Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом в якому зазначила, що в серпні вона була прийнята на посаду старшого продавця непродовольчих товарів до приватного підприємця [PERSON] 07.10.2013 року їй було повідомлено, що трудовий договір № 0859121308 від 01.08.2012 р знято з реєстрації та звільнено з займаної посади п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення її з посади старшого продавця непродовольчих товарів вважає незаконним та безпідставним . Вказує, що відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. З наказом про звільнення з роботи а також з наказом про прийняття на роботу її ознайомлено не було та копії не видавались., що є порушенням, крім того стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Причини її звільнення у листі від відповідача , не відповідають дійсним обставинам справи, тому що прогулом може вважатись лише невихід на роботу без поважних причин. Починаючи з 29.04.2013 року по 05.05.2012 року вона була відсутня на роботі з поважних причин, а саме знаходилась на лікуванні . При виході з лікарняного 06.05.2013 року у магазині « [INFO]» по [ADDRESS] в якому вона працювала та виконувала адміністративні обов'язки, нею було виявлено, що відбулися кардинальні зміни, а саме було змінено увесь робочий колектив, назначено нового адміністратора магазина. Відповідач не допустив її до робочого місця, внаслідок чого вона не могла змоги приступити до виконання своїх обов'язків. Про данні дії вона одразу звернулась до відповідача у письмовій формі. Також і в подальші дні при виході на робоче місце її не допускали до роботи. Відповідач ігнорував її неодноразові звернення про допущення її до виконання обов'язків. 14.10.2013 року їй стало відомо, що 07.10.2013 року Правобережним центром занятості м. Запоріжжя було знято з реєстрації трудовий договір № 08591201308 від 01.08.2012 року. Причини її невиходу на роботу є поважними та не можуть вважатись прогулом, тому звільнення її з цієї підстави є незаконним, а тому її повинно поновити на попередній роботі. Враховуючи те , що в результаті незаконного звільнення їй не було нараховано середньомісячну заробітну плату, тому при поновленні її на роботі відповідач зобов'язаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу., а також моральну шкоду. Просить суд поновити її на посаді старшого продавця непродовольчих товарів,фізичної особи - підприємця [PERSON], стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, та зобов'язати відповідача відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 25000 грн. Надалі позивачка надала уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог, додавши позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 2673 грн.89 коп. Мотивує це тим, що після її повернення на робоче місце вона не була допущена до роботи і постійні переживання через невизначеність з подальшою роботою призвели до загального погіршення стану її здоров'я і тому вона у серпні 2013 року звернулась до Багатопрофільної лікарні ТОВ « ВітаЦентр», де проходила обстеження у фахівців, також проходила різні обслідування. На виконання рекомендацій лікарів в період з 05.08.2013 року по 26.08.2013 року позивач придбала в аптечних закладах медичні препарати та обладнання на загальну суму1643 грн.62 коп. Невизначеність її подальшого життя та роботи взагалі призвело до її госпіталізації до КУ « Обласна клінічна психіатрична лікарня» . У зв'язку з лікуванням вона витратила 1030,27 грн. Вважає, що зазначені хворобливі стани виникли у неї через незаконні дії відповідача . Просить суд визнати поважними причини пропуску місячного строку для звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі та поновити строк на звернення до суду; поновити її на посаді старшого продавця непродовольчих товарів особи - підприємця [PERSON]; стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; а також стягнути моральну шкоду в сумі 25000 грн . та матеріальну шкоду в розмірі 2673 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечує, суду надані заперечення. Представник 3-ї особи в судове засідання не з'явився , повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи , надані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено , що 01.08.2012 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір відповідно до якого [PERSON] була прийнята на роботу як старший продавець непродовольчих товарів і зобов'язана виконувати обов'язки старшого продавця непродовольчих товарів. Вказаним трудовим договором встановлено , що робочий час працівнику,а саме : з 9.00-13.00 та з 14.00-18.00, вихідні дні - субота та неділя, тривалість щорічної відпустки 24 календарних дні. Вказаний договір підписано сторонами та зареєстровано в Правобережному центрі зайнятості м. Запоріжжя . З пояснення свідків [PERSON] [PERSON] , [PERSON] [PERSON] судом встановлено , між сторонами по справі виник конфлікт, та 26 квітня 2013 року [PERSON] пішла з роботи та була відсутні на роботі з 14 год .45 хв до кінця робочого часу. Також як пояснили свідки з 07 травня по 14 травня 2013 року [PERSON] була відсутня на роботі. Також свідки [PERSON] [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що 07.05.2013 року [PERSON] прийшла в магазин, залишивши лист непрацездатності, але до роботи не приступила. Свідок [PERSON] суду підтвердила, що між позивачем і [PERSON] виник конфлікт по поводу затримки заробітної плати. Те що позивачка не була на роботі 26.04.2013 року більше трьох часів підтверджується актом про відсутність на роботі. Також відсутність на роботі [PERSON] в період з 07.05.2013 року по 14 05.2013 р. також підтверджується актами складеними трьома працівниками , та підписані ними . Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника ( ст.. 38,39) з ініціативи власника або уповноваженого ним органу ( ст.. 40,41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу ( ст.. 45) Згідно п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках : прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Таким чином, враховуючи відсутність [PERSON] на роботі 26.04.2013 року протягом 3 год.15 хв,, що підтверджується актом про відсутність на роботі, а також актом № 1 про результати інвентаризації наявних коштів., та відсутність її на роботі 07.05.2013 року та не з'явлення її на робочому місті до 14.05.2014 року., що і підтвердили свідки , суд вважає, що [PERSON] звільнено на законних підставах , а тому вимоги про поновлення її на роботі та виплаті їй середнього заробітку є безпідставними. Доводи позивачки стосовно того, що при виході з лікарняного 06.05.2013 року у магазині відбулись кардинальні зміни і її не допустили до робочого місця, спростовуються поясненнями свідків про те що 06.05.2013 року був офіційним вихідним днем, також це підтверджується табелем обліку використаного робочого часу за травень 2013 року. Також суд вважає, що немає підстав для задоволення моральної шкоди. Відповідно до ст.. 237 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивачку звільнено законно відповідно до норм КЗпП, а тому немає факту заподіяння позивачці моральної шкоди. Також суд вважає за необхідне відмовити позивачки про стягнення матеріальної шкоди, а саме стягнення з відповідача коштів на її лікування , з тих підстав, що позивачка не навела жодного доказу в підтвердження наявності причинного зв'язку між наявними в неї проблемами зі здоров'ям та фактом її звільнення. Таким чином у суду є всі підстави для відмови позивачці в задоволенні позовних вимог. Що до строку звернення з позовом , суд вважає, що відповідно до ст.. 233 КЗоТ України а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової крижки. 14.05.2013 року було винесено наказ 1405/1 про звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин та підготовлено лист за № 1405/1 від 14.05.2013 року, в якому доводилось до відома [PERSON] факт її звільнення згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України та повідомлялось про необхідність з'явитись для отримання нарахованої ій зарплати та компенсації за невикористану відпустку, а також для зняття з обліку трудового договору. Лист позивачка отримала особисто 17.05.2013 року , але ж в листі не зазначено, що додатком направлявся приказ , тому суд вважає , то місячний строк позивака не пропустила , тому що вона звернутись з позовом у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової крижки

Outcome: dismissed