Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадщину за законом, яка складається з 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.01.1995 р. Виробничим об`єднанням по видобутку вугілля «Лисичанськвугілля», розпорядження № 2268, яка складається з І - тамбур площею 4,70 кв.м., ІІ - коридор 5,00 кв.м., 1-кухня 12,20 кв.м., житлова кімната - 14,60 кв.м., загальною площею 36,50 кв.м., житловою - 14,60 кв.м. На земельній ділянці забудовано літ. «Р» - літня кухня, літ. «С» - сарай, літ. «П» - погріб, літ «о2» - літній душ, літ. «у3» убиральня, №1 - водопровід, № 3 - огорожа, № VIII - вимощення, в порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивачки у наданій суду письмовій заяві позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності та відсутності позивачки. Відповідач у письмовій заяві позов визнав, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частини квартири за вищевказаною адресою, яка належить померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.01.1995 р. Виробничим об`єднанням по видобутку вугілля «Лисичанськвугілля» розпорядження № 2268. Позивачка спадщину після померлого [PERSON] прийняла. Рішенням Лисичанського міського суду від 29 березня 2019 р. встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини. На підставі заяви [PERSON] заведена спадкова справа № 99-2018 приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П. Приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П., постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 червня 2019 р., відмовив позивачці в видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на підставі того, що спадкоємець зобов`язаний подати нотаріусу докази, що підтверджують приналежність майна спадкодавцю та докази реєстрації права власності. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.01.1995 р. Виробничим об`єднанням по видобутку вугілля «Лисичанськвугілля» квартира за адресою: [ADDRESS] належить в рівних долях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар В.М. 11.04.2011 р. квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Відповідно до технічного паспорта, виготовленого Лисичанським « Бюро технічної інвентаризації» 20.02.2013 р., вказані вище дві квартири об`єднано в квартиру № 2 . Таким чином, нотаріус позбавлений можливості встановити об`єм спадкового майна після смерті [PERSON] в квартирі, яка фактично існує в результаті об`єднання. Відповідно до інформаційної довідки, виданої Лисичанським комунальним підприємством « Бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На дату інвентаризації 26.03.1990 р. квартира [ADDRESS] складалась з І - тамбур площею 4,70 кв.м., ІІ - коридор 5,00 кв.м., 1-кухня 12,20 кв.м., житлова кімната - 14,60 кв.м., загальною площею 36,50 кв.м., житловою - 14,60 кв.м. На земельній ділянці забудовано літ. «Р» - літня кухня, літ. «С» - сарай, літ. «П» - погріб, літ «о2» - літній душ, літ. «у3» убиральня, №1 - водопровід, № 3 - огорожа, № VIII - вимощення. Об`єднана квартира не прийнята до експлуатації, право власності за спадкодавцем зареєстровано лише на ј частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатом своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК України , якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України , власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1261 ЦК України , у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України , спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0-13 від 16.05.2013 р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Судовий збір у розмірі 768,4 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved