Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що працювала у відповідача на згідно наказу №120-ок від 01.09.2016 року була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. За період роботи виникла заборгованість із виплати їй заробітної плати за 2016 рік в сумі 6836 грн. 67 коп., з яких: за серпень 2271 грн. 83 коп., за вересень 4564 грн. 84 коп. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.03.2017 року у цивільній справі №203/713/17 з відповідача на її користь була стягнута вказана заборгованість по заробітній платі, компенсація втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 526 грн. 83 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15138 грн. 72 коп., компенсацію моральної шкоди в сумі 1000 грн., а всього 23802 грн. 22 коп. Посилаючись на те, що вказане рішення відповідачем до теперішнього часу не виконано, заборгованість по заробітній платі не погашена, позивачка, під час розгляду справи збільшивши позовні вимоги, просила суд стягнути на її користь з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням термінів її виплати в розмірі 773 грн. 83 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 20920 грн. 87 коп., а також стягнути завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представниця відповідача в суді проти позову заперечувала. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачка працювала у відповідача на посаді оператора електричних котлів та згідно наказу №120-ок від 01.09.2016 року була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. За період роботи позивачки виникла заборгованість із виплати їй заробітної плати за 2016 рік в сумі 6836 грн. 67 коп., з яких: за серпень 2271 грн. 83 коп., за вересень 4564 грн. 84 коп., яка при звільненні позивачці виплачена також не була. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.03.2017 року, що набрало законної сили, у цивільній справі №203/713/17, з Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» на користь позивачки [PERSON].М. була стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 6836 грн. 67 коп., а також компенсація втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 526 грн. 83 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15138 грн. 72 коп., компенсацію моральної шкоди в сумі 1000 грн., а всього 23802 грн. 22 коп. В судовому засіданні представником відповідача також було визнано, що на теперішній час рішення суду не виконано та заборгованість по заробітній платі перед позивачкою не погашена. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки судом встановлено, що відповідачем в день звільнення та по теперішній час з позивачкою розрахунок проведено не було та заробітну плату за період роботи з серпня по вересень 2016 року в сумі 6836 грн. 67 коп. не виплачено, вказана обставина є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу. Згідно заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу розрахований позивачкою в сумі 20920 грн. 87 коп., за період з 25.03.2017 року по 10.01.2018 року (199 днів прострочки), тобто після періоду затримки за який було стягнуто відповідні кошти за рішенням суду від 27.03.2017 року, входячи із розміру середньоденного заробітку 105 грн. 13 коп. Суд погоджується з відповідним розрахунком (105,13 х 199) та з огляду на вищезазначене приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст.ст.2,3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З урахуванням цього, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації в зв'язку з порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати також слід задовольнити, стягнувши з відповідача відповідну компенсацію за період з лютого по листопад 2017 року відповідно до наступного розрахунку: -101,0 індекс інфляції за лютий 2017 року; -101,8 індекс інфляції за березень 2017 року; -100,9 індекс інфляції за квітень 2017 року; -101,3 індекс інфляції за травень 2017 року; - 101,6% індекс інфляції за червень 2017 року; - 100,2% індекс інфляції за липень 2017 року; - 99,9% індекс інфляції за серпень 2017 року; - 102,0% індекс інфляції за вересень 2017 року; - 101,2% індекс інфляції за жовтень 2017 року; - 100,9% індекс інфляції за листопад 2017 року сукупний індекс інфляції 111,32%. 111,32% / 100% х 6836,67 6836,67 = 773,91 грн. Оскільки позивачкою заявлено до стягнення суму 773 грн. 83 коп., суд розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, стягує компенсацію в зазначеному розмірі. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Посилаючись на вказану норму позивачка просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 5000 грн., завдану внаслідок порушення її трудових прав через несвоєчасну виплату заробітної плати. Разом з тим, з вказаних підстав позивачка вже заявляла відповідні позовні вимоги в рамках цивільної справи №203/713/17 та за рішенням суду від 27.03.2017 року з відповідача на користь позивачки була стягнута моральна шкода в сумі 1000 грн. А тому повторні вимоги про її відшкодування з тих саме підстав не ґрунтуються на положеннях ч.5 ст.23 ЦК України та задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши на її користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2017 року по 10.01.2018 року в сумі 20920 грн. 87 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням термінів її виплати за період з лютого по листопад 2017 року включно в сумі 773 грн. 83 коп., а всього стягнути 21694 грн. 70 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial