Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що вона працює касиром торговельного залу в ТОВ «Аргон». 05.11.2013 року, приблизно о 18 год. в магазині «Корона», в якому знаходиться її робоче місце, під час виконання неї своїх трудових обов'язків, з'явилась відповідачка і підійшовши до позивачки в присутності її колег по роботі заявила, що вона прийшла в зв'язку з тим, що її повідомили, що позивачка, серед людей, в тому числі і в магазині «Корона» в м. Калинівка вул. Леніна,57, поширює про членів родини відповідачки інформацію про те, що її дочку [PERSON] виключили з вищого навчального закладу в якому вона навчається. Відповідачка висловлювалась на підвищених тонах, дуже емоційно з жестикуляцією рук. Цей інцидент відбувався в присутності колег по роботі. Позивачка намагалась пояснити відповідачці, що до тієї інформації, яку вона повідомила відповідачка, вона не має ніякого відношення, ніякої інформації вона не поширювала. На прохання сказати хто повідомив її інформацію про поширення нею чуток, відповідачка пояснила, що не бажає називати цих людей Відповідачка звинуватила позивачку в поширенні нею інформації, яка абсолютне не відповідає дійсності, а тому є недостовірною інформацією, а також інформацією, що була поширена відповідачкою негативно порушує її особисті немайнові права, зокрема, ганьбить її честь, гідність, а також завдає шкоди діловій репутації. Тому позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просить зобов'язати відповідачку спростувати нею інформацію, яку вона поширила відносно позивачки, а також стягнути з неї моральну шкоду в розмірі 5.500 грн., також покласти на неї всі судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак від неї надійшла заява, відповідно до якої вона просить слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка в судове засідання не з'явилась без поважних причин, хоч належним чином була повідомлена про день розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення прокурора дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Так, позивачка працює касиром торговельного залу в ТОВ «Аргон». 05.11.2013 року, приблизно о 18 год. в магазині «Корона», в якому знаходиться її робоче місце, під час виконання нею своїх трудових обов'язків, з'явилась відповідачка і підійшовши до позивачки в присутності її колег по роботі заявила, що вона прийшла в зв'язку з тим, що її повідомили, що позивачка, серед людей, в тому числі і в магазині «Корона» в м. Калинівка вул. Леніна,57, поширює про членів родини відповідачки інформацію про те, що її дочку [PERSON] виключили з вищого навчального закладу в якому вона навчається. Відповідачка висловлювалась на підвищених тонах, дуже емоційно з жестикуляцією рук. Цей інцидент відбувався в присутності колег по роботі. Позивачка намагалась пояснити відповідачці, що до тієї інформації, яку вона повідомила відповідачка вона не має ніякого відношення, ніякої інформації вона не поширювала. На прохання сказати хто повідомив її інформацію про поширення нею чуток, відповідачка пояснила, що не бажає називати цих людей Відповідачка звинуватила позивачку в поширенні нею інформації, яка абсолютно не відповідає дійсності, а тому є недостовірною інформацією, а також інформацією, що була поширена відповідачкою, негативно порушує її особисті немайнові права, зокрема, ганьбить її честь, гідність, а також завдає шкоди діловій репутації. В своїх поясненнях в судовому засідання позивачка підтвердила обставини викладені в позовній заяві, пояснила, що відповідачка її марно звинуватила у розповсюдженні неправдивої інформації, так як вона цього не робила і хотіла пояснити це в магазині «Корона», однак відповідачка її не слухала, а впродовж 15 хв. в присутності колег по роботі та відвідувачів магазину звинувачувала її у розповсюдженні чуток про дочку відповідачки. Після даного інциденту позивачка стала себе погано почувати, в неї стався емоційний стрес та нервове збудження. Слова позивачки в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON], яка пояснила, що це сталось десь приблизно о 6 годині вечора, коли [PERSON] мала закривати касу. Прийшла [PERSON] і сказала, що хоче поговорити з [PERSON] Тоді [PERSON] взяла її ніби попід руку і хотіла з нею відійти в сторону, щоб поговорити, на що [PERSON] відштовхнула її і почала кричати, що [PERSON] поширює про її доньку неправдиву інформацію. Суперечка тривала десь 10- 15 хв., потім [PERSON] пішла по залу і розказувала присутнім. Пізніше [PERSON] пояснила, що ніякої інформації про доньку [PERSON] вона не поширювала. Факт суперечки між позивачкою та відповідачкою також підтверджується матеріалами відео спостереження за 05.11.2013 року магазину «Корона». Так, у ст. 297 ЦК України закріплено право на повагу до гідності та честі. Ця стаття складається із трьох частин: 1) коже'н має право на повагу до його гідності та честі; 2) гідність та честь фізичної особи є недоторканними; 3) фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі ст. 28 Конституції ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Відповідні положення містять також статті 5, 12 Загальної декларації прав людини 1948 р. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розповсюджена відповідачкою інформації про те, що позивачка начебто поширювала про дочку відповідачки неправдиву інформацію є недостовірною, а поширення такої інформації ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача. У доктрині цивільного права поняття «честь» визначається як суспільна оцінка особистості, міра її духовних, соціальних цінностей. Гідність є внутрішньою самооцінкою громадянина -його властивостей, здатностей, світогляду, суспільного значення. Зі словом «честь» пов'язується оцінка суспільством моральних та інтелектуальних особливостей людини, зі словом «гідність» - усвідомлення людиною факту, що вона володіє незганьбленими моральними та інтелектуальними якостями. Гідність є не лише самооцінкою, а й сукупністю об'єктивних якостей людини, які визначають її репутацію у суспільстві. Гідність людини - це та цінність, якої вона набуває і яку зберігає в суспільстві. Серед складових такої цінності виокремлюють: особисту гідність (цінність конкретної особистості, сукупність притаманних їй суспільно важливих властивостей); колективну гідність (цінність людини як представника певної соціальної групи - сім'ї, колективу тощо, належність до якої наділяє її певною значимістю); професійну, трудову гідність (цінність, яка пов'язана з професією особистості та визначається основними видами її суспільної діяльності); громадянську гідність (цінність людини як представника народу, як громадянина певної держави); людську гідність (цінність людини як представника всього людства). Честь - це перш за все позитивна моральна репутація, яка формується й існує у суспільній думці тієї соціальної спільноти, до якої належить певна особистість. Із цього погляду честь належить не конкретній людині, а існує у свідомості інших людей, які її знають, у думці колективу. Таким чином, честь і гідність тісно пов'язані між собою. Якщо гідність -цінність людини, то честь -це, по суті, оцінка цієї цінності. Гідність та честь є особистими немайновими благами, невіддільними від особистості. Вони виникають з моменту народження людини. Відповідно до ст. 28 Конституції кожен має право на повагу до його гідності. Аналогічні положення є й у міжнародних актах з прав людини. Нормами ЦК кожному гарантується право на повагу до його гідності й честі (ч. 1 ст. 297); гідність і честь фізичної особи є недоторканними (ч. 2 цієї ж статті).У разі порушення права фізичної особи на честь і гідність вона вправі особисто звернутися до суду з відповідним позовом (ч. 3 ст. 297 ЦК). Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов'язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред'явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Частина 3 статті 277 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію недостовірності негативної інформації: «Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.» Тобто, будь-яка негативна інформація буде розглядатися судом як недостовірна, якщо поширювач інформації не доведе, що ця негативна інформація відповідає дійсності. Структура Цивільного кодексу України вказує на те, що спростування недостовірної інформації є одним з можливих способів поновлення права на повагу до честі й гідності особи: стаття 297 ЦК Укераїни (право на повагу до гідності та честі) а стаття 277 ЦК України спростування недостовірної інформації. Згідно з абзацом п'ятим пункту 3 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 28 вересня 1990р. «до відомостей, що ганьблять особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі». В цьому визначенні наведено перелік окремих видів інформації про особу, що негативно сприймається іншими особами (ганьбить особу) - «негативної» інформації. У зв'язку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Вирішуючи питання про наявність та розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці внаслідок дій відповідачки, суд виходить з наступного. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки судом встановлено наявність моральної (немайнової) шкоди, спричиненої позивачці [PERSON] саме з вини та внаслідок дій відповідачки, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує вищезазначені обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивачки, та вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 1000 грн. по відшкодуванню моральної шкоди, що буде достатнім та справедливим. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат відповідно до ч.1,ч.6 ст.79 ЦПК України зокрема, відносяться витрати по сплаті судового збору, витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial