Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків. Вимогами заяви є встановлення порядку користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] наступним чином: у користування позивачки виділити житлову кімнату площею 17,5 кв.м.; у користування відповідача виділити кімнату площею 11,9 кв.м.; в загальному користуванні сторін залишити коридор 8,8 кв.м., кухню 7,0 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м. У мотивування позовних вимог позивачка вказує, що вона є співвласником спірної квартири. На теперішній час в квартирі зареєстрована позивач та відповідач - її син. Спірна квартира [ADDRESS] складається із двох житлових кімнат площею 17,5 кв.м. та площею 11,9 кв.м. корисною житловою площею 29,7 кв.м., та загальною площею 51,6 кв.м. На кожного члена сімї припадає по 14,7 кв.м. жилої площі та по 25,8 кв.м. загальної площі квартири. На протязі тривалого часу склався певний порядок користування жилим приміщенням. Позивачка проживає в кімнаті площею 17,5 кв.м. а відповідач в кімнаті площею 11,9 кв.м. Між сторонами по справі часто виникають сварки стосовно оплати комунальних послуг та квартирної плати. Відповідач навмисно не приймає участі та не сплачує комунальні послуги, що в свою чергу призводить до виникнення заборгованості. Позивачка є людиною похилого віку, пенсіонером та при тому, що отримує невелику пенсію та витрачає значну суму коштів на придбання ліків для забезпечення життєдіяльності вимушена особисто нести тягар по виконанню обов'язків зі сплати вартості комунальних послуг. Відповідно до норм чинного законодавства та виходячи із загальної житлової площі зазначеної квартири, розміру кожної жилої кімнати та кількості осіб, що проживають в квартирі та розміру жилої площі, що припадає на одну особу становить 14,7 кв.м. жилої площі. Тому, позивач просить виділити їй у користування кімнату площею 17,5 кв.м., що відповідає нормам ЖК України та бажає окремо сплачувати комунальні послуги за ту кімнату, якою вона користується. Оскільки спроби врегулювати спір мирним шляхом домовленостей не принесли бажаного результату, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав викладених в ньому. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечували. Представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» в судовому засіданні просив винести рішення згідно вимог чинного законодавства та ухвалити рішення за наявними у матеріалах справи доказами. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся завчасно та належним чином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин або не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 4, ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1, ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як зазначає ч. 1, ст. 321 ЖК кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками судової справи доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1997 року виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Загальна площа квартири становить 51,6 кв. м. Згідно технічного паспорту на квартиру, зазначена квартира розташована на 10 поверсі 16 поверхового будинку і складається з 2-х кімнат жилою площею 29,4 кв.м., у тому числі 1-ша-кімната 17,5 кв.м.; 2-га кімната 11,9 кв.м., кухні площею 7,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 1,2 кв.м., коридору площею 8,8 кв.м. Квартира обладнана балконом 8,6 х 0,3 = 2,6 кв.м. Загальна площа квартири 49,0 кв.м.+2,6 кв.м. = 51,6 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані та мають окремі входи. Як вбачається із довідки Відділу з питань реєстрації місяця проживання Деснянської районної державної адміністрації за №102/30/36887 у спірній квартирі зареєстровані дві особи, в тому числі позивач [PERSON] з 06.01.1994 року по теперішній час. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» встановлено, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. У відповідності до ч. 1, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як зазначає ч. 1, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом позову та виходячи з пояснень наданих позивачем в судовому засіданні протягом тривалого часу сторони по справі не змогли добровільно дійти згоди щодо порядку володіння та користування спірною квартирою та між ними існують непорозуміння щодо сплати житлово-комунальних послуг, позивач бажає окремо сплачувати кошти за користування своїм житлом. На даний час позивач проживає в одній кімнаті жилою площею 17, 5 кв.м., а відповідач займає іншу кімнату жилою площею 11,9 кв.м. У своїх позовних вимогах позивач просить суд виділити їй у користування кімнату, площею 17,5 кв.м., а відповідачу - кімнату, площею 11,9 кв.м Суд вважає, що визначення саме такого порядку користування жилим приміщенням не буде порушувати прав всіх співвласників та встановленого порядку користування квартирою, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме виділення у користування позивачу кімнати, площею 17,5 кв.м., а відповідачу - кімнати, площею 11,9 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: approved