Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним вище позовом про поділ майна подружжя та просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за нею право приватної власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь в рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля «AUDI Q7», 2007 року виготовлення, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], що був відчужений відповідачем без її дозволу та згоди, 171.606,26 грн., та судовий збір в розмірі 3.654,00 грн. В обґрунтування своїх вимог, позивачка [PERSON] вказує, що 14 серпня 1999 року сторони по справі уклали шлюб, що був розірваний Южним міським судом Одеської області рішенням від 17 березня 2014 року внаслідок подружньої зради відповідача. Від шлюбу у сторін залишилася донька [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначила, що у період шлюбу сторонами по справі було придбано наступне майно: - однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 63,1 кв.м., у тому числі жилою - 16,4 кв.м., підсобною - 46,7 кв.м., вартістю 480.000,00 грн.; - автомобіль «AUDI Q7», 2007 року виготовлення, державний номер «[NUMBER]», кузов [NUMBER], вартістю 343.212,53 грн. Вказане майно за час шлюбу було зареєстровано в компетентних органах на ім'я відповідача. На думку позивачки, у зв'язку з тим, що майно було придбано сторонами по справі у шлюбі, воно повинно бути поділено між ними у рівних частках. У зв'язку з тим, що автомобіль був протиправно без згоди та дозволу позивачки відчужений відповідачем на користь сторонньої особи, [PERSON] просила стягнути на її користь компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля. Не погодившись з первісним позовом, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, згідно якого просив суд: - визнати за собою право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,200 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виділити 1/2 частину земельної ділянки в натурі; - визнати за собою право власності на меблевий гарнітур (годинник, сервант, крісло, двомісний диван, тримісний диван) вартістю 36.900,00 грн., телевізор «САМСУНГ» діагональ 52 дюйма вартістю 18.000,00 грн., кавовий апарат вартістю 19.000,00 грн., картину вартістю 6.500 грн., відеокамеру «СОНІ» вартістю 7.800,00 грн., акустичну систему вартістю 12.300,00 грн.; - визнати за [PERSON] право власності на шафу купе вартістю 36.900,00 грн., телевізор «СОНІ» з проекційною тумбою, ДВД і підсилювачем вартістю 24.600,00 грн., телевізор «САМСУНГ» вартістю 11.000,00 грн., пральну машину «ЕЛ ДЖІ» вартістю 7.000,00 грн., персональний комп'ютер в зборі вартістю 6.000,00 грн.; - стягнути з [PERSON] судовий збір в розмірі 1.928,00 грн.; - визнати кредитний договір №11378481000 від 31.07.2008 року, який укладено між ним та АТ «УкрСиббанк» на отримання споживчого кредиту в сумі 49.900 доларів США таким, що укладений в інтересах сім'ї [PERSON]; - визнати рівними частки сторін по справі, по 1/2 частці кожному, в зобов'язанні по сплаті залишку кредиту та заборгованості по сплаті процентів по кредиту за договором споживчого кредиту №11378481000 від 31.07.2008 року, який укладено між ним та АТ «УкрСиббанк»; - стягнути з [PERSON] на свою користь 14.591,81 доларів США (еквівалент 1887.18,79 грн.), що складає половину суми залишку основного кредитного боргу за договором споживчого кредиту №11378481000 від 31.07.2008 року, який укладено між ним та АТ «УкрСиббанк»; - стягнути з [PERSON] на свою користь 560,56 доларів США (еквівалент 7249,83 грн.), що складає половину суми заборгованості по сплаті відсотків за договором споживчого кредиту №11378481000 від 31.07.2008 року, який укладено між ним та АТ «УкрСиббанк»; - стягнути з [PERSON] судовий збір в розмірі 1.726,00 грн. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що сторонами у шлюбі було набуте майно, що залишилося в користуванні позивачки за первісним позовом, а саме: меблевий гарнітур (годинник, сервант, крісло, двомісний диван, тримісний диван), телевізор «САМСУНГ» діагональ 52 дюйма, кавовий апарат, картина, відеокамера «СОНІ», акустична система, шафа купе, телевізор «СОНІ» з проекційною тумбою, ДВД і підсилювачем, телевізор «САМСУНГ», пральна машина «ЕЛ ДЖІ», персональний комп'ютер в зборі. [PERSON] зазначає, що у шлюбі за договором купівлі-продажу частини земельної ділянки позивачкою була набута земельна ділянка, що також підлягає поділу. Крім того, [PERSON] вказує, що у шлюбі в інтересах сім'ї ним було укладено з АТ «УкрСиббанк» договір споживчого кредиту №11378481000 від 31.07.2008 року та отримано 49.900,00 доларів США в кредит, відповідачка виступила поручителем по цьому договору, а відтак з неї необхідно стягнути на його користь 1/2 частку залишку основного боргу за договором та 1/2 частку відсотків. У зв'язку з вищевикладеним, сторони звернулися один до одного з позовами про поділ спільного майна подружжя. Позивачка за первісним позовом у судове засідання з'явилася разом з представником за довіреністю, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги визнає частково - в частині поділу земельної ділянки, подала заперечення на зустрічний позов. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, [PERSON], у судове засідання не з'явився, направив для участі у справі свого представника, який первісний позов не визнав, а зустрічний підтримав, про час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином. Третя особа, АТ «УкрСиббанк», повідомлялася належним чином, для участі у розгляді справи свого представника до суду направила. Представник третьої особи проти позовів заперечував в частині поділу квартири, що перебуває в іпотеці банку та боргових зобов'язань. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що первісний і зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 серпня 1999 року сторони по справі уклали шлюб, що був розірваний Южним міським судом Одеської області рішенням від 17 березня 2014 року. Фактичні шлюбні стосунки припинені 18 грудня 2013 року. Від шлюбу у сторін залишилася донька [PERSON], яка народилася [INFO] року та проживає спільно з позивачкою за первісним позовом. Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України. Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то майно, одержане за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст.61 СК України). Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст.69 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено, зокрема, домовленістю між ними (ч.1 ст.70 СК України). Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення для справи (ч.1 ст.71 СК України). Сторонами по справі у період шлюбу було набуте наступне майно: - однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 63,1 кв.м., у тому числі жилою - 16,4 кв.м., підсобною - 46,7 кв.м., що оформлена на відповідача за первісним позовом і перебуває в іпотеці банку; - автомобіль «AUDI Q7», 2007 року виготовлення, державний номер «[NUMBER]», кузов [NUMBER], що був оформлений на відповідача за первісним позовом та відчужений ним без згоди позивачки; - земельна ділянка, площею 0,200 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що оформлена на позивачку. Щодо наявності іншого спільного майна, про яке йдеться у зустрічному позові, та його вартості, позивачем за зустрічним позовом не надано на підтвердження цього жодних доказів в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, тобто позивачем за зустрічним позовом не доведені факт наявності майна, належності його до переліку спільного сумісного майна подружжя. Суд вважає, що оскільки спірна квартира сторін, автомобіль та земельна ділянка були набуті у шлюбі і у сенсі положень статті 60 та частини 3 статті 61 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, то вимоги сторін про поділ квартири та земельної ділянки шляхом визнання права власності на ідеальну 1/2 частку спірної квартири та земельної ділянки підлягають задоволенню. Автомобіль «AUDI Q7» поділу не підлягає, так як він вибув з власності подружжя за одноособовим рішенням відповідача, відтак суд прийняв рішення про стягнення компенсації з відповідача на користь позивачки. Твердження представника банку про неможливість задоволення позовної вимоги про ідеальний поділ квартири, так як фактично відбудеться розпорядження спірною квартирою, є безпідставними з огляду на наступне. Положення договору іпотеки про те, що іпотекодавець (відповідач) не має права розпоряджатися квартирою без згоди іпотекодержателя (банку) до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпоряджанням ним. Крім того, особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. З огляду на положення Закону України «Про іпотеку» (стаття 23), думка представника АТ «УкрСиббанк» про неможливість поділу квартири, оскільки вона набута за кредитні гроші та перебуває в іпотеці, і тільки за згодою банку може відчужуватися, є необґрунтованою. У зв'язку з тим, що позивачка, яка за цим судовим рішенням набуває право власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири, що перебуває в іпотеці банку, та набуває статус іпотекодавця на рівні з відповідачем і має всі його права, несе всі його обов'язки за іпотечним договором в силу ст. 23 Закону України «Про іпотеку» пропорційно до своєї частки, суд відмовляє позивачу за зустрічним позовом у позовних вимогах про стягнення з відповідачки за зустрічним позовом на його користь 1/2 частини залишку по кредиту та процентів. Суд вказує на можливість укладання додаткових угод з банком, у зв'язку з визнанням права власності на 1/2 частку квартири за [PERSON]. Що стосується спірного автомобіля «AUDI Q7», що був набутий подружжям у шлюбі та був відчужений відповідачем іншій особі без згоди позивачки, то з відповідача слід стягнути на користь позивачки грошову компенсацію від вартості автомобіля, пропорційно частці позивачки. Згідно даних Центру №2 надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Одеси при УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 12 лютого 2014 року, автомобіль подружжя «AUDI Q7», держномер «[NUMBER]», було перереєстровано на громадянина [PERSON] 24 січня 2014 року. Згідно ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Оскільки відповідач без згоди іншого співвласника здійснив відчуження спільного коштовного автомобіля, то суд стягує з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію, виходячи з вартості автомобіля, встановленої висновком експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу за №78Т від 24.06.2014 року, що був наданий представником відповідача, згідно якого вартість автомобіля складає 296.516,63 грн., тобто 1/2 частка позивачки, що підлягає стягненню з відповідача дорівнює 148.258,31 грн. При вирішенні спору суд враховує роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Згідно п. 22 Постанови, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 постанови передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Пунктом 30 постанови встановлено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Outcome: partial