Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому після остаточного уточнення позовних вимог (а.с.88-90), просила визнати спільним майном подружжя сторін транспортного засобу марки ВАЗ 111830 (седан), номер шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], 2007 р.в., провести поділ майна в натурі шляхом визнання за нею права власності на цей автомобіль, стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію за ? частину зазначеного автомобіля в розмірі 29986,84 грн. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, приєдналася до пояснень свого представника. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному у позові. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. У судовому засіданні дослідженні докази:копія свідоцтва про розірвання шлюбу; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копія заяви від 01.10.2015 р.; копія листа начальника Центру ДАІ 4405 м. Лисичанська від 13.10.2015 р.; висновок експерта №79/15; письмові заперечення проти позову; копія додаткової угоди до трудової угоди №МСU/15/008; копія повідомлення про початок досудового розслідування; копія листа №45/2617 від 05.12.2015 р.; лист ТУ ДСА України в Луганській області №4349/2015 від 17.12.2015 р.; довідка ТОВ «Торгівельна компанія «Золотий урожай» від 11.12.2015 р.; копія виписки з особового рахунку; копії квитанцій; договори іпотеки, поруки та кредитний договір від 12.09.2008 р. посвідчення водія. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст.60, 69-71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 07 липня 2007 р. (а.с.8зв., 9зв.) перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09 червня 2015 р. Під час перебування у шлюбі сторонами 16 вересня 2008 р. на підставі довідки-рахунку був придбаний транспортний засіб марки ВАЗ 111830 (седан), номер шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], 2007 р.в., колір синій, свідоцтво про реєстрацію т/з серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно висновку експерта №79/15 про оцінку транспортного засобу - ринкова вартість вищезазначеного автомобіля на час розгляду справи складає 59973,68 грн. Суд вважає, що позовні вимоги в частині виділу позивачці автомобілю в натурі та стягнення з неї компенсації вартості частки майна відповідача у спільному майні подружжя підлягають задоволенню, оскільки позивачка внесла на депозит суду грошові кошти в розмірі такої компенсації (а.с.91), відповідачем зустрічний позов про виділ автомобілю в натурі йому не заявлений, тому вимоги ст.71 ч.2 СК України щодо поділу неподільного майна подружжя шляхом виділу його в натурі одному із подружжя можливі тільки на користь позивачки. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача та його представника проти позову в частині потреби відповідача в автомобілі внаслідок укладення відповідного трудового договору, бо на час набрання рішення суду чинності його дія скінчиться (а.с.79 п.1.1). Робота позивачки також потребує транспортного засобу, позивачка отримала право керування транспортними засобами (а.с.92, 139). Також є безпідставним і заперечення стосовно того, що автомобіль не є спільним майном подружжя, оскілки придбаний за кошти з кредиту, який потім погашав відповідач. Позивачкою та її представником не спростовується та обставина, що автомобіль був придбаний в тому числі і за рахунок кредиту, який взяв її вітчим [PERSON] згідно договору від 12 вересня 2008 р. (а.с.131-138) Разом з цим, допитана у якості свідка працівник банку [PERSON], пояснила, що кредит був взятий для придбання автомобілю. Допитані у якості свідків відчим позивачки [PERSON] та мати відповідача - [PERSON] пояснили, що кредит був взятий для придбання автомобілю сторонам у справі. Про це ж свідчить реєстрація автомобілю за відповідачем та надання права керування ним позивачці за відсутності в неї на той час посвідчення водія (а.с.12, 139). Також свідки [PERSON] і [PERSON] пояснили, що кредит погашався у т.ч. числі за рахунок коштів подружжя - сторін у справі. Тобто фактично між свідком [PERSON] і сторонами виникли правовідносини позики, бо взяті у кредит кошти були використані на потреби сторін у справі з обов'язком повернення шляхом погашення кредиту за договором на імя [PERSON]. Не заявляв [PERSON] чи інші особи і позову як 3-я особа із самостійними вимогами на предмет позову на тій підставі, що автомобіль був придбаний на його грошові кошти. Суд вважає, що посилання представника відповідача на подальше погашення кредиту тільки за рахунок заробітної плати відповідача не має юридичного значення, бо згідно правового висновку ВСУ від 16 грудня 2015 р., на який посилається представник, значення має тільки походження та належність коштів саме на час придбання спільного майна подружжя, у той час як погашення відповідачем кредиту почалося після купівлі автомобілю. Що стосується позовних вимог про визнання автомобілю спільною сумісною власністю подружжя, то згідно ст.372 ч.3 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, одночасне визнання майна спільним майном подружжя та виділ такого мана в натурі одному зі співвласників ускладнить виконання рішення суду, бо надасть можливість одній зі сторін навіть за умови виділу майна в натурі іншій стороні вимагати користування цим майном, посилаючись на те, що першим пунктом резолютивної частини рішення майно визнано спільним, а тому він теж має право користуватися цим майном як його співвласник. Тому суд з огляду на те, що кінцевою метою позову є саме поділ майна в натурі, відмовляє у задоволенні вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, як зайво заявлених. Суд вважає надані позивачкою докази достатніми та переконливими. Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивачки з відповідача пропорційно заявленим позовним вимогам підлягає стягненню судовий збір в розмірі 299,87 грн.. На користь відповідача з позивачки пропорційно незадоволеним позовним вимогам підлягають стягненню витрати на проведення експертизи вартості транспортного засобу в розмірі 174,06 грн. З метою спрощення виконання рішення суду суд зменшує розмір судових витрат, що підлягати стягненню на користь позивачки, на розмір зустрічних вимог відповідача і остаточно стягує на її користь з відповідача 125,81 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial