], які мешкають у вказаній квартирі. (а.с.34). На підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано 07 серпня 1995року Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 4-8511, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 33). Відповідно до відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 440227.93.14 від 21 травня 2014року станом на 31.12.2012року за адресою: [ADDRESS], право власності на об'єкт нерухомого майна не зареєстровано (а.с.31). Як вбачається з інформації реєстру прав власності на нерухоме майно, індексний номер 21755095 від 16.05.2014року, квартира [ADDRESS], у реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Приймаючи до уваги, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.08.1995року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, суд зазначає, що розмір часток співвласників у спільній сумісній власності в квартирі [ADDRESS], є рівним, тобто кожному належить по 1/3 частки квартири. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/3 частину (за кожним) квартири [ADDRESS], суд приймає до уваги і те, що відсутність оригіналу та неможливість отримати дублікат правовстановлюючого документу, оскільки інший співвласник - [PERSON] на даний час знаходиться за межами країни, а без її згоди це зробити не можливо, призвели до неможливості [PERSON] та [PERSON] оформити свої права щодо цієї квартири, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду їх права захистити неможливо. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], оскільки [PERSON] має повну цивільну дієздатність та самостійно може звернутися до суду із відповідною позовною заявою, а також відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину вищевказаної квартири, оскільки [PERSON] має повну цивільну дієздатність та самостійно звернулася до суду із відповідною позовною заявою. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: partial