Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 28.12.2011 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб ВРАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 2105 від 28.12.2011 року. Вказує, що у шлюбі у неї з відповідачем [INFO] народився син - [PERSON], про що 21.08.2012 року зроблено відповідний актовий запис № 1619, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого ВРАЦС Подільського РУЮ у м. Києві. Крім того, вказує, що 19.09.2013 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва шлюб між нею та відповідачем було розірвано, рішенням від 15.10.2013 року Дарницького районного суду міста Києва було вирішено стягнути аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача починаючи з 25.07.2013 року і до досягнення повноліття. Зазначає, що відповідач не цікавився життям та станом здоров'я їх малолітнього сина, не приймає участі у його вихованні, рідко з ним бачиться, після народження і по теперішній час він зареєстрований та проживає з нею, а тому відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини, не бере жодної участі у вирішенні важливих питань пов'язаних з вихованням та утриманням дитини, жодним чином не піклується про стан здоров'я дитини, не забезпечує дитині належні умови для здорового зростання і духовного розвитку, у зв'язку з чим, змушена була звернутись до суду з даним позовом та просить змінити прізвище [PERSON], [INFO] з «[PERSON]» на «[PERSON]». Позивачка у судове засідання 12.04.2017 року не з'явилась, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, однак подала до суду заяву, в якій позов підтримала та просив його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому та проводити судовий розгляд без її участі. Відповідач у судове засідання 12.04.2017 року не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без його участі, позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що він необгрунтований та безпідставно заявлений, оскільки він сплачує аліменти на утримання сина, купує йому іграшки та одяг, а за потреби - надсилає гроші на лікування. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2011 року між сторонами ВРАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві було зареєстровано шлюб, актовий запис № 2105 від 28.12.2011 року, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду міста Києва 19.09.2013 року (а.с.9). Судом встановлено, що у шлюбі у сторін [INFO] народився син - [PERSON], про що 21.08.2012 року зроблено відповідний актовий запис № 1619, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого ВРАЦС Подільського РУЮ у м. Києві (а.с.5). Крім того, 19.09.2013 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9), рішенням від 15.10.2013 року Дарницького районного суду міста Києва було вирішено стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 25.07.2013 року і до досягнення повноліття (а.с.10-12). Судом встановлено, що спільна дитина сторін - [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір'ю - позивачкою [PERSON], що підтверджується довідкою форма №3 від 16.11.2016 року ТОВ «Новобудова» ЖЕД №3 (а.с.13). Крім того, слід зазначити, що позивачка, з метою досудового врегулювання даного спору, надіслала на адресу відповідача лист з вимогою вирішення питання щодо зміни прізвища їх спільної дитини (а.с.4, 8), однак вона залишилась відповідачем без уваги. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Забезпечення інтересів дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч.5 ст. 148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Судом встановлено, що позивачка у підтвердження своїх позовних вимог посилалась на те, що після народження їх спільний з відповідачем син постійно проживав з нею, вона його виховує, піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що також підтверджується рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15.10.2013 року (а.с.10-12), у зв'язку з чим зміна прізвища дитини буде відповідати його інтересам. Відповідач у свою чергу, у своїй заяві, не навів переконливих мотивів того, що він піклується про сина, не зазначив доказів на підтвердження того, що йому, як батьку, чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною. Крім того, слід зазначити, що судом не може бути взята до уваги квитанція КМД УДППЗ «Укрпошта» (а.с.22), як належний та допустимий доказ у розумінні ст.ст.57-61 ЦПК України, належного виховання, піклування про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток сина, оскільки не підтверджує обставин, на які він посилався. Інших належних та допустимих доказів того, що він принаймні бере участь в утриманні дитини, намагається з дитиною зустрічатись, взагалі нею цікавиться, тобто того, що хоча б деякі батьківські обов'язки виконує у матеріалах справи відсутні. Відсутність систематичного спілкування з дитиною не заперечував і сам відповідач. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв'язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що зміна прізвища буде відповідати інтересам малолітнього [PERSON], який виховується матір'ю та проживає разом з нею та не впливатиме на обсяг прав та обов'язків батька, не порушує його батьківських прав в майбутньому, суд приходить до висновку про те, що позов повністю доведений, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з чим з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с.1). На підставі викладеного, ст.ст. 145, 148, 155, 180 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved