Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] і користувачем земельної ділянки площею 356 кв.м. [PERSON] є її сусідкою і власником земельної ділянки площею 633 кв.м. розташованої за адресою [ADDRESS]. Позивачка, яка є громадянкою Російської Федерації, звернулася до землевпорядної організації для оформлення права оренди земельної ділянки під належним їй будинком. Під час виготовлення вказаної документації було встановлено, що земельна ділянка позивачки за її фактичними межами має накладку із земельною ділянкою власником якої є відповідачка. Внаслідок цього розробка технічної документації була зупинена. Крім того, позивачка зазначила, що не погоджувала межі земельної ділянки по [ADDRESS] як попередньому її власнику [PERSON] так і [PERSON] оскільки вважає, що у разі встановлення огорож по державному акту відповідачки частина належного їй на праві власності будинку опиниться на земельній ділянці відповідачки і такі межі суперечитимуть попередньому рішенню суду, яким був вирішений земельний спір між сторонами. Просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON]; поновити строк позовної давності; скасувати п. 1.5 рішення № 372 Скадовської міської ради від 01.02.2005. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали наполягали на задоволенні позову з вищевказаних підстав. Відповідачка [PERSON], представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вважають позовні вимоги безпідставними, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Представник Скадовської міської ради проти задоволення позову заперечувала. Представник відділу Держземагенства у Скадовському районі позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Представник приватного підприємства «Землевпорядник» при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що приватизовувала земельну ділянку для чого звернулася до землевпорядної організації. Прийшли хлопці з триногою спитали де її ділянка, вона їм показала, а далі вони все робили самі. Між її земельною ділянкою та ділянкою [PERSON] був рівний паркан, а також був сарай. Паркан був на відстані десь 1 м. від будинку [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що до появи [PERSON] земельних спорів не було. Щоб переміщався паркан між ділянками сторін не пам'ятає. Відстань між парканом та будинком [PERSON] не міряла, але вона була приблизно однакова. Ще з боку [PERSON] був сарай до якого і після якого був паркан. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він виготовляв технічну документацію [PERSON] тоді паркан стояв не так, як в 2010 році коли була виявлена накладка між земельними ділянками сторін. Фактично нова технічна документація на ім'я [PERSON] не виготовлялася, а була продубльована, було змінене прізвище власника. Акт узгодження меж не складався оскільки в той час не було спору. В 2010 році він забивав кілки межові знаки на території [PERSON], це було за забором на ділянці позивачки на відстані десь 27 см. та 56 см. від будинку позивачки, що відповідало схемі накладки. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Домоволодіння [ADDRESS] на підставі договорів купівлі-продажу від 21.09.1998 року та 16.09.2004 року належить [PERSON], розташоване на земельній ділянці площею 356 кв. м., яка була виділена рішенням Скадовської міської ради депутатів трудящих від 12.10.1962 року № 20 для житлового будівництва попередньому власнику домоволодіння. До рішення ради долучений план відводу та абрис відводу датовані 1962 роком. Зокрема, з абрису вбачається, що відстань від будинку до огорожі складає 1,35 м. Придбавши за договором купівлі-продажу від 21.09.1998 року частину домоволодіння [ADDRESS], [PERSON], відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України, який діяв на той час, набула право користування зазначеною вище земельною ділянкою. З технічної документації із землеустрою ПП «Землевпорядник» по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] за адресою [ADDRESS] вбачається, що межі земельної ділянки не були погоджені суміжним землекористувачем [PERSON] про що свідчить складений землевпорядною організацією акт та відсутність підпису позивачки у акті узгодження зовнішніх меж землекористування. Акт складено тільки представниками землевпорядної організації з залученням свідків і в порушення вимог ст.ст. 158-160 ЗК України без участі представників органу місцевого самоврядування. Не дивлячись на вищевикладене п. 1.5 рішення Скадовської міської ради №372 від 01.02.2005 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] площею 633 кв.м. В зв'язку з викладеним внесено зміни в п. 4.92 рішення №204 від 04.12.2003 року де площу 629 кв.м. вважати недійсною. [PERSON] на праві власності відповідно до договорів купівлі-продажу від 30.08.2005, укладених із [PERSON], та державного акта на право власності на земельну ділянку, належить домоволодіння [ADDRESS], та земельна ділянка площею 0,0633 га за цією ж адресою. Технічна документація по переоформленню державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] в більшості дублює документи з технічної документації [PERSON] і також не містить погодження меж позивачкою. Суд також звертає увагу, що відповідно до журналу польових робіт проведених за замовленням [PERSON] довжини сторін земельної ділянки не відповідають довжинам які відображені у державному акті на право власності на земельну ділянку останньої і в подальшому [PERSON] Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 10.12.2008 року скасовано рішення Скадовського районного суду від 09.11.2006 року та ухвалено нове рішення, відповідно до якого позов [PERSON] задоволено частково: зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою площею 0,0356 га, розташованою по [ADDRESS], шляхом звільнення земельної ділянки площею 3,2 кв.