Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила поновити її на роботі сторожем спортзалу ДПТНЗ «ЛПНПЛ» та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2017 по день поновлення на роботі. В обґрунтування позову зазначила, що була прийнята на посаду прибиральниці службових приміщень ПТУ №2, відповідно до наказу №175 від 04.10.2001 р., наказом №35 від 25.01.2007 р. була переведена на посаду сторожа спортзалу. Наказом № 099-К від 29 серпня 2017 р. була звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату з посади сторожа спортзалу. 21.06.2017 МОН України було видано наказ № 885 про реорганізацію професійно-технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області. Виконання вказаного наказу, головою комісії державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей» Жуковим О.І., проведено з грубими порушеннями КЗпП України за скороченням штату. Засідання профкому відбулось 27.06.2017, на яке позивачка запрошена не була. Наказ № 120 про попередження працівників щодо реорганізації професійно-технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області був виданий 29.06.2017. Вказаний наказ не містить чітких формулювань щодо скорочення чисельності працівників, зокрема п. 1 наказу викладено наступним чином: « Попередити під підпис про наступне можливе звільнення робочих місць та можливе скорочення штату….». З червня 2017 року позивачка неодноразово зверталась до голови профспілкового комітету щодо видачі копії протоколу засідання профкому від 27.06.2017, проте на даний час вказаний наказ позивачці не вручено. Вважає, що позивачка належним чином про скорочення штату повідомлена не була, відповідачем не враховано переважне право на залишення працівника на роботі, не пропонувалось перейти на іншу роботу, накази про припинення трудового договору не містять посилання на підстави звільнення позивачки, а тому вона змушена була звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному у позові. Доповнила, що про засідання профспілки вона не повідомлялась і присутня на ньому не була. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що звільнення відбулося у відповідності до діючого законодавства. Вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Стаття 43 частини 1-3, 7, 8 КЗпП України передбачає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім\~випадку ліквідації\~підприємства,\~установи,\~організації)… статті 40… цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник… У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). В судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала на посаді сторожа Державного професійно технічного навчального закладу «Лисичанський професійний гірничо промисловий ліцей» (а.с.3). Згідно п.п.1-3, 5 наказу міністра Міністерства освіти і науки України №885 від 21 червня 2017 р. «Про реорганізацію професійно-технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області» шляхом приєднання до Державного професійно-технічного навчального закладу «Привільський професійний ліцей» (далі Ліцей) був припинений відповідач, правонаступником якого став Ліцей, департаменту науки і освіти ЛОДА було доручено попередити керівників учбових закладів про вивільнення працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6-8). Наказом № 099-к від 29 серпня 2017 р. (а.с.5 ) позивачка з 31 серпня 2017 р. була незаконно звільнена із займаної посади, оскільки розглянуте за ухвалою суду в порядку ст.43 ч.9 КЗпП України подання про звільнення позивачки було відхилене Лисичанською територіальною організацією профспілки працівників вугільної промисловості, що є підставою для задоволення позовних вимог про поновлення позивачки на роботі. Однак суд зазначає, що згідно наказу №099-К від 29.08.2017 р. позивачка була звільнена з посади сторожа, згідно довідки (а.с.46) такої посади як «сторож спортивної зали» у штатному розпису відповідача та класифікатору професій, затвердженому наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 р. №327, не існує, тому суд поновлює позивачку саме на посаді сторожа. Згідно ст.235 ч.2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Справа розглядалася більше року не з вини позивачки, тому виплаті на її користь підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за весь його період, тобто з 01 вересня 2017 р. по 13 травня 2019 р. включно. Разом з цим, оскільки позивачкою не було надано довідки про її середньоденну заробітну плату, графік роботи та інші необхідні для вирахування сум, що підлягають стягненню, дані, суд,

Outcome: partial