Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 3090 гривень 60 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 червня 2019 року по день винесення рішення суду та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що в період з 09 квітня 2011 року по 13 червня 2019 року вона перебувала у трудових відносинах з Філією - Головне управління по місту Києву та Київській області AT «Ощадбанк», працюючи на посаді керуючого ТВБВ №10026/0638. 13 червня 2019 року трудовий договір між нею та відповідачем за згодою сторін було розірвано. Відповідачем було видано їй належним чином оформлену трудову книжку із записом про звільнення згідно п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, але не проведено розрахунок в день звільнення за період роботи\~ із 11 червня 2019 року по 13 червня 2019 року, чим порушено її право на отримання заробітної плати, внаслідок чого вказаними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яку вона визначила в розмірі 5000\~ гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, обґрунтувавши вимоги вищенаведеними фактами та доказами. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та висловив заперечення, в яких зазначив, що позивачка [PERSON] з 15 листопада 2012 року відповідно до наказу начальника філії Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» № 2127-ос від 13.11.2012 року була призначена на посаду керуючого ТВБВ № 10026/0638 з посадовим окладом заробітної їдати 4200 грн. на місяць з відміною раніше встановлених надбавок. Наказом Начальника філії - Головного управління по м. Києву та Київської області № 213-к від 11.06.2019 року\~ [PERSON] на підставі її власної заяви було звільнено з посади керуючого ТВБВ № 10026/0638 з 13 червня 2019 року на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів ро працю України за угодою сторін. Відповідно до табельного обліку використання робочого часу позивачкою в червні 2019 року фактично було відпрацьовано 0 днів. З 07 травня 2019 року по 10 червня 2019 року\~ [PERSON] перебувала на лікарняному, однак до виконання своїх посадових обов`язків 11 червня 2019 року не приступила, що підтверджується копіями наказів, копією табеля обліку робочого часу. Також із копії пояснювальної записки [PERSON] , наданої начальнику Головного управління по м. Києву та Київській області вбачається, що позивачка підтвердила власну відсутність на робочому місці у період з 10 по 13 червня 2019 року зазначивши, що «з 10.06.2019 року по 13.06.2019 року відвідувала лікаря, буде надана довідка». Крім того, [PERSON] при звільненні було нараховано заробітну плату з урахуванням фактично відпрацьованого часу у червні 2019 року і оплати лікарняних у сумі 26139,23 гривень. 13 червня 2019 року позивачкою на її вимогу було отримано трудову книжку та з нею було проведено остаточний розрахунок відповідно до наказу від 11.06.2019 року та вимог чинного законодавства. Зауважень щодо проведеного розрахунку та отриманих сум при звільненні позивачка при отриманні трудової книжки не висловлювала та до теперішнього часу розрахунок сплачених сум не оспорювала. Тому представник відповідача вважає, що заборгованість по заробітній платі та виплаті грошових сум перед позивачкою у AT «Ощадбанк» за спірний період відсутня, належні їй виплати при звільнені здійснено банком у повному обсязі, оскільки позивачка не довела наявними та допустимими доказами виконання нею в період з 11 по 13 червня 2019 року своїх трудових обов`язків перед АТ «Ощадбанк». Заперечуючи проти доводів відповідача, позивачка [PERSON] вказала на те, що 10 червня 2019 року вона була ще на лікарняному. 11 червня 2019 року разом із працівником [PERSON] їздила в м. Біла Церква до куратора банку. 12 червня 2019 року вона працювала у відділенні та готувала передачу справ. 13 червня 2019 року протягом цілого дня передавала справи, із ревізорами ГУ та представником служби безпеки з м. Миронівки [PERSON] оформлялися акти прийому-передачі основних засобів, цінностей, передавалися печатки та ключі та писала пояснювальні про розбіжність у спідометрі робочого автомобіля. Вважає, що табель обліку робочого часу, який доданий до матеріалів справи не є доказом того, що вона 11, 12, 13 червня 2019 року не була на роботі та не виконувала свої обов`язки, тому просила позов задовольнити. Суд, заслухавши позивачку і її представника, представника відповідача, свідків та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних\~ із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до наказу начальника Головного управління Філії Головного управління по м. Києву та Київській області Державного ощадного банку України Савичева Л.О. від 13 листопада 2012 року за № 2127-ос, [PERSON] , головного економіста відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ № 10026/0638, переведено з 15 листопада 2012 року на посаду керуючого ТВБВ № 10026/0638 з посадовим окладом заробітної плати 4200 грн. на місяць з відміною раніше встановлених надбавок (а.с. 37). Наказом начальника філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» Крючкова С.С. від 11 червня 2019 року № 2213-к, [PERSON] \~ звільнено з посади керуючого ТВБВ № 10026/0638 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» 13 червня 2019 року за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпПУ на підставі поданої заяви (а.с. 39) з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 25 календарних днів (а.с. 38). Згідно довідки про нараховані суми, належні при звільненні № 100.20/2-15/930 від 22.10.2020 року вбачається, що [PERSON] нараховано до виплати 9924,92 грн. компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки та 16214,31 грн. оплати згідно листків непрацездатності (травень червень), які були зараховані на карткові рахунки [PERSON] , що підтверджується розрахунковими листами за червень та жовтень 2019 року та меморіальними ордерами (а.с. 41-45). Згідно книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (а.с. 47-50), [PERSON] 13 червня 2019 року отримала свою трудову книжку. За змістом частини другої статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 116 КЗпП України\~ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в\~ день звільнення\~ не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 117\~ КЗпП України\~ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). На підставі досліджених по справі доказів судом встановлено, що 11, 12, 13 червня 2019 року [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважних причин і не виконувала свої трудові обов`язки.\~ Суд критично підходить до пояснень позивачки в тій частині де вона стверджує, що\~ 11 червня 2019 року виконувала свої трудові обов`язки та\~ разом із працівником [PERSON] їздили на службовому автомобілі в м. Біла Церква до куратора банку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що вона разом із [PERSON] їздили в м. Біла Церква, де вирішувала свої питання щодо можливості продовження роботи в\~ ТВБВ № 10026/0638 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк».\~ В даному випадку позивачкою не доведено факту виконання своїх професійних обов`язків в цей день, мету поїздки до куратору банку та не заявлено клопотання про допит цієї особи.\~ Крім того, позивачкою не доведено належними та допустими доказами той факт, що вона протягом робочого дня 12 та 13 червня\~ 2019 року працювала у відділенні банку та готувала передачу справ, оформляла акти прийому - передачі основних засобів, цінностей, передавала печатки та ключі. Також згідно пояснювальної записки від [PERSON] на ім`я начальника Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» [PERSON] вбачається, що\~ вона власноручно написала пояснювальну про те, що з 10.06.2019 року по 13.06.2019 року відвідувала лікаря, буде надана довідка (а.с. 40). Однак ні довідки, ні листка непрацездатності позивачка [PERSON] за період своєї відсутності на робочому місці з 11 по 13 червня 2019 року відповідачу не надала, до виконання своїх обов`язків з 11 по 13 червня 2019 року не приступила,\~ за вказаний період у табелі обліку використання робочого часу відомості про роботу [PERSON] відсутні (а.с. 137). Також, згідно показань свідка [PERSON] , наданих в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] \~ 11 та 12 червня 2019 була відсутня у ТВБВ №10026/0638. 13 червня 2019 року вона прийшла у відділення для передачі ключів, цінностей, печаток у зв`язку зі звільненням. За період з 11 по 13 червня 2019 року, обов`язки керівника ТВБВ № 10026/0638 виконувала вона\~ ( [PERSON] ), у тому числі погоджувала табель обліку використання робочого часу. Твердження позивачки, що табель обліку робочого часу, який доданий до матеріалів справи не є доказом того, що позивачка 11, 12, 13 червня 2019 року не була на роботі та не виконувала свої обов`язки є безпідставним, оскільки нарахування та виплати заробітної плати позивачці здійснювалося на підставі документів первинного обліку оплати праці та заробітної плати, до яких зокрема, відноситься і Табель робочого часу за червень 2019 року. Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідальність за забезпечення фіксування та достовірність відображених в них даних несуть особи, які підписали документ. Наказом Державного комітету статистики від 25.12.2009 року за № 489 затверджено типові форми облікової документації зі статистики праці, а саме: Табель обліку використання робочого часу. Відповідно до Табельного обліку використання робочого часу позивачкою в червні 2019 року фактично було відпрацьовано 0 днів,\~ заробітну плату за цей період [PERSON] нараховано не було та відповідно вона не відображається як заборгованість у документах первинного бухгалтерського обліку банку, до яких, зокрема належить і табель обліку робочого часу за червень 2019 року [PERSON] .. При цьому достовірність вказаних у табелі обліку робочого часу [PERSON] за червень 2019 року, встановленим порядком не оскаржувалася, а тому він на теперішній час є чинним. Згідно з Висновком Верховного Суду, який викладено у постанові по справі 545/3672/16-ц від 18.03.2020 року, стягненню підлягає тільки нарахована на підставі первинних документів, у тому числі Табелю обліку робочого часу, але не виплачена заробітна плата. Обґрунтовуючи своє рішення, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 01 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). З урахуванням вищенаведених фактів та досліджених по справі доказів, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку та моральної шкоди.

Outcome: dismissed