Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 20 лютого 1988 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у виконкомі Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №5. Від даного шлюбу дітей в них немає. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок, сімейним життям вони не проживають уже більше двадцяти років. Разом з цим зазначає, що відповідач по справі певний час проживав у громадському шлюбі з іншою жінкою, від якого в них народився син, а тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Разом з цим зазначає, що спільних дітей вони не мають, а тому строк на примирення просить не надавати. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, при цьому подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти їх задоволення. Також просить не надавати їм строк на примирення, оскільки вони уже двадцять років не проживають разом і в нього є інша сімя. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 20 лютого 1988 року між [PERSON], [INFO], та Керецман (після реєстрації шлюбу прізвище змінено на [PERSON]) [PERSON], [INFO], у виконкомі Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серії І-ФМ №153300, актовий запис №5. Також встановлено, що від даного шлюбу дітей у подружжя [PERSON] немає. Разом з цим встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, уже більше двадцяти років не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, відповідач проживає у громадянському шлюбі з іншою жінкою. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позов подано одним із подружжя, а саме позивачкою [PERSON], яка продовжувати подальше спільне подружнє життя з відповідачем [PERSON] не бажає, та того, що сімейним життям подружжя [PERSON] фактично не проживає більше двадцяти років, а також того, що подальше збереження їхнього шлюбу буде суперечити їхнім же інтересам, у звязку з чим суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Разом з цим, оскільки позивачка за позовну вимогу про розірвання шлюбу сплатила судові витрати в сумі 551 (пятсот пятдесят один) грн. 20 коп., як сплачений судовий збір, а тому суд вважає, що саме ця сума в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на її користь. Тому,

Outcome: approved