Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення, яким стягнути із відповідача на її користь борг за неналежне виконання зобов'язання по поверненню коштів в загальному розмірі 128657,11 грн, (де: курсова різниця суми основного боргу - 70169,57 грн + 3% річних - 8208,42 грн + індекс інфляції за час прострочення - 50279,12), 10000 грн моральної шкоди, а також оплачених судових витрат в сумі 1386,57 грн. В заяві покликається на те, що рішенням Городенківського районного суду від 29.07.2014 року в справі № 342/576/14-ц було задоволено її позовні вимоги та вирішено стягнути із [PERSON] в її користь борг у розмірі 101722,25 грн., а також 1017,22 грн. судових витрат. На даний час вказане рішення суду відповідачем не виконано, що стверджується довідкою відділу ДВС Городенківського районного УЮ. Підставою звернення позивачки до суду стало невиконання відповідачем свого боргового зобов'язання, по поверненню їй відповідно до власноруч написаної [PERSON] розписки суми коштів в загальному розмірі 6475 євро. Враховуючи, що рішенням Городенківського районного суду від 29.07.2014 року з відповідача в користь позивачки стягнуто 101722,25 грн основного боргу та в зв'язку із істотним падінням курсу гривні по відношенню до Євро, стягнута судом з [PERSON] у розмірі 101722,25 грн. вже не становить еквівалент 6475 Євро. Таким чином [PERSON] вважає, що доцільним є вирішення питання про стягнення на її користь із відповідача в справі 70169,57 грн., які складають курсову різницю між сумою основного боргу, зазначеною в рішенні Городенківського районного суду від 29.07.2014 року (171891,82 грн. - 101722,25 грн. = 70169,57 грн.). У зв'язку з тим, що судом в попередньому рішенні судом не вирішувалось питання стягнення суми штрафу за неповернення позики, позивачка вважає, що вона вправі вимагати стягнення штрафу в розмірі 3% річних за період з 31.07.2013 року по даний час. Грошові кошти у загальному розмірі 6475 євро були передані 31.07.2013 року відповідачу, у момент підписання розписки. Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України на час підготовки позивачкою позову, а саме станом на 04.03.2015 року 1 Євро дорівнює 26,547 українським гривням. Неповернення позики у встановлений строк призвело до особистих тяжких моральних страждань позивачки, які вона оцінює в 10000 грн. моральної шкоди. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених в позові та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ст.74, 76 ЦПК України. Від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки чи про відкладення розгляду справи. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно ч.2. ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 31.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується копією розписки, за якою відповідач отримав в борг від позивачки 6475 євро. Відповідно до Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року предметом договору позики можуть бути: валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законними платіжними засобами на території України; іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобам на території відповідної іноземної держави. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1049 ЦК України передбачено, шо позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2014 року по справі №342/576/14-ц (провадження № 2/342/373/2014) задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] борг у розмірі 101722 грн. 25 коп. та судові витрати в розмірі 1017 грн. 22 коп. Станом на 18.03.2015 року борг по виконавчому листу № 342/576/14-ц від 29.09.2014 року про стягнення з [PERSON] 101722, 25 грн. боргу становить 98921,15 грн., що підтверджено копією листа відділу ДВС Городенківського районного управління юстиції № 1495/03-19/4 від 20.03.2015 року. Згідно довідки вих. № 252 від 18.05.2015 року, виданої ТВБВ № 10008/079 м. Городенка філії - Івано-Франківського облуправління АТ «Ощадбанк» офіційний курс гривні відносно іноземних валют, згідно повідомлення національного банку, станом на 04.03.2015 року становить за 100 Євро - 2654,7747 грн. Відповідно до положеннь ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає платі у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З огляду на викладене та враховуючи те, що рішенням суду від 29.07.2014 р., яке набрало чинності, сума боргу по борговій розписці в розмірі 6475 євро була стягнута з відповідача на користь позивачки в межах заявлених вимог позивача та в еквіваленті до офіційного курсу валют , тобто в розмірі 101722,25 грн., суд приходить до висновку , що вимоги позивачки про стягнення з відповідача боргу в розмірі 70169,57 гривень, як курсову різницю суми основного боргу станом на 04.03.2015 р., задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за вказаним вище договором позики від 31.07.2013 року не виконав та суму боргу не повернув, що встановлено рішенням суду від 29.07.2014 року. Так, суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачкою, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 3% річних за період з 29.07.2014 по 30.03.2015р. р. в порядку ст. 625 ЦК України, що становить 3447,22 грн., виходячи з наступних розрахунків: 6475 Євро * 3/100/365 днів у році * 244 днів прострочення (за період з 29 липня 2014 року по 30 березня 2015 року) = 129,85 Євро 129,85 Євро * 2654,7747 грн./100 = 3447,22 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, то в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28.03.2012р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні, а тому в задоволенні в цій частині позовних вимог слід відмовити. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Разом з тим, як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.п.3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (майнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, при відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивачки на ту обставину, що відповідач не повернув позику у встановлений строк, та це призвело до її особистих душевних страждань, чим завдано їй моральну шкоду, жодними доказами не підтверджено, в позовній заяві не зазначено та в судовому засіданні не надано пояснень, а тому в задоволенні цієї частині позову слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачені останньою судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становлять 243,60 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 526, 533, 625, 1046, 1049, 1167 ЦК України,

Outcome: partial