Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем протягом останнього часу однією сім′єю не проживають, оскільки втратили почуття один до одного, у них постійно виникають сварки, непорозуміння, шлюб існує формально. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач на даний час не надає їй матеріальну допомогу на утримання дитини, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1500, 00 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття сина, а також визначити місце проживання дитини з нею. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів. Але просить стягнути з нього аліменти у меншому розмірі, ніж вказує позивачка, оскільки він офіційно не працює, доходу не має. Також зазначив, що допомагає дитині за можливістю. Щодо визначення місця проживання дитини, то зазначив, що підстав для цього немає, оскільки між сторонами немає спору з цього приводу. Просив позов задовольнити частково. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 липня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1081. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з′ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення . З урахуванням вищевикладеного та встановлених обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки збереження сім′ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, сторони разом не проживають, наполягають на розірванні шлюбу. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов′язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері, яка працює, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 8435,07 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Як встановлено судом, відповідач на даний час офіційно не працює, доходу не має, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітній [PERSON] знаходиться на утриманні своєї матері, у добровільному порядку батько дитини відмовляється надавати допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан матері, на утриманні якої перебуває спільна дитина сторін та неповнолітня дитини від попереднього шлюбу, а також батька, матеріальний стан якого дозволяє надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині, але при цьому на його утриманні перебуває батько похилого віку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина. Що стосується визначення розміру аліментів, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач офіційно не працює, доходу на даний час не має, також при розгляді справи були враховані інші обставини, досліджені у судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку, що аліменти повинні бути стягнуті у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1167, 00 грн. (прожитковий мінімуму на одну дитину віком до 6 років на момент постановлення рішення) щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини. Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання дитини, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно із ст. 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Як встановлено при розгляді справи та підтверджено сторонами, спору між позивачкою та відповідачем щодо місця проживання дитини на даний час немає, а тому підстав для вирішення даного питання у судовому порядку немає. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial