Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики до відповідачки [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 березня 2014р. між громадянкою [PERSON] та громадянкою [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] передала [PERSON] грошову позику в розмірі 50 000 гривень зі строком повернення до 01 липня 2014 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 03 березня 2014 року, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вказано в позовній заяві, грошові кошти у розмірі 50 000 гривень були передані [PERSON] в момент підписання розписки. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивачка вказує, що строк повернення позики визначений 01 липня 2014 р. згідно розписки. Станом на 01 липня 2014р. сума позики в розмірі 50 000 грн. [PERSON] не повернута. На основі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 50 000 грн., судовий збір в сумі 500 грн. В судове засідання позивачка не з'явилася, проте до початку судового засіданні від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, проте від неї до початку судового засідання надійшло клопотання про розгляд даної справи в її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 03 березня 2014р. [PERSON] передала [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 50 000 гривень зі строком повернення до 01 липня 2014 року, що підтверджується розпискою [PERSON] від 03 березня 2014 року ( а.с. 5). Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Щодо письмової форми правочину, то стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вищевказаних норм закону розписка [PERSON] від 03 березня 2014 року відповідає вимогам цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, між сторонами існують договірні зобов'язання позики в сумі 50 000 грн. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно договору позики [PERSON] взяла позику зі строком повернення до 01 липня 2014 року. (а.с.5). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідачка [PERSON] в порушення вимог ст.ст. 530, 629, 1049 ЦК України не виконує покладений на неї обов'язок повернути грошові кошти отримані за договором позики, про що свідчить наявність у позивачки оригіналу розписки, а також письмова заява самої відповідачки, в якій остання визнає позовні вимоги, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення суми позики підлягають до задоволення. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають до задоволення, з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивачки заборгованість за договором позики в сумі 50 000 грн. та судовий збір. Задовольняючи позовні вимоги, суд також бере до уваги те, що відповідачка позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала проти їх задоволення.

Outcome: approved