Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини доньки, [PERSON] , [INFO] , та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позов обґрунтований тим, що 12.10.2012 сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність поваги один до одного та втрату взаєморозуміння. З 20.11.2020 шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть. Подальше збереження сім`ї позивачка вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. Крім того, позивачка зазначає, що після припинення шлюбних відносин відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по утриманню дитини, не допомагає матеріально, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду із вказаним позовом і до повноліття дитини. Крім того, в теперішній час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, доходів не має, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, до досягнення дитиною трьох років. 18 грудня 2020 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області відкрито провадження у даній справі. 22 квітня 2021 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, за клопотанням відповідача [PERSON] сторонам надано строк один місяць для примирення. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалася йому за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , однак до суду повернувся конверт з відміткою поштового відправлення про неможливість вручення відправлення з причин`адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачем до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог\~ст. 178 ЦПК України\~і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8\~ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 839, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб/а.с.8/ Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.9/. Судом встановлено, що з 20 листопада 2020 року шлюбні відносини між сторонами припинені, разом вони не мешкають та спільне господарство ними не ведеться. Відповідно до довідки від 02.12.2020, виданої старшою по будинку, позивачка [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею мешкає спільна дитина сторін - дочка [PERSON] , [INFO] /а.с.10/. Відповідно до ч. 1 ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.\~112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами неможливо, суперечить інтересам сторін, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. При вирішенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на утриманні позивачки [PERSON] знаходиться неповнолітня дитина дочка [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Згідно до вимог ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або визначаються судом. Згідно ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про стягнення аліментів суд приймає до уваги матеріальне становище дитини та відповідача, відсутність у відповідача інших аліментних зобов`язань, не являється особою з інвалідністю, з нього не утримуються інші стягнення по виконавчим документам, та вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому позивачкою розмірі. Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи від дня пред`явлення позову 02.12.2020, і до досягнення дитиною повноліття [INFO] , щомісячно, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні позовної вимоги про стягнення коштів на утримання дружини, до досягнення дитиною трирічного віку, поданої в порядку ч. 4 ст. 84 СК України, суд зазначає наступне. Крім того, відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. В силу ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дитиною трирічного віку. При вирішенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат, суд зазначає наступне. 02 грудня 2020 року позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір за позовну вимогу немайного характеру про розірвання шлюбу в розмірі 840 грн./а.с.1/. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи, що позов задоволено повністю, суд вважає, що сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5\~Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів і позовні вимоги позивачки задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved