Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивачка в позовній заяві просить розірвати шлюб, який укладений між нею та відповідачем 07.10.2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Заліщицького райуправління юстиції Тернопільської області, актовий запис №4, покликаючись на те, що подружнє життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги, в результаті чого вони припинили спільне проживання 10 років тому, і як зазначає в позовній заяві позивачка, вона втратила до відповідача почуття поваги та любові. Даний шлюб шкодить її інтересам та підлягає розірванню, оскільки являється формальним. Також позивачка у своєму письмовому клопотанні просить проводити розгляд справи у її відсутності. У сторін від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Ухвалою суду 28.01.2021 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз`яснено наслідки його неподання без поважних причин. Відповідач відзиву на даний позов у визначений судом строк не подав, в судовому засіданні позов визнав повністю та просить його задовільнити. Відповідно до ст.206 ч.1 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами та задоволити позов, виходячи із наступного: Сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.10.2001 року, зареєструвавши його у Відділі реєстрації актів громадянського стану Заліщицького райуправління юстиції Тернопільської області, актовий запис №4, що стверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 07.11.2001 року. Судом встановлено, що у сторін від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивачка наполягає на розірванні даного шлюбу, з мотивів того, що він є на шкоду її інтересам. Відповідно до положень ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на рівній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 ч.3 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних пістав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі, зокрема п.11 абз.6, судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд вважає, що визнання відповідачем даного позову слід прийняти, так як воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому, суд вважає, що оскільки сторонами припинено спільне проживання, ними втрачено взаємне почуття любові та поваги, подальше збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін, шлюб між ними слід розірвати. Вирішуючи, відповідно до ст.141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved