Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду 31.08.2021 з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частки на кожну дитину, з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову позивачка вказує, що з 26.02.2011 перебувала із відповідачем у шлюбі та має спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені, позивач з неповнолітніми дітьми мешкає окремо. Оскільки відповідач добровільно не надає коштів на утримання дітей, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Через канцелярію суду представник позивачки [PERSON] та відповідач, кожен окремо, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивачки пред`явлені вимоги підтримав. Відповідач позовні вимоги визнав частково, у розмірі 1/3 частки, відзив на позовну заяву не подавав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, а сторонами визнано, що між [PERSON] та [PERSON] 26.02.2011 укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №98, після укладення якого позивачка змінила прізвище на «[PERSON] » (а.с. 5). У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] , а [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , відповідно (а.с. 6, 7). Як встановлено у судовому засіданні, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на повному її утриманні. Отже, судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дітей, у тому числі угоди про форму, в якій відповідач братиме участь у їх вихованні, між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст. 180 СК України, ст. 27 Конвенції про права дитини. З положень ч. 2 ст. 180, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частинами 1, 2, 5 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» ст. 183 СК доповнено частиною п`ятою такого змісту: «той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину». Як слідує з системного аналізу норм вищевказаного закону, ст. 183 СК України, на законодавчому рівні закріплений розмір аліментів, який повинен стягуватися на утримання дітей. Отже, з урахуванням викладеного, вимог ст. 182, 183 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач є здоровою та працездатною особою, інші аліментні зобов`язання у нього відсутні, тому має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх неповнолітніх дітей. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню в частці від заробітку (доходу), суд виходить з рівня доходів відповідача та можливості сплати ним аліментів, а тому вважає за необхідне стягувати з нього на користь позивачки аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, який не є меншим мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України. Саме вказаний розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідатиме принципам розумності та співмірності, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. У порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial