Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] ,в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку та на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, має доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, фактично залишивши сімю. Сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, а позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи без його участі. За таких обставин відповідно до ч.2ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, батько або інші особи, що виховують дитину,несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим,відповідно до ч.2ст.51 Конституції України та ст..180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні батьків від цього обовязку за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються в частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Пленум Верховного Суду України в постанові №3 від 15.05.2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в п. 17 розяснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів , суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини , що мають істотне значення. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. Оскільки відповідач являється працездатним, інших утриманців не має, то суд вважає,що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку. Відповідно до вимог ст.84ч.2 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки відповідач не заперечує проти сплати аліментів у розмірі ? частини заробітної плати, то суд позовні вимоги в цій частині задовольняє повністю. Статтею 191 ч.1 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На виконання п.1ч.1ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved