Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, що укладений між сторонами та зареєстрований 17.07.2003р. у Черкаському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №874. В обґрунтування позову зазначила, що сім'я фактично розпалася, оскільки вони з чоловіком мають різні погляди на сімейне життя та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Через це між сторонами відбувалися постійні скандали, що ображало честь та гідність позивачки. З лютого 2012 року вони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Позивачка зазначила, що збереження сімї н можливе, через те, що вона бажає створити іншу сімю. В судове засіданні сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та задовольнити її вимоги. Також позивачка зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення та просила не відшкодовувати понесені нею судові витрати, а після розірвання шлюбу не змінювати її прізвище. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Судовий виклик направлявся відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 17.07.2003р. між сторонами укладений та зареєстрований шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину донька Даря, 24.03.2005р.н. /а.с. 6/. На теперішній час сім'я фактично розпалася, оскільки спільне життя між сторонами не склалося через відсутність порозуміння між ними, розходження поглядів на сімейне життя. Вже тривалий час сторони проживають окремо, а тому шлюб між ними носить формальний характер. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам позивачки. Перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України, судом не встановлені. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. На теперішній час дитина проживає з позивачкою. Спору з приводу місця проживання та порядку участі батьків у вихованні та забезпеченні доньки між сторонами також немає. Після розірвання шлюбу донька проживатиме з позивачкою. В добровільному порядку відповідач відмовляється від розірвання шлюбу, а тому позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір, який виник зі шлюбних відносини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням позивачки, це не відповідатиме її інтересам і не матиме результату, оскільки сторони проживають порізно з 2012 року і не підтримують ніяких звязків. Крім того, суд враховує, що з моменту звернення позивача до суду з позовом (12.12.2016р.) минуло два місяці, а відповідач двічі не зявився в судові засідання та не заявляв клопотань про надання строку на примирення. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи клопотання позивачки, суд вважає за необхідне її прізвище після розірвання шлюбу не змінювати. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивачки про покладення судових витрат на неї. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved