Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом про визнання права власності, в якому вказує, що тітці [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2801\~га. на підставі державного акта. 24 липня 2001 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла все належне майно [PERSON]. 20 липня 2003 року [PERSON] померла. [PERSON] постійно проживала з [PERSON] до дня смерті. Державний акт на земельну ділянку втрачено, підтверджується оголошенням в газеті «Свобода». [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2801\~га., належала [PERSON] на підставі державного акта. В судовому засіданні представник позивачки згідно договору про надання правової допомоги від 20 травня 2016 року [PERSON] позовні вимоги уточнив, просить визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2797\~га., кадастровий номер 6123087100:01:001:0325, на території [PERSON] сільської ради Козівського району, належала [PERSON] на підставі державного акта серії Р1 №674388 від 14 квітня 2003 року. Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання подала відзив на позов, згідно якого проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, просить справу розглядати за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги відзив на позов відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2797\~га. на території [PERSON] сільської ради, на підставі державного акта серії Р1 №674388 від 14 квітня 2003 року, підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6102451612016 від 06 червня 2016 року. 24 липня 2001 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла все належне майно [PERSON] (а.с.5). 20 липня 2003 року [PERSON] померла, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД\~№200897 (а.с.4). [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті [PERSON], підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради №146/2-19 від 30 березня 2016 року (а.с.6). Згідно довідки [PERSON] сільської ради №147/2-19 від 30 березня 2016 року з [PERSON] на час смерті проживали та були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 №674388 від 14 квітня 2003 року втрачено, підтверджується оголошенням в газеті «Свобода» №32 від 22 квітня 2016 року (а.с.9). [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, підтверджується відмовою нотаріуса №264/01-16 від 27 квітня 2016 року (а.с.8). Відповідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно п.1 ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності слід задовольнити. На підставі викладеного

Outcome: approved