м. та перенесення огорожі відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 01.08.2005 року № 5; в решті позовних вимог відмовлено. Дане рішення апеляційного суду Херсонської області залишене без змін ухвалою Верховного Суду України від 17.04.2009 року. З оглянутої судом технічної документації вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Скадовської міської ради №903 від 18.12.2009 року звернулася до ПП «Землевпорядник» з приводу виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди земельної ділянки на якій розташований її будинок. Як вбачається з листа ПП «Землевпорядник» вих. №103 від 03.06.2011 року вказані роботи зупинено через накладку земельних ділянок сторін площа якої становить 13 кв.м. З акту комісії по вирішенню спірних питань за зверненнями громадян від 01.10.2010 року вбачається, що [PERSON] відмовилася погоджувати [PERSON] межі земельної ділянки через безпідставне на її думку збільшення площі ділянки позивачки. З листа ПП «Землевпорядник» вих. №361 від 06.12.2012 року вбачається, що накладка на земельну ділянку [ADDRESS] ділянкою [ADDRESS] сталась внаслідок коригування координат земельної ділянки та межами червоних ліній кварталу, згідно інвентаризації. З акту обстеження від 25.03.2014 року Скадовської міської ради вбачається, що земельні ділянки сторін розділені огорожею, житловий будинок позивачки розташований в межах її земельної ділянки та на відстані близько 1,2 м. від суміжної межі з ділянкою відповідачки. [PERSON] під час розгляд справи була замовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №892749. За результатами такого відновлення межі земельної ділянки відповідачки були закріплені межовими знаками встановленого зразка. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №97/14 від 05.12.2014 року вбачається, що сумісна межа [PERSON] та [PERSON] по всій довжині вирівняна та розташована від житлового будинку позивачки на відстані 1 м., що відповідає рішенню апеляційного суду Херсонської області від 10.12.2008 року. Вищевказане рішення суду в частині сумісної межі виконане, межа вирівняна по всій довжині і розташована від житлового будинку [PERSON] на відстані 0,97 м. 1 м. Є накладка земельної ділянки 91 на земельну ділянку [ADDRESS] при цьому стіна житлового будинку [ADDRESS] частково зліва розташована на земельній ділянці житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] на 0,05 м. Площа накладки складає 0,0017 га. і фактично вона перебуває у користуванні [PERSON] Відповідно до ст. 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування визнаються незаконними в судовому порядку з мотивів їх невідповідності Конституції та законам України. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до 393 ЦК України, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Висновком земельно-технічної експертизи встановлено, що фактичне землекористування сторін відповідає рішенню апеляційного суду Херсонської області від 10.12.2008 року яке набрало законної сили. Разом з тим у разі якщо виходити з меж земельної ділянки відповідачки зазначених у державному акті який позивачка просить скасувати то частина житлового будинку позивачки буде знаходитись на земельній ділянці відповідачки. Враховуючи непогодження позивачкою меж земельної ділянки відповідачки та попереднього її власника з урахуванням вищевказаних обставин наведене безумовно свідчить про порушення прав позивачки конфігурацією та розташуванням земельної ділянки яка перебуває у власності відповідачки згідно державного акту ЯБ № 892749. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] в частині скасування державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки не можуть вважатися повністю відновленими права [PERSON], порушення яких встановлено судом, лише за умови усунення [PERSON] перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 3,2 кв. м. шляхом знесення металевих кілків, але при цьому залишення [PERSON] власником вказаної земельної ділянки, тому державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає скасуванню. Щодо скасування п. 1.5 рішення Скадовської міської ради № 372 від 01.02.2005 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, слід зазначити наступне. Відповідно до п.1.5 зазначеного рішення Скадовської міської ради затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 633,0 кв. м. [PERSON] по [ADDRESS]; у зв'язку з чим внесено зміни до п.4.92 рішення сесії № 204 від 04.12.2003, де площу 629,0 кв. м. вважати недійсною (т.1 а.с.79). Вказане рішення порушує права позивачки, оскільки на підставі даного рішення [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0633 га по [ADDRESS], в м. Скадовську за договором купівлі-продажу від 30.08.2005 року, відповідно до якого земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту. В подальшому на підставі цього договору купівлі-продажу, а не державного акту [PERSON], [PERSON] було видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Тобто, державний акт, виданий [PERSON], є похідним від державного акту, виданого [PERSON], який було видано на підставі оскарженого рішення міської ради. Не будучи суб'єктом оскарження договору купівлі-продажу земельної ділянки, [PERSON] не має іншої можливості відновити свої порушені права, окрім скасування рішення міської ради як підстави для видачі первісного правовстановлюючого документу на земельну ділянку. При цьому суд звертає увагу, що оскаржуваним пунктом рішення площа земельної ділянки [PERSON] і, в подальшому, [PERSON] була збільшена на 4 кв.м., а в 2008 році судовим рішенням, що набрало законної сили встановлені перешкоди позивачці збоку відповідачки у користуванні земельною ділянкою площею 3,2 кв.м. по спільній межі. За таких обставин вимога про скасування п.1.5 рішення Скадовської міської ради підлягає задоволенню. Щодо поновлення строку позовної давності суд погоджується з позивачкою, що тривалий судовий розгляд справи та неодноразове скасування судових рішень, прийнятих у справі, слід визнати поважними причинами порушення строку, у зв'язку з чим такий строк підлягає поновленню. Судові витрати з урахуванням витрат стягнутих рішенням суду від 15.08.2012 року складають 1500 грн. витрат на правову допомогу + 3700 грн. витрат на проведення судової експертизи = 5200 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки на підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки вимоги позову задоволені.

Outcome: approved