Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що з відповідачем по справі вона зареєструвала шлюб 27 травня 2008 року у виконкомі Тур'я-Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №03. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Оскільки відповідач більше двох останніх років ухиляється від добровільного виконання своїх батьківських обов'язків, взагалі не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, не піклується та не дбає про них, при цьому, що має таку можливість, а вона на даний час не працює та перебуває на обліку у центрі зайнятості, у зв'язку з чим не в змозі самостійно утримувати малолітніх дітей, тому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину. У судовому засідання позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, а саме погодився сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 450 грн. щомісячно на кожну дитину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27 травня 2008 року перебувають у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей, а саме донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що відповідач взагалі не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей. Дані правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема статті 180, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 727,50 грн. на кожну дитину щомісячно, тобто в розмірі половини прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року становить 1455 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial