Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить винести рішення про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позов обґрунтовувався тим, що 29.12.2003 року позивач придбала однокімнатну квартиру №23 у житловому будинку № 88а по вулиці Мануїльського у місті Житомирі. Відповідач довідався про це і попросив позивачку дозволити йому тимчасово проживати в [INFO]. На що позивачка погодилась, однак на її прохання звільнити квартиру відповідач не реагує. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали в у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач та його представник заперечували у задоволенні позовних вимог з підстав викладених в письмових запереченнях (а.с.48-50). Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.1978 року по 05.05.1992 року. 05.05.1992 року шлюб між нами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с.6). [PERSON] є власником квартири № 23 повул. Мануїльського, 88 «а» в м. Житомирі на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 29.12.2003 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 10296 (а.с. 5). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї власника спірної квартири [PERSON] та його проживання в квартирі перешкоджає позивачу користуватися і розпоряджатися вказаним житлом, що є його приватною власністю. При цьому, договір купівлі-продажу від 29.12.2003 року квартири [ADDRESS] «а» в м. Житомирі, укладений між [PERSON] та [PERSON], на час розгляду даної справи не визнаний недійсним, а тому є чинним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про захист її порушених прав власника спірного житла шляхом виселення відповідача з квартири [ADDRESS] «а» в м. Житомирі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеної частини вимог в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved