Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовами до ТОВ ВНФ «Зеленогірське» \~про повернення земельної ділянки та не перешкоджання у володінні та користуванні. В обґрунтування вимог позивачка вказувала, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянки, яка розташована на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області. З моменту отримання державного акту, її земельна ділянка знаходилася в користування відповідача. Вона вирішила господарювати самостійно і звернулася до директора ТОВ ВНФ «Зеленогірське» \~із заявою із проханням не обробляти її земельну ділянку. Через деякий час вона дізналася про існування договору оренди землі на 10 років, але договору оренди вона не підписувала. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила зобовязати ТОВ ВНФ «Зеленогірське» повернути її земельну ділянку та не перешкоджати нею користуватися. Представник відповідача ТОВ ВНФ «Зеленогірське» позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що позивачка отримувала орендну плату за землю, тим самим визнавши дійсність договору оренди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого. Відповідно до Державного акту Серія ОД № 080835 від 9 березня 2004 року, [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 3.97 гектарів у межах згідно планом, яка розташована на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області /а.с.10/. Позивачка просила директора ТОВ ВНФ «Зеленогірське» земельний пай в подальшому не обробляти, вказуючи на те, що вона договір оренди не підписувала і з умовами оренди не згідна, що підтверджується письмовою заявою [PERSON] від 24.12. 2014 року /а.с.8/. В судовому засіданні безспірно встановлено, що земельна ділянка , яка належить позивачці обробляється ТОВ ВНФ «Зеленогірське» на підставі договору оренди землі від 15.12.2010 року. Зазначений договір зареєстрований у відділі Держкомзему в Любашівському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено відповідний запис. Пунктом 8 спірного договору визначено, що договір укладено на 10 років.\~ Відповідно до Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV із подальшими змінами та доповненнями договір оренди землі укладається у письмовій формі. Згідно ст.202 ЦК України, двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін. Стаття 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Позивачка категорично заперечує факт підписання нею договору оренди землі із ТОВ ВНФ «Зеленогірське. Судом першої інстанції на підставі проведеної судово-почеркознавчої експертизи від 30 вересня 2015 року №1937/02, встановлено, що позивачка договір оренди землі\~\~від\~15.12.2010 року та акт прийому-передачі не підписувала (а.с.57-59). В матеріалах справи відсутні докази того, що вказаний договір був підписаний іншою особою за дорученням позивачки. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, заперечення представника відповідача суд не приймає до уваги. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що вищевказаний договір оренди не можна визнати укладеним. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України, передбачено, що набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved