Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суд з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що згідно розпорядження Голови Мукачівської РДА №92 від 07 березня 2014 року [PERSON] та [PERSON] визнано дітьми, які позбавлені батьківського піклування. Також, відповідно до розпорядження Перечинської РДА №118 від 16 травня 2014 року її призначено опікуном даних дітей. Згідно заочного рішення Перечинського районного суду від 09 жовтня 2014 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 643 грн. щомісячно та на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 515 грн. щомісячно, починаючи з 06 серпня 2014 року і до досягнення ними повноліття. Однак, на сьогоднішній день витрати на даних дітей збільшилися, про що свідчить і Закон України «Про державний бюджет на 2016 рік», згідно якого прожитковий мінімум на дитину віком від шести до вісімнадцяти років складає 1531 грн., а тому позивачка просить суд збільшити розмір аліментів на дітей та стягувати такі з відповідача на її користь на утримання дітей сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі уже в розмірі 765,50 грн. кожному, щомісячно та до досягнення ними повноліття. До початку розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] подав суду заяву, згідно якої змінив позовні вимоги і просив уже стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі уже в розмірі 727,50 грн. на кожну дитину, щомісячно і до досягнення ними повноліття, а також просив позбавити відповідача батьківських прав щодо даних дітей. Змінені позовні вимоги, окрім вищезазначених підстав, мотивував тим, що відповідач взагалі не сплачує жодних аліментів на утримання своїх дітей, не підтримує з ними жодних зв'язків, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток та не займається їх вихованням, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] змінені позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, при цьому посилаючись на обставини викладені у зміненій позовній заяві, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, про причину своєї неявки суду не повідомив, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації, у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, про причину своєї неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], являлися: батько - [PERSON], який відбуває покарання у виді позбавлення волі, а матір»ю - [PERSON], яка померла у 2014 році. Також встановлено, що згідно розпорядженням Мукачівської РДА від 07 березня 2014 року №92 «Про надання статусу дітей, позбавлених батьківського піклування» [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], надано статус дітей позбавлених батьківського піклування у зв'язку з тим, що їх мати [PERSON] померла, а батько [PERSON] перебуває під вартою за ч.1 ст.115 КК України. Разом з цим встановлено, що згідно розпорядженням голови Перечинської РДА №118 від 16 травня 2014 року позивачку [PERSON] призначено опікуном над дітьми [PERSON] та [PERSON] Крім цього встановлено, що заочним рішенням Перечинського районного суду від 09 жовтня 2014 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 643 грн. щомісячно та на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 515 грн. щомісячно, починаючи з 06 серпня 2014 року і до досягнення ними повноліття. Також встановлено, що відповідач [PERSON] взагалі не сплачує жодних аліментів на утримання своїх дітей, не підтримує з ними жодних стосунків та зв'язків, взагалі не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не бере участі у їх вихованні. Разом з цим встановлено, що орган опіки та піклування Мукачівської райдержадміністрації, згідно висновку №02-26/1321 від 18 вересня 2015 року, вважає доцільним позбавити батьківських прав гр.[PERSON] відносно малолітніх дітей, а саме: доньки [PERSON] та сина [PERSON], як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11 цього ж Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Разом з цим, згідно п.1 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач [PERSON] не бере ані матеріальної, ані будь-якої іншої участі у вихованні дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, про їх підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та розвитку, а тому суд вважає, що відповідач фактично ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей, у зв'язку з чим приходить до висновку, що такого слід позбавити батьківських прав щодо його дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Разом з цим, суд роз'яснює відповідачу, що згідно ч.1 ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Що стосується заявленої позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, то суд приходить до наступного висновку. Так, як встановлено у судовому засіданні відповідач взагалі не сплачує жодних аліментів на утримання своїх дітей, при цьому, що матеріальний стан позивачки значно погіршився. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.23 Постанови Пленуму ВСУ України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що матеріальний стан одержувача аліментів погіршився, а тому суд приходить до висновку, що розмір аліментів на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], визначений за рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2014 року, слід збільшити до 727,50 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved