Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей, як представник Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей, як представник Орган опіки та піклування Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Посилаючись на те, що відповідач свідомо з 2012 року ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2008 року, який рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 квітня 2012 року, розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем проживають окремо з 2012 року, дитина знаходяться на її утриманні та мешкає з нею, а відповідач свідомо не приймає участі у його вихованні та утриманні. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов»язків та долі дітей змусило її звернутися до суду з даним позовом. В судовому засідання представник позивача [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 16 люттого 2016 року (а.с.16), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. Зазначив, що відповідач байдуже ставиться до долі дитини, а тому батьківські обов»язки його пригнічують, при цьому позивачка жодних перешкод їх спілкуванню не чинила, навпаки, вона бажала, щоби батько виконував батьківські обов»язки, проте цього не робив. Відомо, що він має іншу родину. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с. 35). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. В судове засідання представники третьої особи не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням. Звернулися до суду із заявою про розгляд справи за відсутності їх представників, підтримавши висновок органу опіки та піклування № 366 від 29.06.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина (а.с. 37, 38-39). В судове засідання прокурор не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю згідно затвердженої процедури про організацію діяльності органів прокуратури щодо захисту прав і свобод дітей, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 16гн від 06 грудня 2014 року (а.с.41). Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновку третьої особи про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], є біологічним сином сторін (а.с. 3). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2008 року, який рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 квітня 2012 року, розірвано (а.с.4); від шлюбу мають вказаного сина. З 2012 року сторони проживають за різними адресами. Дитина зареєстрована за місцем проживання/реєстрації позивачки; її вихованням займається позивачка. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дитини покладений на позивачку, як матір дитини. Відповідач є працезданою особою, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає з 2012 року. Відповідач з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, станом його здоров»я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо. Дитина повністю знаходяться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до його долі. Позивачка жодних перешкод спілкуванню батька з сином не чинить. Служба у справах дітей як представник Орган опіки та піклування Харківської міської ради надала до суду Висновок органу опіки та піклування № 366 від 29.06.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина (а.с. 38-39). Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Та, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов»язків щодо своєї дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Й, приймаючи до уваги те, що він з 2012 року свідомо ухиляється з підстав його винної поведінки від виконання батьківських обов»язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов»язків не виконує з 2012 року й нині не виконує. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов»язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина. На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved