Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із цивільним позовом до [PERSON], яким просила збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь, на утримання дочки, [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 (одна тисяча п'ятсот гривень), починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року з відповідача стягнуто на її користь на утримання дочки, [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 500,00 грн. до її повноліття. Вважає, що цих коштів на утримання дитини недостатньо, дитині потрібні кошти на навчання, харчування, їжу, одяг, взуття, тоді як відповідач не бере участь у додаткових витратах, у тому числі, викликаних хворобами дитини. У своєму позові зазначає, що відповідач працездатний, стан його здоров'я задовільний, інші виплати по аліментах він не здійснює. В судому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач позов не визнав, пояснив суду, що має невеликий заробіток, має ще одну дитину, яку утримує. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне. Позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], в якому батьком зазначений [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а. с. 3). Згідно рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року з відповідача стягнуто на користь позивачки на утримання дочки, [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 500,00 грн. щомісячно до її повноліття (копія рішення, а. с. 4). Згідно пояснень сторін в судовому засіданні, цю суму виплат позивачка вважає недостатньою для утримання дитини, а відповідач в судовому засіданні стверджував, що не має можливості сплачувати більше. Суд встановив, що дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 02.01.2018 року (довідка, а. с. 5). Відповідач проживає один, згідно довідки № 60-03 від 26.03.2018 року працює у ТОВ «КОНРОМ», має офіційний дохід за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року включно - 21177,52 грн. Має ще одну дитину - неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], яка навчається згідно довідки № 306 від 01.03.2018 року в Новомосковському коледжі НМетАУ на 2 курсі за спеціальності «Прикладна математика» на бюджетній основі з 01.09.2016р. (а. с. 26-28, 38). Станом на теперішній час згідно пояснень сторін та наданих квитанцій, аліменти за рішенням суду сплачує, має невелику заборгованість за їх сплатою (копії квитанцій, а. с. 30-37). Суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року з відповідними змінами, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з наведеного, батьки зобов'язані забезпечити такий рівень життя своїх дітей, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей на рівні, що визначений законодавством. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Згідно ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд встановив, що відповідач є працездатною особою, не є інвалідом, працює, у теперішній час має щомісячний доход, зокрема, мав наступний доход: у вересні 2017 року - 3930,00 грн., у жовтні 2017 року - 3858,00 грн., у листопаді 2017 року - 5080 грн., у грудні 2017 року - 3958,30 грн., січні 2018 року - 4600,00 грн., лютому 2018 року - 4880,00 грн. Має ще одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], однак доказів, що утримує цю дитину, суду не надав. Суд також встановив, що дитина проживає з позивачкою, яка повністю її утримує, офіційно не працює, за її словами дохід позивачки у місяць складає близька 1500,00-2000,00 гривень. Таким чином, суд встановив, що позивачка потребує допомоги на утримання дитини з боку батька, оскільки має невеликий заробіток і самостійно виховує та утримує спільну з відповідачем дитину. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частково задовольняючи позов, суд бере до уваги, що станом на теперішній час відповідач сплачує аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно, і такий розмір аліментів, згідно СК України та з урахуванням Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» не є мінімальним, визначеним законом розміром аліментів, оскільки є значно меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, а також не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд звертає увагу на те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не позбавляє платника чи одержувача аліментів права звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, відповідно до положень статті 192 СК України, оскільки дана норма дає право особі звернутись до суду і в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи те, що після визначення судом аліментів в розмірі 500,00 грн. щомісячно, до її повноліття, значно збільшились витрати на утримання дитини і даний розмір аліментів не забезпечує звичайних потреб дитини та її гармонійний розвиток, є меншим мінімального розміру аліментів, котрий визначений законодавством, внаслідок збільшення витрат на дитину змінився також матеріальний стан позивача, що в контексті ч.1 ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів. У той же час, позивачка не довела, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі саме у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, що він має достатній доход для цього, інші джерела доходів, окрім офіційної заробітної плати. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, справедливим і співмірним розміром аліментів буде сплата їх відповідачем щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 930,00 гривень. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини, оскільки є наближеним до мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України. Визначення аліментів у меншому розмірі порушить як вимоги вищенаведеної норми закону, так і конституційні права, гарантії дитини та не забезпечить звичайних потреб та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 09 січня 2018 року. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі положень ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial