Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.06.2011 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Ще до розірвання шлюбу відповідач у зв'язку з переведенням по службі на інше місце роботи став проживати окремо від сім'ї. З цього часу припинилися фактичні шлюбні відносини між ними, а також він перестав цікавитися життям їх дітей. Відповідач повністю ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не цікавиться їх життям, здоров'ям та навчанням, не телефонує, не підтримує з ними родинних зв'язків, не проявляє до них батьківського піклування та турботи, постійно приховує місце свого проживання. Вона, як мати, самостійно виховує доньку та сина, створює належні умови для їх розвитку. Питання щодо виконання батьківських обов'язків відповідачем двічі заслуховувалось на комісії з питань захисту прав дитини. Навіть за таких обставин він відмовлявся приїхати на засідання комісії, посилаючись на віддаленість проживання і відсутність коштів на дорогу. Виконання своїх батьківських обов'язків він вбачає лише у сплаті аліментів. При цьому, вважає за необхідне зазначити, що сплачує він аліменти на дітей лише із пенсії, нарахування і виплату якої неможливо приховати, а із заробітної плати аліменти не сплачуються, так як він приховує ці доходи. Окрім аліментів, жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Починаючи з 2011 року, він лише один раз зустрівся з дітьми, хоча неодноразово приїжджав у Володимир-Волинський до своїх друзів. Таке ставлення до дітей є свідченням його байдужості до їх подальшої долі. Відповідач свідомо не виконує тих обов'язків, до яких його зобов'язує закон, ухиляється від їх виконання, а тому вона звернулася до суду з проханням позбавити відповідача батьківських прав на доньку [PERSON] та сина [PERSON]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Представник третьої особи-виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити. Стаття 51 Конституції України визначає, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом встановлено, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.06.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с. 5/. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 23.09.2003 року та серії [NUMBER] від 17.07.2008 року /а.с. 6-7/. Діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS], про що свідчить довідка № 1146 від 03.03.2017 року /а.с. 10/. Згідно із психолого-педагогічними характеристиками № 266/1 від 31.05.2017 року, № 266/2 від 31.05.2017 року, виданими навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» с. Льотниче Володимир-Волинського району Волинської області, діти [PERSON] та [PERSON] виховуються в неповній сім'ї, мати [PERSON] часто відвідує школу, спілкується з учителями, контролює навчальний процес дітей, батько [PERSON] за час навчання дітей в НВК с. Льотниче жодного разу не з'являвся, ніяким чином з педпрацівниками школи не зв'язувався, дочкою та сином не цікавився /а.с. 11, 12/. Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON], затвердженого рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області № 78 від 24.03.2016 року, виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, виходячи виключно з інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с. 8, 9/. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Стаття 25 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, зазначає, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї, і право на забезпечення в разі безробіття, хвороби, інвалідності, вдівства, старості чи іншого випадку втрати засобів до існування через незалежні від неї обставини. Материнство і дитинство дають право на особливе піклування і допомогу. Всі діти, народжені у шлюбі або поза шлюбом, повинні користуватися однаковим соціальним захистом. Відповідно до ст.ст. 3 та 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 5 протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію відкрито для підписання 4 листопада 1950 року, ратифіковано в Україні Законом №475/97-ВР від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. За змістом Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, оскільки не цікавиться їх життям, здоров'ям та навчанням, не бере участі в їх вихованні, не підтримує з ними родинних зв'язків, не проявляє до них батьківського піклування та турботи, виконання своїх батьківських обов'язків вбачає лише у сплаті аліментів. Крім цього, судом встановлено, що позивачка [PERSON] самостійно виховує доньку та сина, створює належні умови для їх навчання та розвитку: донька [PERSON] займається в гуртках вокального та фольклорного співу ''Берегиня'', співає у шкільному хорі; син [PERSON] займається в гуртку бальних танців. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідач без поважних причин не виявляє щодо своїх дітей батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки та сина, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, що свідчить про його байдуже ставлення до своїх дітей, а також беручи до уваги висновок виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає до задоволення.

Outcome: approved