Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Так, позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 01.05.2016 року вона була прийнята на роботу в ТОВ «Проско» оператором заправних станцій в матеріальний склад. Наказом № 105-к від 17.10.2017 року вона була звільнена з роботи. За весь період заробітну плату їй виплачували не стабільно, за рахунок чого утворилась заборгованість, також при звільненні з нею не розрахувались. Внаслідок чого, за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 6000 грн., яку виплатити відмовляються, у зв'язку з відсутністю грошових коштів. У зв'язку з чим, позивачка просить стягнути з ТОВ «Проско» код ЄДРПОУ 39964141 на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату у розмірі 9947 грн. 56 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі, що складає 33069 грн. 41 коп., відшкодувати за рахунок ТОВ «ПРОСКО» на її користь витрати по справі та стягнути з ТОВ «ПРОСКО» на користь держави судовий збір. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст.ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом достовірно встановлено, що згідно копії трудової книжки [PERSON]. 01.05.2016 року була прийнята по переводу в ТОВ «Проско» оператором заправних станцій в матеріальний склад. 17.10.2017 року звільнена на підставі ст.38 КЗпПУ (а.с.2). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Однак, вказані вимоги закону відповідачем належним чином виконані не були, суми, належні позивачу при звільненні, у повному обсязі сплачені не були. Позивач звертався до відповідача із проханням про проведення перерахунку та виплати йому заробітної плати при звільненні у повному обсязі. Проте, до цього часу його законні вимоги відповідачем не задоволені, належні йому до сплати суми не виплачені. Згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Згідно з п.20 ППВСУ від 24.12.1999 року за №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене, суд вважає, що так як [PERSON], яка звільнена 17.10.2017 року, не були виплачені всі належні їй суми у строки, зазначені в ст.38 КЗпП України, повного розрахунку проведено не було, суд дійшов висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з наступного: середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 33069 грн. 41 коп. (розрахунок середнього заробітку проведено виходячи з мінімальної заробітної плати: жовтень 2017 року 3200 грн./22 р.д. «10» днів = 1454,55 грн., листопад та грудень по 3200 грн. щомісячно, в період з січня по червень включно 3723 грн. щомісячно = 22338 грн., липень 2018 року 3723 грн./22 р.д. «17» днів = 2876, 86 грн.). Таким чином, з 01.05.2016 року по 17.10.2017 року включно сума боргу за час затримки розрахунку при звільненні становить 6000 грн. 00 коп. та середній заробіток за весь час розрахунку при звільненні в сумі, що складає 33069, 41 грн. та підлягає стягненню з ТОВ «ПРОСКО» на користь [PERSON] На підставі п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: partial