Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивачка звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова до [PERSON] третя особа КП « Жилкомсервіс» про встановлення порядку користування власністю, з виділенням окремого приміщення та розподілу особового рахунку та відкриття особового окремого рахунку. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, посилаючись на те що, їй відповідно до свідоцтво про право власності належить частина квартири [ADDRESS]. Спільне життя в сторін не склалося, незважаючи на те, що сторони є донькою та матір'ю. Постійні сварки приводять непорозумінь щодо користування квартирою. В зв'язку з цим неодноразово викликалась міліція . Проет остаточно вирішити питання про порядок користування квартирою позивачка не може, та вважає, що діями відповідачки її права порушуються. В зв'язку з чим звернулась до суду. В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідачка позовні вимоги не визнала, зазначила, що вона не дасть змоги позивачці мешкати у вказаній квартирі. Посилалась на те, що саме позивачка провокує конфлікти, мешкає в квартирі разом зі своїм чоловіком, який п'є спиртні напої та не працює, що ускладнює проживання відповідачці. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним є житлове приміщення, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], яке згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 2001 року № 1-01-227605, виданого згідно розпорядження від 28 травня 2001 року № 3416 відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ВК Харківської міської ради є спільною сумісною власністю позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON]. Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням в будинках державного і комунального житлового фонду здійснюється відповідно з договором найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем та житлово-експлуатаційною організацією (а при її відсутності-відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 218 ЦК України, недотримання необхідної законом форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком її недійсність, крім випадків встановлених законом. Статтею 61 ЖК України такого наслідку, в разі недотримання письмової форми договору найму, не передбачено. Відповідно до ст. 814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права і обов'язки наймодавця. Відповідно ст. 47 Конституції України, ст. 1 ЖК України, кожний має право на житло. Відповідно до ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Відповідно до ч.2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. На підставі ст. 10 ч.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачка надала суду достатньо доказів того, що вона має право на користування спірною квартирою та укласти окремий договір найма користування житловою кімнатою. При визначені конкретної кімнати в квартирі суд виходив з того, що позивачка мешкає там, там знаходяться її особисті речі, окрім того кімната відповідає вимогам комфортабельності для мешкання там їй та її чоловіка, як члену її родини. Необхідно зазначити, що сторона відповідачів не спростувала факту наявності речей та факту проживання позивачки у вказаній кімнаті. Стороною відповідачів не надано доказів, які б спростовували ці факти. Крім того виходячи з технічного паспорту на вказану квартиру, в квартирі наявна кімната площею 16,7 кв.м. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що саме кімнату житловою площею 16,7 кв.м. в спірній квартирі необхідно виділити позивачці. Інші приміщення квартири, крім кімнати 11,7 кв.м., яку виділити в користування відповідачці, залишити в спільному користування відповідачки та позивачки. Основний Закон України (254к/96-ВР) встановлює, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, головним обов'язком якої є їх утвердження і забезпечення (частина 2 статті 3). Конституційний Суд України в пункті 1 Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп у справі за конституційним зверненням громадян [PERSON], [PERSON] та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) вирішив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1). Виходячи з наведених обставин, які підтверджуються наданими документами, та приписів вказаним норм, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved