Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме, просила визнати незаконним та скасувати розпорядження про звільнення з роботи № 14-К-Р від 03 квітня 2017 року [PERSON] з посади спеціаліста земельних відносин та поновити на зазначеній посаді, стягнути з Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області на користь [PERSON] оплату за вимушений прогул з 26 червня 2017 року по 24 липня 2017 року у розмірі 8358,17 грн. Ухвалою суду від 11.09.2017 року за клопотанням позивачки виконавчий комітет Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області та голова Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області [PERSON] були залучені до участі у розгляді цивільної справи у якості співвідповідачів. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує наступним. [PERSON] працювала на посаді землевпорядника у Гаврилівській сільській раді Покровського району Дніпропетровської області з 16 березня 1998 року. При обєднанні Гаврилівської та Маломихайлівської сільських рад до обєднаної територіальної громади з центром у с. Маломихайлівці, її 30 грудня 2016 року було прийнято на посаду спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Розпорядженням сільського голови № 14-К-Р від 03 квітня 2017 року [PERSON] було звільнено з 05 червня 2017 року з цієї посади у звязку із скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до тексту розпорядження, у звязку з відсутністю роботи за відповідною професією та спеціальністю (спеціаліста земельних відносин) у виконкомі Маломихайлівської сільської ради іншу роботу [PERSON] не запропоновано. Підставою для звільнення стало рішення Маломихайлівської сільської ради № 157-17/VII від 24 березня 2017 року, яким скорочено штатну одиницю виконавчого апарату управління Маломихайлівської сільської ради, а саме: посаду спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради в звязку з недостатністю коштів. Відповідно до трудової книжки її звільнено 23 червня 2017 року, як підстава для звільнення, міститься запис: «Розпорядження № 14 від 03.04.2017 р. від 23.06.2017 р.». Трудову книжку на руки вона отримала 27 червня 2017 року, після письмового звернення до керівництва. У позові зазначається, що позивачка має загальний стаж роботи землевпорядником 28 років, з яких 21 рік безперервного стажу - на посадах, в органах державної влади, має диплом про отримання профільної спеціальності. Зазначає, що після обєднання Гаврилівської та Маломихайлівської сільських рад до обєднаної територіальної громади з центром у с. Маломихайлівці, новообраний сільський голова [PERSON] їй повідомив, що через свої особисті переконання він працювати зі нею не буде, та вимагав звільнитися за власним бажанням. Коли вона відмовилась - розпочав здійснювати на неї моральний тиск, внаслідок якого у позивачки суттєво погіршився стан здоровя. Посилається на порушення ст. 42 КЗпП, згідно якої при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Позивачка вважає, що при скороченні штатної одиниці, всупереч вимог ст. 42 КзПП України, не було порівняно кваліфікацію і продуктивність праці наявних працівників, а здійснено незаконне цілеспрямоване звільнення її з посади. Представник відповідачів за довіреністю [PERSON] надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги не обґрунтовані, і що звільнення позивачки проведено відповідно до вимог чинного законодавства. Посилається на те, що 24.03.2017 року сесією Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області було прийняте рішення щодо скорочення штатної одиниці виконавчого апарату, а саме, посаду спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради у звязку з недостатністю коштів. 03.04.2017 року позивачка, [PERSON], була попереджена про майбутнє звільнення із займаної посади у звязку із скороченням штатної одиниці. На час скорочення у виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради перебували у штаті та працювали дві особи на посаді спеціаліста земельних відносин. 27.03.2017 року сільським головою було прийняте розпорядження про утворення комісії з проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займають посаду спеціаліста земельних відносин; по результатах проведення аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займають посаду спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради комісія дійшла висновку, що [PERSON] (другий спеціаліст) має більше переваг щодо залишення на посаді спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради. 03.04.2017 року сільським головою було прийняте розпорядження про звільнення з роботи саме позивачку. В судове засідання зявилися позивачка, представник позивачки [PERSON], представник відповідачів [PERSON] Позивачка пояснила суду, що вона має середньо-спеціальну освіту, у 1981 році вона отримала закінчила Полтавський сільськогосподарський технікум та отримала диплом за спеціальністю «Землеустрій», після чого з 1982 року по 1989 рік працювала у колгоспі «Зоря комунізму» землевпорядником, з 16.03.1999 року по 30.12.2016 року безперервно працювала на посаді землевпорядника Гаврилівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Після обєднання Гаврилівської сільської ради та Маломихайлівської сільської ради Покровського району в одну територіальну громаду, з 30.12.2016 року, до моменту звільнення, працювала на посаді спеціаліста з земельних відносин Маломихайлівської сільської ради Покровського району. Вважає своє звільнення незаконним, необґрунтованим і таким, що повязане з неприязними відносинами, які склалися між нею та її безпосереднім керівником, головою Маломихайлівської сільської ради Покровського району [PERSON], оскільки вона, по перше, також приймала участь у виборах міського голови у 2016 році і балотувалася саме на посаду голови Маломихайлівської сільської ради, а по друге, під час своєї роботи неодноразово мала конфлікти з цією людиною стосовно питань виконання ним земельного законордавства. 30.12.2017 року голова [PERSON] зібрав всіх працівників Гаврилівської сільської ради на роботі і попросив їх написати заяви на звільнення за власним бажанням і про прийом на роботу до Маломихайлівської сільської ради Покровського району Також пояснила, що за весь час своєї роботи не мала жодного випадку притягнення до дисциплінарної відповідальності, неодноразово преміювалася у звязку з великим навантаженням та була відзначена почесною грамотою за професійні досягнення, тому вважає, що має переважне право на залишення на роботі у звязку зі скороченням штату. Представник позивачки [PERSON] також підтримав позовні вимоги, пояснивши, що звільнення позивачки з посади відбулося з порушенням законодавства, оскільки така процедура як аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, її вид, форма, порядок проведення, не передбачені прямо чинним законодавством, та сама процедура відбулася з порушенням приписів трудового законодавства. Представник відповідачів [PERSON] заперечив позов у повному обсязі, вважає, що позивачку було звільнено згідно вимог чинного законодавства. Свідок [PERSON] показала, що працювала бухгалтером у Гаврилівській сільській раді Покровського району Дніпропетровської області, що наприкінці грудня 2016 року всіх працівників зібрав голова Маломихайлівської сільської ради [PERSON], який повідомив, що у звязку з ліквідацією Гаврилівської сільської ради як окремої юридичної особи всім працівникам слід написати заяви на звільнення за власним бажанням, і - цією ж датою заяви про прийом на роботу до Маломихайлівської сільської ради Покровського району. Після чого, у присутності всього колективу, сказав [PERSON], що вона другу заяву (про приймання на роботу) може не писати, оскільки він з нею працювати не хоче і не буде. Суд, заслухавши позивачку, представників позивачки та відповідача, свідка, дослідивши письмові докази, встановив наступне. [PERSON] у 1981 році закінчила Полтавський сільськогосподарський технікум, отримала середньо-спеціальну освіту за професією (спеціальністю) технік-землевпорядник, згідно диплома серія ГТ-І №123092, виданого 27.02.1981 року за спеціальністю «Землеустрій» (копія, а. с. 6). З 01.03.1981 року по 26.01.1996 року була членом колгоспу «Зоря комунізму», при цьому з 01.03.1981 року по 30.03.1990 працювала за спеціальністю «землевпорядник» (копія трудової книжки, а. с. 8, а. с. 8 на звороті). З 01.03.1996 року по 15.12.1997 рік працювала землевпорядником у Покровському районному відділі земельних ресурсів Дніпропетровської області. З 16.03.1998 року по 30.12.2016 рік працювала на посаді землевпорядника Гаврилівської сільської ради Покровської ради; з 30.12.2016 року по 23.06.2017 року на посаді спеціаліста з земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а. с. 9). На 17 сесії сьомого скликання Маломихайлівської сільської ради Покровського району було прийняте рішення від 24.03.2017р. № 157-17/VII про скорочення штатної одиниці виконавчого апарату управління Маломихайлівської сільської ради, а саме, посаду спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради у звязку з недостатністю коштів. Процедуру вивільнення було доручено виконавчому комітету Маломихайлівської сільської ради (а. с. 11). 03 квітня 2017 року [PERSON] була попереджена про майбутнє звільнення у звязку із скороченням штатної одиниці згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 97). Позивачка надала суду копію попередження без свого підпису (а. с. 12), але не заперечувала той факт, що була з ним ознайомлена. В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача суд долучив до матеріалів справи засвідчену копію попередження з підписом позивачки (а. с. 97). 03 квітня 2017 року розпорядженням сільського голови Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області [PERSON] № 14-К-Р «Про звільнення з роботи» [PERSON] була звільнена з посади спеціаліста земельних відносин. Суд зясував, що згідно тексту цього наказу позивачку звільнено з 05 червня 2017 року, а сам наказ про звільнення підписаний сільським головою 03 квітня 2017 року, тобто за два місяці до дати звільнення (а. с. 12, 57, 98). При цьому згідно копії трудової книжки позивачки, згідно запису порядковий номер 14 в графі «дата» зазначається дата 23.06.2017 року, зміст запису про звільнення наступний: «звільнена з 23 червня 2017 року в звязку з скороченням згідно п.1 ст. 40 КЗпП України», підстава розпорядження № 14-к-р від 03.04.2017 року (а. с. 9 на звороті, а. с. 10). Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Відповідно до статті 49-2 \~КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, позивачка була попереджена про майбутнє звільнення 03 квітня 2017 року, а звільнена також 3 квітня 2017 року, згідно тексту розпорядження про звільнення з 05 червня 2017 року, але при цьому у трудовій книжці позивачки зазначена дата звільнення 23 червня 2017 року. Таким чином, суд встановив, що при звільненні було порушене чинне законодавства, оскільки згідно закону забороняється звільняти особу у той же день, коли її попередили про звільнення, і тим більше не можна звільнити людину у червні 2017 року наказом, виданим раніше, у квітні 2017 року. Також вбачаються розбіжності у датах звільнення 05 червня 2017 року згідно розпорядження від 03.04.2017 року та 23 червня 2017 року згідно запису про звільнення у трудовій книжці позивачки. При цьому і розпорядження, і запис в трудовій книжці підписана однією і тією ж особою головою Маломихайлівської сільської ради [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 \~КЗпП при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. У якості письмових доказів стосовно того, що саме інший спеціаліст земельних відносин, [PERSON], яка залишилася у штаті виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради після звільнення позивачки, представник відповідачів надав наступні документи: розпорядження сільського голови про оплату праці за лютий-грудень 2016 року про виплату премії «інженеру-«землеворяднику» Маломихайлівської сільської ради [PERSON] премій додатково до окладу (копії розпоряджень, а с. 85-96); копію розпорядження сільського голови про утворення комісії щодо проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займають посаду спеціалістів земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради від 27.03.2017 року №11-к-р (а. с. 99); копію трудової книжки [PERSON] (а. с. 100-103); розпорядження голови Маломихайлівської сільської ради від 27.03.2017 р. № 21-р-17 про проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займають посаду спеціалістів земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради (а. с. 158); порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займають посаду спеціалістів земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради (а. с. 159-160); копію «Журналу реєстрації розпоряджень сільського голови з основної діяльності 2017 рік» (а. с. 193-216, оригінал був оглянутий судом). У свою чергу позивачка надала суду копії наступних документів: розпоряджень Гаврилівського сільського голови про виплату премій [PERSON] за період з січня 2016 року по грудень 2016 року спеціалісту 2 категорії [PERSON] (а. с. 130-141); копію свідоцтва про підвищення кваліфікації (а. с. 143); копію почесної грамоти (а. с. 178). Відповідно до ч. 1 ст. КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Судова практика не допускає можливості проведення експертизи з метою визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Тому учасники трудового спору вправі подавати будь-які допустимі Цивільним процесуальним кодексом докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Такими доказами можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку суд при розгляді трудового спору повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій ст. 42 КЗпП. Отже, за змістом статті 42 КЗпП інші критерії, перелічені у цій статті, беруться до уваги тільки після визначення і тільки у тому випадку, якщо кваліфікація та продуктивність працівників є рівною. З наданих сторонами письмових доказів вбачається наступне. Позивачка, [PERSON], має середньо-спеціальну освіту, згідно диплома за спеціальністю «Землеустрій», працювала землевпорядником (тобто за спеціальністю) на різних підприємствах та організаціях загалом більше 27 років; з 16.03.1999 року по 30.12.2016 року безперервно працювала на посаді землевпорядника Гаврилівської сільської ради Покровської ради; з 30.12.2016 року по 23.06.2017 року на посаді спеціаліста з земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а. с. 9). Інший спеціаліст з земельних відносин, згідно копії її трудової книжки, має базову середню педагогічну освіту (а. с. 100), з 1985 по 1991 роки працювали вихователькою у дитячому садку; на посаді землевпорядника працювала на різних підприємствах в періоди: з 22.04.1991р по 15.12.1997р., з 01.01.1998 по теперішній час на посаді спеціаліста земельних відносин Маломихайлівської сільської ради. При цьому відповідачі не надали документів про базову освіту [PERSON] інших, ніж про педагогічну. Згідно свідоцтва, виданого [PERSON] Дніпропетровським обласним УЗР (копія, а. с. 104) у 1999 році вона підвищила свою кваліфікацію за спеціальністю «землевпорядкування», при цьому представник відповідача не надав документи, що [PERSON] має базову освіту, кваліфікацію за якою підвищила. Згідно свідоцтва, виданого [PERSON] Дніпропетровським учбовим центром по перепідготовці та підвищенню кваліфікації у 2002 році, вона підвищила свою кваліфікацію з питань «реформування земельних відносин та ведення державного земельного кадастру» (копія, а. с. 143). Стосовно продуктивності праці - сторони надали суду копії наказів про преміювання [PERSON] та [PERSON] у 2016 році, але суд вважає. що таке порівняння буде некоректним, оскільки преміювання здійснювалося під час, коли дві порівнювані особи працювали в двох різних сільських радах, а не в одній юридичній особі. Але в той же час суд звертає увагу сторін, що згідно рішення 3 сесії сьомого скликання Гаврилівської сільської ради від 24.12.2015 року землевпоряднику [PERSON] було призначено виплату премії у 2016 року у розмірі 100% посадового окладу саме у звязку з великою кількістю землекористувачів та площі земель (копія, а. с. 84). Порівняльний аналіз (а. с. 159-160), складений відповідачем у вільній формі суд приймає як доказ, не заборонений чинним законодавством. Даючи оцінку цьому висновку, суд зазначає наступе: порівняльний аналіз складений з помилками та містить в собі неправдиву інформацію, а саме: у ньому відсутня інформація, про підвищення позивачкою рівня кваліфікації (а. с. 143), наявності в неї похвальної грамоти (а. с. 178), тоді як інформація аналогічного характеру знаходиться щодо [PERSON] Окрім цього, порівняльний аналіз не містить даних, що позивачка мала двох пенсіонерів-членів сімї на момент проведення цього аналізу (мати та чоловіка). У той же час, як суд зазначав вище, переваги з врахуванням сімейного стану та інших факторів визначаються тільки після того, як встановлені рівні умови продуктивності праці та кваліфікації, тоді як відповідач на підставі неповної інформації невірно зазначив ці показники і подальше порівняння за ч.2 ст. 42 КЗпП вже є беззмістовним. Окрім того, суд встановив, що згідно Журналу реєстрації розпоряджень сільського голови з основної діяльності 2017 рік розпорядження № 21-р-17 від 27.03.2017 року «Про проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займають посаду спеціалістів земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради» (а. с. 196), тоді як розпорядження сільського голови про утворення комісії щодо проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займають посаду спеціалістів земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради від 27.03.2017 року №11-к-р (а. с. 99) у цьому журналі не зареєстрований, що ставить під сумнів факт створення та існування цієї комісії. В судовому засіданні позивачка неодноразово наголошувала на тому, що їй було невідомо про таку комісію і про проведення такого порівняльного аналізу її діяльності та іншого працівника, жодні документи їй у звязку з цим надати не пропонували, за якими критеріями проводився аналіз перед звільненням їй не пояснювали і про існування такого аналізу вона узнала тільки після початку розгляду її позову судом. Представник відповідача пояснював, що відповідач, складаючи порівняльний аналіз, користувався інформацією з особистою справи позивачки, пояснити суду, чому ця інформація є неповно, не зміг. Відповідно до ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.94 тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не була дотримана процедура звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що є підставою для поновлення позивача на роботу , шляхом внесення відповідних записів до трудової книжки, відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993. П. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 передбачено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Пунктом 32 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктами 5 та 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством. - на число календарних днів за цей період. Визначаючи суму середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного. Згідно розрахунково-платіжної відомості (а. с. 226-227) за травень та червень 2017 року, [PERSON] у травні 2017 року відробила 20 робочих днів, заробітна плата за цей період складає 3986,93 грн. У червні 2017 року [PERSON] відробила 1 робочий день, заробітна плата (середній заробіток) складає: 110,00 грн. оклад, 2,75 грн. надбавка за ранг, 33,83 надбавка за вислугу років, разом 146, 58 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата 3986,93 грн.+ 146, 58 грн.= 4133,51 грн/21 день = 196,83 грн. Оскільки з дня, наступного за звільненням, до дня ухвалення рішення судом минуло 122 днів, сума виплати складає 196,83 грн.х122=24013,26 коп. Щодо позовних вимог позивачки в частині визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення з роботи позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки видача наказів, розпоряджень є виключною компетенцією роботодавця, а не суду. Суд діє в межах своєї дискреції та не може підмінювати собою інші органи влади та підприємства. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial