Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов мотивувала тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. З 18.05 2012 року та на протязі року відповідачка проживала в квартирі та на даний час зареєстрована там, однак не проживає вже більше року. В лютому 2014 року відповідачка та її чоловік забрали всі свої речі та залишили квартиру і з того часу про їх місце проживання позивачці нічого не відомо. Позивачка і надалі змушена оплачувати комунальні послуги за відповідачку, не може оформити субсидію на квартиру. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з мотивів зазначених в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Свідок [PERSON] суду дала показання та вказала що більше року не бачила відповідачки у квартирі [ADDRESS]. Раніше коли свідок приходила до позивачки то бачила речі відповідачки, тепер речей відповідачки в квартирі не має. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки та показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належним їй житловим приміщенням. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 червня 1995 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] - дочці, [PERSON] - сину в рівних долях (а.с.2). Відповідачка [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS], що підтверджується копією будинкової книги на цю квартиру (а.с.5-9) та довідкою Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, яка була витребувана на запит суду в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України (а.с.17). Позивачка вказує, що реєстрація у квартирі відповідачки перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачці на праві власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідачка не проживає в квартирі [ADDRESS] понад рік, не несе витрати по утриманню житла, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: approved