Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі 1500 гривень щомісяця до досягнення сином трирічного віку. В обґрунтування вимог зазначає, що 19 грудня 2014 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу є син [PERSON] , [INFO] . Вони з сином проживають окремо від чоловіка у її матері в м. Камені-Каширському. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, хоча як батько зобов`язаний це робити. Єдиним її доходом є щомісячна допомога при народженні першої дитини, яка становить 860 гривень. У зв`язку з доглядом за дитиною і відсутністю самостійного заробітку вважає, що відповідач зобов`язаний платити аліменти і на її утримання. Син проживає з нею і вона не має можливості працювати внаслідок догляду за малолітньою дитиною. Відповідач є особою працездатного віку, має можливість працювати та утримувати її до досягнення дитиною трьох років. 12 квітня 2019 року позивачка [PERSON] надіслала до суду поштовим зв`язком заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до повноліття дитини, і стягнення аліментів за перший місяць звернути до негайно виконання, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 2000 гривень щомісяця до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, та визначити місце проживання малолітнього сина з нею. Ухвалою суду від 03 травня 2019 року до участі у справі на підставі частин 4, 5 ст. 19 СК України, ч. 6 ст. 56 ЦПК України залучено орган опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації для подання суду письмового висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини. У запереченнях на позов від 04 квітня 2019 року та від 25 квітня 2019 року відповідач [PERSON] просить стягувати з нього аліменти на дитину у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування заперечень зазначає, що з позивачкою та сином до 23 лютого 2019 року вони проживали однією сім`єю за місцем постійної реєстрації: [ADDRESS] , вели з [PERSON] спільне господарство і виховували сина. 23 лютого 2019 року дружина вирішила відвідати свою маму, яка проживає у м. Камені - Каширському, і він їх разом з сином відвіз, їх повернення було заплановано на 9 березня 2019 року. 5 березня 2019 року дружина перестала відповідати на його телефонні дзвінки і, як потім йому стало відомо, подала позовну заяву про розірвання шлюбу. 27 березня 2019 року рішенням Камінь-Каширського районного суду укладений між ним та позивачкою [PERSON] шлюб розірвано, рішення не набрало законної сили. У позовній заяві позивачка вводить суд в оману, безпідставно стверджуючи, що його місячний дохід становить 10000 грн. Він з 2014 року працює в ТзОВ «Т.В.Д.» на посаді майстра і його заробітна плата в середньому за місяць 2018 року становила 3807 грн. 40 коп., у 2019 році - 4236 грн., жодного іншого офіційного доходу у нього немає. Він має постійне місце праці, його заробітна плата є постійною, а тому розмір аліментів має бути встановлений відповідно до ст. 183 СК України у частці від заробітку (доходу). Проблем зі здоров`ям його син не має, надані суду медичні довідки позивачкою є минулорічними, а чеки свідчать лише про самолікування дружиною дитини. Щодо стягнення коштів на утримання позивачки, то він не має можливості надавати їй матеріальну допомогу. Дружина під час перебування у шлюбі отримала третю вищу освіту і має можливість працевлаштуватися за будь-якою із своїх здобутих спеціальностей, і якщо на заваді її працевлаштуванню стоїть його син, то він готовий забрати його жити до себе та надати їй можливість себе реалізувати професійно. Дружина забрала сина без його згоди і місце проживання дитини ними не узгоджувалося. Частка у ТзОВ «Ефект» ним успадкована від батька і жодного доходу від діяльності цього підприємства він не отримує, оскільки воно є збитковим. Окрім того, позивачка разом зі своїм братом [PERSON] забрали з його житла все майно, зокрема меблі, побутову техніку, одяг, кухонне приладдя та інше, яке було придбане під час перебування у шлюбі, тому на даний час він вимушений повністю облаштовувати своє життя, купувати меблі, предмети побуту. Вимоги позивачки перевищують його доходи, він не може віддавати весь заробіток, залишаючись при цьому ще й в заборгованості, оскільки у нього також є потреби. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Панасюк І.І. в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Станкевич Х.З. у судовому засіданні позов визнали частково, зокрема, відповідач не заперечив проти визначення місця проживання сина з позивачкою та стягнення з нього на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а в решті позову просив відмовити. Представник органу опіки та піклування Сидорчук С.С. в судовому засідання просив визначити місце проживання малолітньої дитини з позивачкою. Заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, зважаючи на таке. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Частиною 3 ст. 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 6 ст. 7 СК України рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо, їхній малолітній син проживає зі своєю матір`ю - [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Працівниками служби у справах дітей було здійснено вихід за місцем проживання позивачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] та її син проживають в будинку матері позивачки, мають власну кімнату. В будинку є: три спальні кімнати, кухня, ванна, кладова, коридор, зроблено косметичний ремонт, у кімнатах чисто та тепло, опалення пічне та парове. Сім`я веде підсобне господарство. Кімната, в якій проживає позивачка з сином достатньо освітлена, умебльована, дитина спить на окремому ліжку. Дитина достатньо забезпечена сезонним одягом, взуттям, іграшками, засобами гігієни, продуктами харчування, має багато розвиваючого матеріалу. Дитина хвороблива, тому потребує лікування та особливої уваги від матері та оточуючих. Для дитини необхідна спокійна, тепла, дружня атмосфера в сім`ї. [PERSON] на даний час здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Позивачка характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, веде нормальний спосіб життя, між нею та дитиною люблячі, теплі довірливі стосунки. Згідно з висновком органу опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області від 17 травня 2019 року № 788/26/2-19, для проживання, виховання та розвитку малолітнього сина [PERSON] позивачка створила належні умови (а.с. 112). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Як свідчить практика Європейського суду з прав людини при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації прав дитини, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечив проти визначення місця проживання його малолітнього сина [PERSON] з позивачкою - [PERSON] . Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та з урахуванням думки відповідача, суд дійшов висновку, що проживання малолітнього сина сторін, [PERSON] , разом із матір`ю, що має місце і на даний час, буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи, і не позбавляє батька дитини права на спілкування та участь у її вихованні. Судом встановлено, що позивачка не працює, здійснює догляд за малолітньою дитиною [PERSON] . Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації № 05-533 від 28 лютого 2019 року, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-єї дитини в розмірі по 860 грн. щомісячно, розмір цієї допомоги за період з серпня 2018 року по січень 2019 року включно становить 5160 грн. (а.с. 9). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, сторони у справі, як батьки малолітнього сина [PERSON] , зобов`язані утримувати його до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до частин 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум з 1 січня 2019 року на дітей віком до 6 років становить 1699 гривень. Між сторонами немає домовленості про розмір і порядок сплати аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідач [PERSON] працює у ТзОВ «Т.В . Д.» і його заробітна плата, згідно з довідкою від 29 березня 2019 року № TVD00000025, становить: у січні - серпні, жовтні 2018 року - по 3800 грн., у вересні 2018 року - 3737,68 грн., у листопаді та грудні 2018 року - по 3876 грн., загальний розмір заробітної плати за вказаний період складає 45689,68 грн. (а.с. 21). З урахуванням вимог ст. 184 СК України, суд дійшов висновку, що розмір аліментів за заявою позивачки (одержувача аліментів) належить визначити у твердій грошовій сумі. Позивачка [PERSON] , будучи допита в судовому засіданні в якості свідка, у зв`язку з чим попереджена про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань, пояснила, що крім заробітної плати, яку відповідач отримує, працюючи у будівельній компанії ТзОВ «Т.В . Д . » на посаді майстра, останній також має ще й інший дохід від зайняття роботами, пов`язаними з будівництвом, за час їхнього спільного проживання він не раз щомісячно приносив ще й інші кошти, крім регулярного доходу у вигляді заробітної плати, зокрема й кошти у розмірі 10000 грн. щомісячно. Протягом спільного періоду проживання з відповідачем ними було здійснено ремонт на третьому поверсі житлового будинку, де вони спільно проживали, придбано меблі, сантехніку, адже дохід відповідача не обмежувався тим розміром заробітної плати, про який зазначено у наданій ним довідці. При визначені розміру аліментів на утримання сина сторін, суд враховує стан здоров`я дитини, яка є хворобливою, що підтверджується копіями виписок із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] № 2903, № 4909, копією консультативного висновку спеціаліста від 17 січня 2019 року, випискою з медичною картки дитини від 02 лютого 2019 року. Також при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, який офіційно працевлаштований, інших утриманців немає, дані про незадовільний стан його здоров`я відсутні, є власником частки у Статутному фонді ТзОВ «Ефект», вартість якої становить 234000 гривень, та співвласником нерухомого майна - 1/3 частки житлового будинку в с. Бірки, Яворівського району, Волинської області, і матеріальний стан позивачки, яка у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку не працює, і її доходи складають з щомісячної одноразової допомоги при народження дитини. З урахуванням вищезазначених обставин, що повинні враховуватися судом при визначенні розмір аліментів, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина належить задовольнити частково, і стягувати з [PERSON] аліменти на утримання його сина у твердій грошовій сумі у у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім, і відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст. 7 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 2, 4, 6 ст. 84 СК України передбачено, що дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. З урахуванням вищенаведених обставин щодо майнового стану відповідача та стану його здоров`я, за відсутності інших утриманців, крім малолітньої дитини [PERSON] , суд дійшов висновку, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Аліменти на утримання позивачки належить стягувати з відповідача з дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 12 березня 2019 року. Згідно з дублікатом квитанції № № Р24А622567242А03280 від 14 червня 2019 року, відповідачем [PERSON] після пред`явлення позову були сплачені позивачці кошти в рахунок аліментів в розмірі 4500 грн. Ці обставини позивачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечила. За таких обставин, суд дійшов висновку про доцільність зарахувати ці кошти в рахунок сплати аліментів, про що просив в судовому засіданні відповідач та його представник. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем були перераховані позивачці кошти в розмірі 2000 грн. для прививки малолітньому сину. Наведені обставини також підтверджують можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина та дружини, з якою проживає дитина, у визначеному судом розмірі. Наявність у відповідача боргового зобов`язання у зв`язку з укладенням кредитного договору з банківською установою не може бути достатньою підставою для стягнення з нього аліментів на утримання його малолітнього сина у заявленому ним в запереченнях розмірі та свідчити про відсутність можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивачки належить стягнути понесені останньою та документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору за вимогу про визначення місця проживання дитини, в розмірі 768 грн. 40 коп. Позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в цій частині у розмірі 448 грн. 21 коп. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Отже, рішення суду у межах суми платежів аліментів за один місяць на утримання дитини та на утримання дружини, з якою проживає дитина, належить допустити до негайного виконання.

Outcome: partial