Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , залучивши в якості третьої особи Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що вона з відповідачем [PERSON] з 24.09.2004 року по 25.07. 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], який на сьогоднішній день проживає з нею. 11 вересня 2009 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], вона придбала квартиру [ADDRESS], яка згідно шлюбного договору від 25.04.2014 року є її особистою приватною власністю, де згодом було зареєстроване місце проживання відповідача. Відповідно до довідки №924 про склад сім'ї (форми№3), виданої КП з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», відділенням №5 від 24.09.2014 у зазначеній вище квартирі зареєстроване місце проживання відповідача. Однак, відповідач вже більше півроку, ще до розлучення, за вищевказаною адресою, не проживає комунальні платежі не сплачує, кореспонденцію не отримує, особистих речей у його квартирі не має. Він квартирою не цікавиться, проживає за іншою адресою. Будь-яких заяв про те, що він буде відсутній за місцем реєстрації та збереження за ним права на користування спірною квартирою відсутні. Вважає , що відповідач втратив право користування даним жилим приміщенням Також не проживання відповідача по місцю його реєстрації зумовлює виникнення у неї додаткових витрат, пов'язаних із сплатою комунальних платежів. А тому просить визнати [PERSON], [INFO] ( паспорт серії [NUMBER], виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України у м. Києві), ідент.[NUMBER], таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] , яка представляє інтереси на підставі довіреності НАЕ 849156 від 23 жовтня 2014 року ( а. с. 54 ) позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений ( а.с. 46; 52-53; 57) в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв через канцелярію суду не надав, а тому суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача. Третя особа Дарницький районний відділ ГУ ДМС України в м. Києві в судове засідання не направив свого представника, про те на адресу суду за вх. .№ 49458 від 29 жовтня 2014 року надіслали лист про розгляд справи без участі їх представника ( а. с. 51 ). Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , допитавши свідків [PERSON], [PERSON]., дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.09. 2009 року а.с. 4; 5-7). Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки у справі та зареєстрований у спірній квартирі, що підтверджується довідкою ( форми № 3) № 924 від 24.09. 2014 року КП «Житло-Сервіс» ( а.с. 21). Відповідно до ст. 41 Конституції України «... кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю... Право приватної власності є непорушним.» Згідно вимог ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно, позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). В даній справі квартира належить позивачу на праві приватної власності і, відповідно, застосуванню підлягають положення ст. 405 ЦК України, яка регулює право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач [PERSON] не проживав у спірній квартирі без поважних причин понад один рік. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON]-консьєржка, яка засвідчила, що відповідача [PERSON] у будинку не бачила понад два місяці, два рази на тиждень бачила його, коли він приходив в квартиру, а також бачила, що в кінці квітня він виносив свої речі із квартири. [PERSON] , друг сім'ї, засвідчила, що відповідач [PERSON] в кінці квітня 2014 року переїхав у свій власний будинок, а вона йому допомагала збирати його речі. Однак два рази на тиждень він приходив в спірну квартиру провідувати свого сина та безпосередньо займався його вихованням. Після липня 2014 року перестав давати кошти на утримання дитини. Домовлявся з позивачкою, що за першою вимогою він зніметься з реєстрації, на даний час відповідач перебуває на заробітках у США. Оскільки позивачем не надано доказів не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад один рік без поважних причин, тому він не може бути визнаний судом таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України. Водночас, відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року предмет позовних вимог (у тому числі первісного, зустрічного позову та позову третьої особи із самостійними вимогами) зазначається виходячи з вимог закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та підстав заявленої вимоги. Тобто суд, при вирішенні справи повинен встановити її обставини і відповідно до встановлених обставини визначити правовідносини, що склались між сторонами, та закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ст. 215 ЦПК України). Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Водночас, як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4, п.5.ч.2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини. Посилання представника позивачки на шлюбний договір, який був укладений між сторонами 25.04. 2014 року ( а.с. 17 -20), не може бути прийнятий судом до відому та застосований як доказ до вказаних спірних правовідносин, оскільки він регулює саме майнові права сторін. Пунктом 1 шлюбного договору від 25.04. 2014 року передбачено, що у випадку припинення шлюбу [PERSON] зобов'язаний протягом одного місяця із моменту припинення шлюбу звільнити квартиру [ADDRESS] а також [PERSON] зобов'язаний за першою вимогою [PERSON] протягом одного місяця із моменту висловлення такої вимоги знятися із реєстраційного обліку без виплати ним грошової компенсації за користування цією квартирою протягом строку його перебування на реєстраційному обліку. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які письмові вимоги, щодо зняття відповідача з реєстрації, які регулюються і розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Отже, на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і відповідно до ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 405, Цивільного кодексу України, ст. 9 ЖК України та

Outcome: dismissed