Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою Державного закладу професійної (професійно технічної освіти) «Черкаське вище професійне училище легкої промисловості», треті особи: Профспілкова організація Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф. Короленка», Департамент освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації, Департамент освіти і гуманітарної політики Черкаської міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що згідно з наказом Директора Державного закладу професійної (професійно-технічної світи) «Черкаське вище професійне училище легкої промисловості» №197-к від 11 листопада 2019 року її звільнено з посади старшого майстра та розірвано безстроковий трудовий договір з 11 листопада 2019 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України). Копію наказу вона отримала цього ж дня. Вважає, що її звільнення відбулось незаконно, а тому наказ повинен бути визнаний незаконним і скасований, виходячи з наступного. В Державному закладі професійної (професійно-технічної освіти) «Черкаське вище професійне училище легкої промисловості» (колишня назва Державний навчальний заклад «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка») вона працює з 1992 року, на посаді старшого майстра - з 2005 року. Наказом Директора Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» №225-к від 25 вересня 2017 року її було звільнено з посади старшого майстра з 25 вересня 2017 року в зв`язку з скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2017 року її позов до Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім.Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» третя особа Профспілкова організація Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім..Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Директора Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» №225-к від 25 вересня 2017 року згідно з яким [PERSON] звільнено з посади старшого майстра з 25 вересня 2017 року в зв`язку зі скороченням штату працівників по п. 1 ст.40 КЗпП України. Поновлено її на посаді старшого майстра Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка». Стягнуто з відповідача по справі на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11859,61 гривень. Також, стягнуто на її користь моральну шкоду в сумі 2500 гривень. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2018 року апеляційна скарга Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім.Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» на вищевказане судове рішення залишена без задоволення. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2017 року залишено в силі - без змін. Вказує, що відповідач по справі поновив її на посаді старшого майстра, але тривалий час не виконував рішення судів, які набрали законної сили і не допускав її до виконання своїх посадових обов`язків. Вона неодноразово зверталась до державної виконавчої служби з даного приводу. На теперішній час відповідач повторно незаконно звільнив її, чим порушив вимоги законодавства та її права. За таких обставин, позивачка просить визнати незаконним та скасувати наказ Директора Державного навчального закладу професійної (професійно-технічної освіти) «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф. Короленка» № 197-к від 11.11.2019 «Про звільнення [PERSON] », поновити її на посаді старшого майстра Державного навчального закладу професійної (професійно-технічної освіти) «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф. Короленка» з 12.11.2019, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.11.2019 по день ухвалення судового рішення, стягнути з відповідача 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди, яка полягає в тому, що незаконні дії відповідача призвели до моральних та душевних страждань, позивачка втратила душевний спокій, постійно перебуває у пригніченому моральному стані, а також стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.12.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. Представником відповідача 03.01.2020 до суду скерований відзив на позов, яким останній зазначив, що, дійсно, пунктом 3 наказу МОН України від 06.12.2010 N 1204 «Про ствердження Типових штатних нормативів професійно-технічних навчальних закладів» встановлено, що при затвердженні штатного розпису навчального закладу враховується контингент учнів, слухачів за списковим складом на 1 січня, але протягом року відбуваються зміни в оранізації виробництва і праці, а саме: щорічно кількість учнів змінюється у зв`язку із початком навчального року (до навчання приступають абітурієнти, а випускники виключаються з учнівського контингенту і поіменного складу). Пунктом 2 вище зазначеного наказу визначено, що посада старшого майстра вводиться в штатний розпис при контингенті понад 200 учнів. Станом на 01.09.2019 за результатами вступної компанії контингент учнів складав 184 осіб, тому, головним розпорядником коштів - Департаментом освіти і гуманітарної політики ЧМР листом від 22.07.2019 № 1462-12 (додаток № 5) висунуто вимогу про приведення граничної чисельності працівників до типових штатних нормативів на початок навчального року, в тому числі і скоротити посади старшого майстра. Стосовно обов`язку роботодавця визначеного ст. 49 (2) КЗпП України, а саме запропонувати іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю вказують, що [PERSON] декілька раз пропонувалися вакантні посади, а саме: 15.08.2019 та 05.08.2019, але вона відмовилась від запропонованої роботи, про що складено акти. Згідно з довідкою інспектора з кадрів № 1061 від 26.12.2019 та довідкою від 22.11.2019 № 937 в період з 26.06.2019 по 11.11.2019 вакантними посадами були: двірник, прибиральниця, гардеробник, слюсар-ремонтник, інженер-електронік, водій та укладались трудові договори: викладач спецдисциплін електротехнічного напрямку, викладач сумісник з математики, сторож. Посади визначені головою професійної спілки, як вакантні (завідувач навчально-виробничою майстернею, майстер в/н, викладач спец, дисциплін, інженер з ОП), на період змін в організації виробництва і праці такими не були. Також зауважили, що кваліфікація позивача не відповідає кваліфікаційним вимогам, за такими посадами, як викладач спецдисциплін електротехнічного напрямку, викладач сумісник з математики. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Топор І.О. позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. [PERSON] суду пояснила, що 30 травня 2019 року директором навчального закладу виданий наказ №199 «Про скорочення чисельності та штату працівників». При цьому, керівник відповідача вже заздалегідь визначив, що буде скорочення, хоча в наказі вказано, що штат та чисельність працівників Закладу необхідно привести у відповідність до Типових штатних нормативів професійно-технічних закладів затверджених наказом МОН України №1204 від 06.12.2010. Відповідачу по справі не було відомо на момент її попередження та на момент її звільнення про чисельність учнів учбового закладу станом на 01 січня 2020 року. Новий штатний розпис затверджено не було. Штатний розпис не передбачав скорочення посади старшого майстра. Вказане свідчить про незаконність звільнення, так як відповідач не мав права скорочувати штат до моменту затвердження нового штатного розпису. Крім того, штатний розпис учбового закладу передбачає декілька посад старших майстрів. Більш того, позивачка має переважне право на залишення на роботі. Відразу після видачі незаконного наказу про скорочення, в цей же день відповідач по справі запропонував позивачці посади двірника і прибиральниці. Тобто, не було запропоновано всіх вакантних посад, які були наявні в учбовому закладі. Запропоновані посади не відповідали освіті, спеціальності та кваліфікації [PERSON] . Незважаючи на відсутність погодження про звільнення відповідач по справі незаконно звільнив позивачку з займаної посади, що є порушенням прав та вимог Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» та трудового законодавства. Представник відповідача за довіреністю - Власенко Т.Г. в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що звільнення позивачки відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства. Так, наказом роботодавця від 26.06.2019 № 232 «Про скорочення чисельності та штату працівників» (додаток № 3) визначено кількість ставок, що скорочуються та утворена комісія для визначення переважного права залишення на роботі. Твердження щодо змін в організації виробництва, в процесі яких відкривались вакансії, які не пропонувались позивачці, спростовується довідкою відділу кадрів від 22.11.2019 № 937 (додаток № 4). Також позивачка перебувала на лікарняному з 17.04.2019 по 27.06.2019 з подальшим виходом у відпустку (копія наказу, додаток № 7), тобто безперервна відсутність на робочому місці з 17.04.2019 по 11.08.2019 (95 календарних днів), у зв`язку з чим повідомити її з наказом від 26.06.2019 № 232 не виявлялось можливим, а відповідно і запропонувати будь-які посади, у відповідному періоді. Тому, з метою дотримання порядку, передбаченого ст. 49 2 КЗпП України, а саме персонального попередження про наступне вивільнення, роботодавцем видано наказ від 15.08.2019 № 272, яким і попереджено позивачку про скорочення займаної штатної одиниці і одночасно запропоновано обійняти вакантні посади. В той же час, [PERSON] викривлено обставини щодо відмови вищестоящої організації у надані згоди на її звільнення, адже відповідно до листа Черкаської обласної організації профспілки працівників житлово- комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення від 16.10.2019 № 01-40, роботодавця повідомлено про відмову у розгляді самого звернення, а не відмови у наданні згоди на її скорочення. Таким чином, роботодавцем повністю дотримано встановлену законом процедуру скорочення чисельності та штату, у зв`язку із чим, просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні у вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Зокрема, представник Департаменту освіти та гуманітарної політики ЧМР Родак І.В. суду пояснила, що за результатами аналізу штатного розпису відповідача були встановлені деякі невідповідності Типовим штатам, зокрема штатним розписом навчального закладу було затверджено 2 одиниці посад старшого майстра. Станом на 01.09.2019, за результатами вступної компанії відповідача, контингент учнів складав 184 особи. У зв`язку з чим, департаментом освіти і гуманітарної політики Черкаської міської ради листом від 22.07.2019 № 1462-12-4/1 вказав на необхідність скорочення однієї штатної одиниці старшого майстра. Департаментом не вказувалося, кого саме має бути скорочено. Дане питання мало бути вирішено самим відповідачем як роботодавцем в межах затвердженого фонду оплати праці з дотриманням вимог, передбачених Типовими штатними нормативами, з урахуванням типу навчального закладу, контингенту учнів, слухачів за списковим складом, що планується, кількості груп, режиму роботи закладу, площ і санітарного стану приміщень, будівель та споруд, наявності навчально-виробничих майстерень і навчальних господарств, а також парку навчального обладнання. На момент скорочення [PERSON] із займаної посади по Державному закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Черкаське вище професійне училище легкої промисловості» діяв штатний розпис, затверджений департаментом станом на 01.01.2019. Довів до відома суду, що штатний розпис закладу освіти станом на 01.09.2019 так і не був затверджений департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, оскільки відповідачем не було усунуто всіх виявлених невідповідностей Типовим штатам, що підтверджується листом департаменту від 28.12.2019 №2641-12-4/1. Відповідач не подавав до департаменту інформацію щодо виробничої необхідності введення або навпаки - невиключення, зі штатного розпису закладу посади старшого майстра. Представник третьої особи - Профспілкової організаціі Вишневська Я.М. позов підтримала. Суду пояснила, що оскільки [PERSON] має значні переваги в залишенні на роботі, а саме: тривалий, безперервний стаж роботи в навчальному закладі, високу кваліфікацію та відповідну освіту (дипломи кравця, закрійника, технолога швейного виробництва, інженера технолога-конструктора швейного виробництва, диплом магістра), має посвідчення Школи резерву керівників професійно-технічних навчальних закладів, навчання в якій проходила при управлінні освіти та науки, де і склала успішно залік, її не повинні були звільняти із займаної посади. Більш того, [PERSON] були запропоновані вакантні посади (двірник, прибиральниця, гардеробник, швейцар, слюсаря-ремонтника) з низькою та не відповідною кваліфікацією. Представник Департаменту освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився. Скерував до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі. Разом з тим, надав суду письмові пояснення про те, що залишення в штатному розписі посади штатної одиниці старшого майстра при контрагенті учнів менше 200 осіб може призвести до порушення бюджетного законодавства та нераціонального використання бюджетних коштів. Разом з тим, зазначив, що Департамент освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації не має ніякого відношення до фінансування, затвердження штатного розписву та скорочення працівників Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Черкаське вище професійне училище легкої промисловості». Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Судом встановлено, що наказом № 254 Черкаського професійного техучилища № 13 від 26 серпня 1992 року [PERSON] прийнято на посаду майстра виробничого навчання. Наказом № 125 від 22 серпня 2005 року Черкаського вищого професійного училища ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф. Короленка [PERSON] переведено на посаду старшого майстра. Наказом директора Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім..Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» №225-к від 25 вересня 2017 року позивачку було звільнено з посади старшого майстра з 25 вересня 2017 року в зв`язку з скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2018 року, позов [PERSON] до Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім..Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка», третя особа Профспілкова організація Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім..Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Директора Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім.Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» №225-к від 25 вересня 2017 року, згідно з яким [PERSON] звільнено з посади старшого майстра з 25 вересня 2017 року в зв`язку з скороченням штату працівників по п. 1 ст.40 КЗпП України. Поновлено на посаді старшого майстра Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім..Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка». Стягнуто з відповідача по справі на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11859,61 гривень. Також, стягнуто на її користь моральну шкоду в сумі 2500 гривень. Як вказує в позові позивачка та не заперечується сторонами по справі, відповідач поновив її на посаді старшого майстра, але тривалий час не виконував рішення судів, які набрали законної сили, та не допускав її до виконання своїх посадових обов`язків. Вона неодноразово зверталась до державної виконавчої служби з даного приводу. 30 травня 2019 року директором видано наказ № 199 «Про скорочення чисельності та штату працівників», відповідно до якого з метою дотримання Типових штатних нормативів професійно-технічних навчальних закладів, затверджених наказом МОН України № 1204 від 06.12.2010 наказано головному бухгалтеру до 01.09.2019 привести у відповідність штат та чисельність працівників закладу. Наказом № 272 від 15.08.2019 «Про скорочення чисельності та штату працівників» скорочено посаду [PERSON] та запропоновано обійняти вакантні посади за вибором: прибиральниця, двірник, від якої позивачка відмовилася того ж дня, що підтверджено актом від 15.09.2019. Згідно з ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Пунктом 1 ст.40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в п. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема, мається на увазі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України). Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Крім того, суд, розглядаючи справу про поновлення на роботі, має належним чином з`ясувати чи не користувався позивач переважним правом на залишення на роботі (правовий висновок, висловлений Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17). До аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-1264цс17. Як відомо, в процесі зміни організації навчального закладу з`явилися нові вакансії, на такі вакансії приймалися нові працівники з низькою кваліфікацією та меншим досвідом і стажем роботи, чим порушено номи ч. 2 ст. 42 КЗпП. Отже, суд доходить висновку, що вакансії були (завідувач навчально-виробничої майстерні, майстер в/н швейного та перукарського напрямку, викладач спец. дисциплін, інженер ОП, заступник директора), проте про них [PERSON] не була повідомлена, що є порушенням її права на працю. Натомість, позивачці були запропоновані вакантні посади (двірник, прибиральниця), які не відповідають її кваліфікації. Судом встановлено, що відповідачем наявні вакантні посади не було запропоновано позивачці, а тому суд доходить висновку, що відповідачем, як роботодавцем, не був виконаний обов`язок по працевлаштуванню позивачки, як працівника, оскільки їй не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Крім того, відповідно ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Пунктом 10 ст. 38 Закону України «Про профспілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що виборчий орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом. За ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Судом достеменно встановлено, що позивачка є членом виборного органу Профспілкової організації Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф. Короленка», і у разі її звільнення з ініціативи роботодавця, роботодавець має отримати попередню згоду профспілки, членом якої вона є. 16 вересня 2019 року Директор Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф. Короленка» звернувся до профспілкової організації з поданням про надання згоди на звільнення позивачки. Листом № 36 від 23.09.2019 Профспілкова організація Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф. Короленка» відмовила керівнику відповідача в наданні згоди на звільнення [PERSON] .. Зокрема, у вказаному рішенні було зазначено, що [PERSON] має значні переваги в залишенні на роботі відповідно до ст. 42 КЗпП України, а саме: тривалий безперервний стаж роботи в навчальному закладі, має високу кваліфікацію та відповідну освіту (дипломи кравця, закрійника, технолога щвейного виробництва, інженера технолога-конструктора швейного виробництва, диплом магістра), має високу продуктивність праці та значні досягнення в праці. Також, відповідач двічі звертався до Черкаської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення. Листами №01-36 від 26.09.2019 та №01-40 від 16.10.2019 відповідача по справі було повідомлено, що профспілкова організація відмовила в наданні згоди на скорочення чисельності штату. Отже, згоди профспілкового комітету на звільнення [PERSON] у зв`язку зі скороченням штату не отримано. Незважаючи на відсутність погодження звільнення профспілковим комітетом, згідно з наказом директора Державного закладу професійної (професійно-технічної освіти) «Черкаське вище професійне училище легкої промисловості» № 137-к від 11.11.2019 [PERSON] звільнено з посади старшого майстра та розірвано безстроковий трудовий договір з 11.11.2019 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підтсаві п. 1 ст. 40 КЗпП України, з яким [PERSON] була ознайомлена цього ж дня. Крім вищевказаного, в порушення вимог ч. 2 ст. 494 КЗпП України адміністрацією закладу не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення про наступні звільнення працівників не проведено консультації з профспілковим комітетом закладу про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивачки відбулось без згоди профспілкового комітету та з порушенням трудового законодавства, що виражається, зокрема, у тому, що відповідач не запропонував позивачці всіх вакантних посад, які були наявні в учбовому закладі на той час, а також не було враховано, що до часу звільнення позивачки вже відбулося скорочення однієї одиниці посади старшого майстра і нагальної потреби у скороченні ще однієї одиниці не було, що вбачається і з листа департаменту освіти і гуманітарної політики Черкаської міської ради від 22.07.2019 за № 1462-12-4/1. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним і скасування наказу про її звільнення та поновлення її на роботі підлягають до задоволення. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є компенсацією за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу пов`язані з трудовими відносинами та є такими, що пов`язані з виплатою заробітної плати, оскільки у роботодавця виникає обов`язок про виплату зазначеної заробітку за весь період вимушеного прогулу. Враховуючи вищенаведене, в силу вимог ст. 235 КЗпП України, підлягають до задоволення вимоги позивачки в частині стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу починаючи з 12 листопада 2019 року по день прийняття рішення про поновлення на роботі, тобто по 26 травня 2020 року (кількість робочих днів за вказаний період становить 134 днів). Згідно з довідкою про середню заробітну плату середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 379,03 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає 50790,02 (134 (кількість робочих днів) х 379,03 грн. (середньоденний заробіток) = 50790,02 грн.). Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 10000 грн., суд вважає наступне. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею ст.2371 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено в ході розгляду справи, в результаті порушення прав позивачки відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яка полягає в нанесенні моральних страждань, які призвели до необхідності прикладання додаткових зусиль для організації життя. При цьому, виходячи з обставин справи, суд вважає, що розмір моральної шкоди, вказаний [PERSON] в сумі 10000 грн., значно завищений і не відповідає засадам розумності та справедливості, з відповідача на користь позивачки за порушення трудових прав в узагальненому вигляді моральних страждань підлягає стягненню моральна шкода в сумі 3000 грн. При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково. Крім того, статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З акту виконаних робіт від 25.05.2020 вбачається, що адвокатом Топором І.О., який надавав правничу допомогу позивачці по справі, витрачено всього 4 години роботи адвоката, що складає 2600 грн. Оскільки під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 2600 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд вважає допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial