Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 11 червня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , від якого [INFO] народився [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. Малолітній син проживає разом із нею та повністю перебуває повністю на її утриманні. Натомість, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та матеріального утримання сина [PERSON] . Також, позивачка стверджує, що [PERSON] з раннього дитинства хворіє на гастроезофагеальну рефлексну хворобу, у зв`язку із чим, потребує постійного догляду, лікування, особливого режиму харчування з дотриманням дієти, що вимагає значних фінансових затрат. Дитина регулярно проходить огляд у Медичному центрі Святої Параскеви у м. Львів. Так, вказує, що на утримання сина нею витрачається щомісячно приблизно 10000 гривень, зокрема це витрати на харчування, ліки, одяг та взуття, іграшки, тощо. Відповідач не надає жодних коштів на утримання дитини, незважаючи на те, що є здоровою працездатною особою, здійснює підприємницьку діяльність, надаючи послуги у виді перевезення речей, у зв`язку із чим має стабільний дохід, при цьому, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб. За вказаних обставин позивачка вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на малолітнього сина [PERSON] у сумі 5000 гривень, щомісячно. З цих підстав просила позов задовольнити. \~ \~ \~ \~ Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 30 червня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, згідно якого відповідач заперечує викладені у позові обставини. Вказує, що він не є матеріально забезпеченою особою, з початку 2021 року не отримував жодних доходів від здійснення підприємницької діяльності, у зв`язку із чим не має можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі, а саме у сумі 5000 гривень. Крім цього, вважає, що розмір аліментів, який просить стягувати позивачка нічим необґрунтований, оскільки нею не надано жодних доказів на обґрунтування обставин щодо того, що витрати на утримання сина складають 10000 гривень у місяць. З цих підстав просив позов задовольнити частково та стягувати із нього аліменти на сина [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить 1006,50 гривень. 25 серпня 2021 року від представника позивачки [PERSON] [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивачки заперечує доводи відповідача, викладені у відзиві на позов про те, що відповідач не є матеріально забезпеченою особою. Зокрема, вважає, що відсутність доходів у відповідача у першому кварталі 2021 року свідчить лише про те, що він отримує нестабільний мінливий дохід. При цьому, відповідач не має на утриманні інших осіб та є здоровою працездатною особою. Окрім цього, відповідно до відповіді на адвокатський запит, наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Тернопільській області за №31/19-Ч-44а від 05 травня 2021 року, станом на день припинення шлюбу із позивачкою за відповідачем були зареєстровані два транспортні засоби: AUDI Q 7, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] і автомобіль DAF TE 10XF, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , які 12 березня 2021 року були відчужені відповідачем 12 березня 2021 року. Середня загальна ринкова вартість даних відчужених автомобілів складає близько 900000 гривень. Кошти за продаж автомобілів залишились у відповідача, незважаючи на те, що вказані автомобілі були спільною власністю подружжя. Покликаючись на те, що з огляду на стан здоров`я дитини, який потребує регулярного обстеження та лікування, особливий режим харчування та догляду, що вимагає значних фінансових витрат позивачка невзмозі самостійно забезпечити сина усім необхідним, у зв`язку із чим просить позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Юхимець Г.І. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, попередньо направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги визнає частково та просив стягувати із нього аліменти на сина [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить 1006,50 гривень. Судом установлено: Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 11 червня 2016 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року, ухваленим у цивільній справі №607/5621/21. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , про що складено актовий запис №1013 Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 11 травня 2017 року видане Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Малолітній син сторін [PERSON] проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що стверджується Довідкою №96 виданою 22 квітня 2021 року Дочірнім підприємством «Добродій-Сервіс-1». Як убачається із Довідки №086-10, виданої 13 серпня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Медичний центр Святої Параскеви», [PERSON] , [INFO] хворіє на ГРЕХ (гастроезофагеальна рефлюксна хвороба). Дане захворювання виникло у перші місяці після народження, стан у динаміці не прогресує, утримується стабільно важкий. Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 16 березня 2017 року, основний вид економічної діяльності 49.41. Вантажний автомобільний транспорт. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Судом установлено, що сторони не досягли згоди з приводу понесення витрат на утримання дітей. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до частини другої статті 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх заперечень щодо відсутності можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі у сумі 5000 гривень, щомісячно, відповідачем долучено Довідку, видану Борщівською державною податковою інспекцією у Тернопільській області за №1454/АП/19-00-51 від 18 червня 2021 року, у якій зазначено про те, що згідно поданої декларації платника єдиного податку за І квартал 2021 року (№9102553540) від 28 квітня 2021 року, фізичною особою-підприємцем [PERSON] задекларовано обсяг доходу у розмірі 0,00 гривень. Однак, відсутність задекларованих доходів за перший квартал 2021 року не може свідчити про стабільну відсутність доходів. При цьому, відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, яка займається відповідним видом економічної діяльності, що ним самим не заперечується, відтак, не позбавлений можливості отримувати дохід від здійснення підприємницької діяльності. При цьому, суд критично сприймає твердження позивачки щодо того, що від відчуження транспортних засобів, які були придбані у період шлюбу, що відповідач отримав дохід у розмірі 900000 гривень, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних доводів суду не надано. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітнього сина сторін на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, з огляду на наявність у дитини захворювання, а також, беручи до уваги те, що відповідач є молодою особою працездатного віку, не надав суду доказів на підтвердження того, що за своїм станом здоров`я чи майновим становищем позбавлений можливості надавати матеріальне утримання своєму малолітньому сину, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 03 червня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial