Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. В обґрунтування позовної заяви покликається на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилося двоє синів: Віталій, [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач, як батько дітей відмовився добровільно надавати кошти на утримання дітей, участі у вихованні дітей не приймає. Їй одній важко утримувати дітей, одягати, купляти речі та забезпечувати дітям нормальний фізичний та моральний розвиток. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши причин неявки, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного: Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу них народилося двоє синів: Віталій, [INFO], та [PERSON], [INFO]. Обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року регламентовано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а за домовленістю між ними той із них, хто проживає окремо від дітей, може брати участь у їх утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням матеріального становища позивачки, яка надає матеріальну допомогу дітям, однак самостійно не може повноцінно утримувати їх, оскільки несе інші витрати повязані з їх фізичним, духовним та моральним розвитком, а також те, що відповідач має молодий вік, він має нерегулярний мінливий дохід, то суд вважає, що позов слід задоволити та стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки в розмірі ………. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

Outcome: approved