Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій зазначила, що 11 січня 2014 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 7. Спільне життя в них не склалося, шлюбні відносини між ними припинено з кінця 2014 року, спільне господарство не ведеться, спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, немає, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сімї немає. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою, відповідач надає матеріальну допомогу на утримання доньки в розмірі, що не є достатнім для нормального фізичного та морального розвитку дитини. Крім того, ця допомога носить непостійний характер. Позивач на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Інших доходів, крім виплат на дитину в розмірі 860,00 гривень на місяць, не має. Відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, однак має заробіток від неофіційної роботи в розмірі, достатньому для утримання і дитини, і позивачки. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами до цього часу не досягнуто. Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні на позові наполягала. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання їх доньки у розмірі 3000грн., та на її утримання у розмірі 2000грн. Представник позивача також на позові наполягала, просила суд його задовольнити та пояснила, що відповідач офіційно не працює, але має постійний дохід, крім того в нього є кошти на депозитних рахунках більше 100000грн, у звязку з чим він має матеріальну можливість платити аліменти у розмірі 5000грн. на утримання дитини та дружини. Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Від відповідача надійшла заява, про розгляд справи за його відсутності, та письмові пояснення, позов в частині розірвання шлюбу він визнає в повному обсязі, що стосується аліментів: при визначенні суми просить врахувати, що він офіційно не працює, має мінливий дохід, на його утриманні знаходиться син від першого шлюбу, на утримання якого він сплачує аліменти в розмірі 600грн., а також на його утриманні знаходиться його батько, який потребує його допомоги у звязку з похилим віком. Суд, заслухавши позивачку та її представника, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 11.01.2014 року зареєстрували шлюб, про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 7, видано свідоцтво про шлюб (а.с. 5). Спільне життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними припинено з кінця 2014 року, спільне господарство не ведеться, спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя немає, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сімї немає. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення, то суд, вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач просить суд повернути їй прізвище, яке було у неї до державної реєстрації шлюбу «Федорова», суд, повертає останній прізвище, яке в неї було до державної реєстрації шлюбу «Федорова». Що стосується вимог про стягнення з відповідача аліментів на дитину та дружину, в судовому засіданні встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Дитина проживає разом з позивачкою, відповідач надає матеріальну допомогу на утримання доньки в розмірі, що не є достатнім для нормального фізичного та морального розвитку дитини. Крім того, ця допомога носить непостійний характер.Позивач на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Інших доходів, крім виплат на дитину в розмірі 860,00 гривень на місяць не має. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів як на утримання неповнолітньої дитини, так і на утримання дружини до досягнення донькою трирічного віку. При визначенні розміру аліментів, суд враховуює те, що відповідач [PERSON] на даний час офіційно не працює, по мірі своїх можливостей допомагає своїм літнім батькам, сплачує аліменти на утримання свого неповнолітнього сина від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Вільнянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області № 162 від 09.03.2017 року про розмір сплачених аліментів у твердій грошовій сумі, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 45). Крім того, твердження позивачки про наявність грошових коштів у відповідача [PERSON] на депозитних рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли підтверджень, оскільки в матеріалах справи міститься копія виписки стосовно інформації про депозити відповідача (а.с. 63-68), відповідно до якої на рахунках відсутні кошти. Отже, враховуючи вищевикладене та вимоги ст. 180, ст. 183 СК України, та враховуючи те, що дитина проживає з матір'ю, суд вважає можливим визначити розмір стягуваних аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.11.2016 року, до досягнення донькою [PERSON] [INFO], повноліття. Крім того, відповідно до ст. 84 СК України [PERSON] має право на утримання аліментів з [PERSON] до досягнення донькою трирічного віку («право на аліменти за безсонні ночі»). Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути кошти на утримання дружини [PERSON], до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трирічного віку, у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 03.11.2016 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, також стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір при подачі позову до суду у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial