Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь [PERSON] боргу за договором позики від 17.02.2009 року в сумі 159740 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 17 лютого 2009 року у м.Бобринець між нею та [PERSON] було укладено договір позики грошей, за умовами якого, відповідач [PERSON] отримав в борг 30000 доларів США, під 3% від загальної суми щомісячно, які зобов'язувався повернути в найкоротший термін, про що власноручно склав розписку, скріпивши її власною печаткою фізичної особи-підприємця. Станом на день звернення до суду відповідач частково виконав своє зобов'язання повернувши лише 10400 доларів США. [PERSON] 11.11.2013 року звернулася до відповідача у письмовій формі з листом-вимогою про повернення залишку позики в сумі 19600 доларів США, що еквівалентно 159740 грн., який направила поштовим засобом рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке повернулося з відміткою про вручення відповідачу 14.11.2013р. та з особистим його підписом, але до сьогодні борг відповідачем так і не повернено. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, вдруге направив на адресу суду заяву про перенесення розгляду справи. В судовому засіданні позивачка зазначила, що вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, заслухавши думку позивачки ухвалив розглянути справу за даної явки сторін оскільки, на переконання суду, така поведінка відповідача свідчить про намір затягнути розгляд цивільної справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. 17 лютого 2009 року відповідач [PERSON] отримав від позивачки в борг 30000 доларів США, під 3% від загальної суми щомісячно, які зобов'язувався повернути в найкоротший термін, про що власноручно склав розписку, скріпивши її власною печаткою фізичної особи-підприємця (а.с. 5). 11 листопада 2013 року позивачкою на адресу відповідача направлено лист-вимогу щодо повернення ним взятих у борг грошових коштів 19600 доларів США, що еквівалентно 159740 грн. виходячи з курсу долара 8,15 грн. за 1 долар та враховуючи часткове повернення боргу у сумі 10400 доларів США.(а.с. 6). Вказаний лист - вимогу відповідно до поштового повідомлення отриманий відповідачем особисто 14.11.2013 року (а.с. 7) Відповідно до приписів статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у 7-денний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові суду від 18.09.2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Враховуючи вищевикладені обставини та положення зазначених статей Цивільного Кодексу України, суд прийшов до висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, строк виконання договору позики минув 22 листопада 2013 року, відтак, відповідач добровільно зобов'язання не виконав, відтак, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved