Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], уточненому в заяві від 15.08.2017 р. (а.с.85-86), в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі 43718 грн. 11 коп. та пені по сплаті аліментів у розмірі 159570 грн. 70 коп., посилаючись на наступні обставини. З відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.09.1996 року по 31.07.2007 року. У шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу він залишився проживати разом з нею. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 20.04.2006 року з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2006 року і до повноліття дитини. Станом на 01.12.2015 року за відповідачем виникла заборгованість по сплаті аліментів в сумі 43718,11 грн. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення, в сумі, яка за її розрахунком складає 159570 грн. 70 коп. В судовому засіданні позивач підтримала позов, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, просили врахувати квитанції про сплату аліментів надані разом із заявою про перегляд первісного заочного рішення у цій справі (а.с.33-65). У судове засідання 30 жовтня 2017 року [PERSON] не зявився, представник відповідача [PERSON] надав заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності. Зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та визнається сторонами, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2006 року з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2006 року і до повноліття дитини. На час розгляду справи [PERSON], [INFO], досяг повноліття. Постановою державного виконавця Костянтинівського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області виконавче провадження з примусового виконання судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини закінчено. Згідно з Розрахунком заступника начальника ДВС Костянтинівського МРУЮ за [PERSON] рахується заборгованість по аліментам за виконавчим листом № 2-672 від 20.04.2006 р., розмір якої станом на 01.12.2015 р. складає 43718 грн. 11 коп. Відповідно до ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки надані відповідачем та його представником квитанції про перерахування певних сум на імя позивачки через установу ощадбанку свідчать, що вносились вказані кошти [PERSON] матірю відповідача [PERSON], тобто бабусею [PERSON] (а.с.43-65). У той же час згідно рішення суду відповідач [PERSON] повинен був особисто виконувати свій обовязок по утриманню дитини шляхом сплати аліментів. Твердження відповідача та його представника, що вказані кошти передавались [PERSON] матері [PERSON] лише для проведення переказів, спростовуються поясненнями позивачки [PERSON], яка стверджувала, що бабуся її сина - [PERSON] у звязку із небажанням відповідача працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини, пообіцяла їй самостійно надавати матеріальну допомогу. Крім цього, наведені вище доводи відповідача та його представника спростовуються, а, навпаки, доводи позивачки підтверджуються, трудовою книжкою відповідача [PERSON], згідно якої він не мав постійного місця роботи з 1998 року, остання запис про звільнення у ній датована 28.12.1998року (а.с.66-68). Доказів наявності у відповідача будь-якого іншого джерела доходу за час стягнення аліментів суду не надано. Щодо вимог про стягнення пені суд зазначає наступне. Так, згідно із частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З урахуванням правової природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 02 листопада 2016 року в справі № 6-1554цс16, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Проте, розрахунок пені, застосований позивачкою, суперечить вищенаведеним вимогам. Таким чином, пеня за період з 01 жовтня 2012 року по 31 грудня 2015 року становить 7826 грн. 69 коп., яку належить стягнути з відповідача [PERSON] у повному обсязі, оскільки її розмір не перевищує розміру заборгованості по аліментах. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial