Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що з 19.12.2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від вищезазначеного шлюбу у них є дитина [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу відповідач ставився до сімейного життя та сімейних обов'язків легковажно і безвідповідально, влаштовував безпідставні сварки. По господарству вдома відповідач не вважав за потрібне працювати, створювати побутові умови для проживання. Мали місце подружні зради з боку відповідача. Крім того, періодично відповідач зловживав спиртними напоями та поводив себе агресивно. Застосовував по відношенню до позивачки та до її мами, [PERSON], фізичну силу та при цьому хватав переносну сумку з дитиною та розмахував нею (чим ніс загрозу життю дитини). З червня 2015 року позивачка та відповідач проживають окремо. Дитина весь час проживає з позивачкою. Вона виховує дитину самостійно, створюючи належні умови виховання, утримує її, купує одяг, ліки, засоби гігієни, іграшки та і інші речі необхідні для нормального розвитку дитини. Відповідач у даній справі є батьком малолітньої дитини: [PERSON] [INFO], проте він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього стану. Внаслідок виховання, відсутності сімейних цінностей та негативного розуміння щодо власного образу життя відповідач після укладення шлюбу виявився соціально не спрямованим і не здатним підтримувати здорову атмосферу у сім'ї, що негативно впливатиме на світосприйняття дитини у майбутньому. Дитині відповідач нічим не допомагає ні морально, ні матеріально. Так, відповідач не виділяв кошти ні для сімейного бюджету, ні для догляду за дитиною, проводив постійно дозвілля у друзів, застосовував до позивачки фізичну силу при дитині та ненормативну лексику, як вдома так і в громадських місцях, принижував її людську гідність. Також відповідач характеризується різкою безпідставною зміною настрою протягом малого періоду часу. Від негативного впливу на дитину відповідач не в змозі виконувати батьківські обов'язки і цим створює умови, які шкодять інтересам дитини [PERSON] Відповідач від виховання дитини ухиляється. 10.12.2015 року рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Також зазначив, що дійсно не бере участь та в подальшому не бажає виховувати свого сина [PERSON], [INFO]. Третя особа - представник служби у справах дітей Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін та третьої особи. Фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. 10.12.2015 року рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами було розірвано /а.с.8/. Відповідно до світлокопії свідоцтва серії [NUMBER] про народження малолітнього [PERSON], його батьком зазначено відповідача /а.с.9/. Відповідно до довідок, виданих Новоархангельською селищною радою № 4647 від 15.10.2015 року та № 4648 від 15.12.2015 року, [PERSON], [INFO] проживає разом із матір'ю та знаходиться на повному її утриманні /а.с.11,12/. Згідно з довідкою Новоархангельського центру первинної медико-санітарної допомоги, дитина здорова, при відвідуванні сім'ї, мати постійно знаходиться з дитиною. Батько не бере участі в догляді за дитиною. Мати постійно перебуває в психологічному стресі /а.с.13/. Відповідно до довідки виданої ПСП «Лан» Новоархангельського району Кіровоградської області № 300 від 11.12.2015 року позивачка працює на даному підприємстві на посаді інспектора з кадрів з 22.08.2013 року. З 21.04.2015 року перебувала у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, з 25.08.2015 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку /а.с.15/. Позивачка працює у ПСП «Лан» на посаді інспектора з кадрів з 22.08.2013 року. За час роботи вона зарекомендувала себе позитивно, як грамотний і висококваліфікований фахівець, а також творча і креативна людина. За період роботи на підприємстві позивачка не має дисциплінарних стягнень. На роботі характеризується, як людина спокійна та врівноважена, відповідальна, доброзичлива, працьовита. Конфліктів у колективі за її участю помічено не було, що підтверджується характеристикою виданою ПСП «Лан» № 305 від 16.12.2015 року /а.с.16/. Позивачка має постійний щомісячний дохід, що підтверджується довідками про доходи, виданими ПСП «Лан» /а.с.17,18/. Вироком Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2015 року відповідача визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. на користь держави, зокрема у вироку суду встановлено, що відповідач заподіяв легкі тілесні ушкодження позивачці та її матері, при виниклій конфліктній ситуації при якій зокрема знаходилась малолітня дитина /а.с.10/. В заяві адресованій до суду відповідач наголосив на тому, що дійсно не бажає примати участь у вихованні своєї малолітньої дитини. При цьому суд виходить з того, що відповідач не спілкується в достатньому обсязі зі своєю малолітньою дитиною, для її нормального усвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, при цьому не забезпечує належним чином необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання. В пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, щодо малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки як встановлено він ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків батька, не цікавиться життям власної дитини, її духовним та культурним розвитком, виказує безвідповідальне ставлення до неї, злісно ухиляється від її виховання та утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток, обмежуючи її права на охорону здоров'я, достатній життєвий рівень, що є підставою для задоволення позовних вимог, обставини, викладені в позовній заяві, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Враховує те, що позивачка належним чином виконує обов'язки по утримуванню та вихованню малолітньої дитини, піклується про неї, а тому суд вважає, за необхідне та доцільне визначити місцем проживання малолітньої дитини, біля позивачки за місцем її реєстрації, оскільки відповідач зазначених дій не вчиняє. Визнання позову відповідачем є підставою для задоволення позову, оскільки його визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сплачений судовий збір.

Outcome: approved