Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом, в якому вимагає - визнати факт, що мав місце 05.02.2011 р. та завдав позивачці моральну шкоду джерелом підвищеної небезпеки, яке належить перевізнику в особі командитного підприємства «АВТОЛЕГІОН-ВАРВАНСЬКОЇ Ю.В.» -шляхом визнання спричинення позивачці моральної шкоди зобов»язати командитне підприємство «АВТОЛЕГІОН-ВАРВАНСЬКОЇ Ю.В.» сплатити позивачці завдану моральну (немайнову) шкоду в сумі 7000 грн. На обгрунтування позову вказується, що 05.02.2011 р. на провулку Об»їзному м. Кіровограда внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка, яка користувалась послугою перевезення маршрутного транспортного засобу №55, отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який не забезпечив належний технічний стан належного йому транспортного засобу - автобуса БАЗ-2215. Спричинення тілесних ушкоджень, поява внаслідок перенесеної травми негативних психосоматичних та психоемоційних змін та необхідність систематичного лікування призвели до моральних страждань, в зв»язку з чим заявлено позов. В судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлений позов, а позивачка надала до суду заяву про розгляд справи без її присутності. Представник відповідача позов не визнав, вказуючи на його необґрунтованість. Заслухавши пояснення представників сторін і вивчивши матеріали справи суд вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити повністю. В судовому засіданні встановлено, що 05.02.2011 р. на провулку Об»їзному м. Кіровограда позивачка в маршрутному транспортному засобі, що належить підприємству, правонаступником прав і зобов»язань якого є відповідач по справі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров»я. За фактом дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальну справу, водія транспортного засобу [PERSON] ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 30.08.2012 р. звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п «в» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 р. В зв»язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивачка неодноразово проходила лікування у медичних установах. На викладені обставини вказують сторони, вони підтверджені матеріалами справи, в зв»язку з чим вважаються судом встановленими. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. В зв»язку з цим, оскільки встановлено спричинення позивачці ушкодження здоров»я з вини відповідача, остільки слід визнати завдання [PERSON] моральної шкоди. При цьому, позивачка, стверджуючи про завдання їй моральної шкоди, заявила позовні вимоги про «визнання факту, що мав місце 05.02.2011 р. та завдав позивачці моральну шкоду джерелом підвищеної небезпеки, яке належить відповідачу», а також про «шляхом визнання спричинення позивачці моральної шкоди зобов»язання командитного підприємства «АВТОЛЕГІОН-ВАРВАНСЬКОЇ Ю.В.» сплатити позивачці завдану моральну (немайнову) шкоду в сумі 7000 грн.». В зв»язку з цим судом враховується, що згідно ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист судом цивільних прав та інтересів здійснюється способами, вказаними в ст. 16 ЦК України, одним з способів цивільних прав визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Між тим, позивачкою не заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди, а фактично заявлені нею вимоги про визнання факту визнання шкоди та зобов»язання відповідача до сплати моральної шкоди свідчать, що позивачка обрала спосіб захисту, який не встановлений законом у випадку завдання особі моральної шкоди. Зазначений позивачкою в позові спосіб захисту також не може гарантувати отримання нею відповідного відшкодування, що обумовить порушенням вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, судом враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). З урахуванням викладеного, оскільки позивачкою, якій завдано моральну шкоду, не заявлено позовної вимоги про відшкодування їй такої шкоди і вона не позбавлена можливості заявити таку вимогу в майбутньому, в задоволенні даного позову необхідно відмовити повністю. На підставі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 19 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 4, 8, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed