Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №132480695 від 29 липня 2018 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №249817679 від 25 березня 2021 року, їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач не є членом її сім`ї, проте на теперішній час зареєстрований в будинку, однак не мешкає за вказаною адресою. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Зазначені обставини перешкоджають позивачу повноцінно розпоряджатись та користуватись будинком на свій розсуд. У зв`язку з вищенаведеними обставинами позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Позивач до судового засідання не з`явилась. Надала суду заяву, в якій просила свої вимоги задовольнити в повному обсязі, розглянути справу за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення з його підписом, який засвідчує отримання ним судової повістки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що на згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №132480695 від 29 липня 2018 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №249817679 від 25 березня 2021 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.10, 13 відповідно). Відповідач [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим у будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.27) та довідкою Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області №2188/02-10 від 21 квітня 2021 року (а.с.14). Однак, з письмових показів свідків [PERSON] (а.с.16), [PERSON] (а.с.20), [PERSON] (а.с.23) вбачається, що [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим у будинку [ADDRESS] , але не мешкає за вказаною адресою вже майже 20 років. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 391 ЦК України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач не надав суду ніяких доказів з приводу збереження за ним права користування житловим приміщенням. Оцінюючі матеріали справи та відповідні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме : будинком [ADDRESS] , підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад шість місяців відсутній за місцем своєї реєстрації, витрати по житлово-комунальним послугам не несе, будинком не цікавиться. На підставі викладеного,

Outcome: approved