Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на праві приватної власності належить 9/100 частин житлового будинку [ADDRESS], що складає квартиру [NUMBER], житловою площею, 35,2.кв.м. З часу придбання квартири її матір»ю після якої вона отримала квартиру у спадок у її користуванні знаходився також сарай та частина напівпідвального приміщення, розташованого під квартирою. До 1999 року напівпідвальне приміщення знаходилося в користуванні відповідачки [PERSON] та матері позивачки [PERSON] В 1999 році позивачка з»ясувала, що усе напівпідвальне приміщення знаходиться у користуванні відповідачки [PERSON] У зв»язку з господарською необхідністю (підключення квартири до системи централізованого водопостачання та водовідведення, а також до системи газопостачання) вона в 2009 році звернулася до відповідачки з проханням добровільно повернутися до спільного використання напівпідвалу, проте та відповіла відмовою. Довідавшись, що відповідачка по справі вже оформила документи про право власності на напівпідвальне приміщення позивачка в липні 2011 року звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10.07.2012 року визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 14.12.1999 року № 1299, видане виконавчим комітетом Радомишльської міської ради на ім»я [PERSON] та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.10.2009 року, видане Радомишльською державною нотаріальною конторою [PERSON] на квартиру [NUMBER] за адресою [ADDRESS]. В зв»язку з тим, що позивачка вважає себе співвласником напівпідвального приміщення, та оскільки напівпідвальне приміщення загального користування використовується відповідачкою одноособово без будь-яких належних правових підстав просила суд усунути перешкоди в користуванні спільним напівпідвальним нежитловим приміщенням, розташованим в багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS], шляхом виселення з нього [PERSON] та зобов»язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у доступі та використанні вказаного приміщення з метою проведення через нього комунікацій до квартири [PERSON]. Судові витрати по справі просила покласти на Відповідачку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав,проти його задоволення заперечив,вваєжає,що [PERSON] володіє напівпідвальним приміщенням на законних підставах. Представник міської ради в судове засідання не з»явився,про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Вислухавши пояснення представників сторін,дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та вважає що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником 9/100 частин житлового будинку, квартири [NUMBER] в будинку [ADDRESS], на підставі Свідоцтва про право на спадщину , виданого Радомишльською державною нотаріальною конторою 26.08.1999 року, реєстровий № 2-569. Відповідачці [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, Виданого Радомишльською державною нотаріальною конторою 01.10.2009 року , реєстровий № 2-1160 належала квартира [NUMBER] в будинку [ADDRESS]. Проте згідно рішення Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2012 року визнано недійсними рішення виконкому Радомишльської міської ради про видачу ордеру [PERSON] на підвальне приміщення в [ADDRESS], а також визнано недійсним Свідоцтво про право власності на вказане житло та Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19 листопада 2012 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2012 року залишено без змін. Рішенням Радомишльської міської ради № 483 від 01.04.2013 року спірне приміщення прийнято у комунальну власність міста. У квітні 2013 року відповідачка [PERSON] звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовною заявою до Радомишльської міської ради про визнання за нею права власності на спірне приміщення за набувальною давністю. Ухвалою Радомишльського районного суду від 27 травня 2013 року провадження у справі про усунення перешкод в користуванні спільною власністю було зупинено, до вирішення справи за позовом про визнання права власності на спірне приміщення за набувальною давністю. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.02.2014 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спірне приміщення за набувальною давністю,. Цим же рішенням визнано незаконним та скасовано Рішення виконкому Радомишльської міської ради від 01.04.2013 року № 483 « Про прийняття майна у комунальну власність міської ради» квартири [NUMBER] в будинку [ADDRESS] Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 19 травня 2014 року Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.02.2014 року в частині визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю скасовано та ухвалено нове. В задоволені позову [PERSON] до Радомишльської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено з інших підстав. У решті рішення залишено без змін. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.04.2014 року провадження у справі про усунення перешкод в користуванні спільною власністю було відновлено. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї, і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво-або багатоквартиному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або в середині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Конституційний суд України рішенням № 4-рп/2004 від 02.03.04 р. офіційно роз'яснив положення ст. 1 та п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного жилого фонду», в частності, у відношенні прав співвласників багатоквартирного будинку на допоміжні приміщення було зазначено, що вони являються загальною спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку та передаються ним безоплатно, одночасно з приватизацією квартир і окремо приватизації не підлягають. У ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» вказано, що «допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку являються приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку» (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Таким чином суд дійшов висновку, що оскільки спірне напівпідвальне приміщення є допоміжним, а відтак є спільною власністю усіх співвласників багатоквартирного житлового будинку. Як встановлено в судовому засіданні відповідачка [PERSON] фактично проживає у спірному приміщенні та чинить перешкоди у користуванні ним іншим співвласникам. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. За умовами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, підлягають задоволенню в повному обсязі. Прийшовши до висновку про задоволення позову, суд стягує з відповідачки на користь позивачки понесені нею судові витрати : судовий збір в сумі 114,70 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 5000 гривень, підтверджені відповідними платіжними квитанціями. На підставі викладеного,

Outcome: approved