Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2021 року право приватної власності на квартиру [ADDRESS] придбав її син [PERSON] і того ж самого дня на підставі договору дарування він подарував вказану квартиру позивачці, тобто, станом на сьогодні, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачці - [PERSON] . При цьому, згідно відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщені № 111-170158-юл 13.07.2021 року виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради в придбаній позивачкою квартирі [ADDRESS] й досі залишались зареєстрованими власниця (на той час) квартири [PERSON] та її донька - [PERSON] , але до укладення угоди купівлі-продажу з сином позивачки [PERSON] . [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою була знята. Відповідачка без поважних причин не проживає в даній квартирі понад один рік, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі багато років квартирою не цікавиться та сама документально підтвердила бажання знятися з реєстрації. Звісно, перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачка їй не чинила. Факт\~ реєстрації відповідачки порушує її право на вільне розпорядження і користування квартирою; наприклад, вона позбавлена права оформлення субсидії, тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Шенцевій О.П. Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 28.08.2021 року відкрито провадження по справі на підставі вказаної позовної заяви за правилами загального позовного провадження. Представник позивачки подав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Відповідач у судове засідання вдруге не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, вважає можливим заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст.178ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З наданих до суду документів та пояснень у позові вбачається, що особа, що залишилась зареєстрованою в квартирі позивачки, у вказаній квартирі не мешкає 15 років, та, взагалі, той самий строк не знаходиться на території України; має громадянство іншої країни Норвегії. - [PERSON] колишня власниця квартири, що була відчужена, мати [PERSON] разом з громадянкою [PERSON] (матір`ю [PERSON] та, відповідно, бабцею [PERSON] ) напередодні угод від 23.07.2021 року, маючи на руках відповідні повноваження намагалися окрім [PERSON] зняти з реєстрації місця проживання також і [PERSON] , але завдяки браку часу та певним перешкоджанням, як то: відсутність громадянського паспорту [PERSON] , відсутність відмови [PERSON] від громадянства України, закінчити цей процес були не в змозі. До суду, в колі інших були надані наступні документи: -заява [PERSON] від 01.07.2021 року до Управління ДМС України в Одеській області з посвідченим перекладом та апостилем в котрій зазначено наступне: «… прошу зняти мене з реєстрації … за адресою [ADDRESS] … Жодного паспорта в Україні не отримувала, окрім дитячого посвідчення на проїзд за кордон »; -довіреність [PERSON] від 01.07.2021 року на [PERSON] (бабцю), в котрій окрім інших повноважень зазначено: «…зняти мене з реєстрації місця проживання в Україні за адресою [ADDRESS] ». Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах, понад встановленого законом строку за відповідачем. Відповідно до статті 41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до статті 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» від 11 грудня 2003 року\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника,що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів,які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземця, осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною другою статті 405\~ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved