Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що 10.08.2013 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті вона фактично прийняла спадкове майно, що складається з земельної ділянки, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області. Проте, в установлений законом шестимісячний строк вона до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини не звернулася, оскільки з початку 2013 року та по день смерті вона доглядала за своїм свекром [PERSON], який помер 11.11.2016 року. Крім цього, зазначає, що за життя вона постійно доглядала за своїм батьком, допомагала йому коштами та в веденні домашнього господарства, а також на його поховання вона витратила свої кошти в розмірі 15535 грн. Просить встановити їй додатковий строк достатній для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її батька [PERSON], який помер 10.08.2013 року. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Також суду пояснила, що 10.08.2013 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку та земельної ділянки. Проте, в установлений законом шестимісячний строк вона, як спадкоємиця першої черги спадкування за законом, не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після його смерті, оскільки з початку 2013 року та по день смерті вона доглядала за своїм свекром [PERSON], а тому причина пропуску строку є поважною. Також, зазначила, що після смерті батька спадкоємцями є також її сестра та брат, які спадщину не прийняли та не мають наміру її оформлювати. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області [PERSON] у судове засідання не зявився. Надав суду письмову заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував та просив справу розглянути без участі представника сільської ради. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників процесу достатніми, суд розглянув справу у відсутність незявившегося представника відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, розглянувши письмову заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 722154 [PERSON] помер 10.08.2013 року у віці 75 років в с. Малоянисоль Володарського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 30. Згідно свідоцтва про народження ІV-УР № 1915811 [PERSON] народилася 25.09.1962 року та її батьком зазначений [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 72. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 213194 виданого повторно 18.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Донецької області вбачається, що [PERSON] 11.12.1982 року уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу отримала прізвище «Караджинова», про що зроблено відповідний актовий запис № 44. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 196832 від 21.02.2007 року [PERSON] на підставі розпорядження голови Володарської райдержадміністрації № 124 від 28.03.2006 року є власницею земельної ділянки площею 12,4900 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Володарського району Донецької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В зазначеному держакті є відмітка про те, що державним нотаріусом Другої Маріупольської держнотконтори [PERSON] 02.09.2011 року за реєстровим № 1275 посвідчено свідоцтво про право на спадщину, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2011 року державним нотаріусом Другої Маріупольської держнотконтори [PERSON] посвідчено, що спадкоємцем майна гр. [PERSON], яка померла 29.07.2010 року, є чоловік [PERSON] і спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки, загальною площею 12,4900 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Володарського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО № 961687 [PERSON] помер 11.11.2016 року у віці 90 років в с. Касянівка Нікольського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 51. Причиною смерті [PERSON] є хронічна судинно мозкова недостатність, церебральний атеросклероз, що підтверджується довідкою про причину смерті (до форми № 106/0). Відповідно до повідомлення Нікольської держнотконтори від 05.07.2017 року за № 959/01-24 після смерті [PERSON], який помер 10.08.2013 року, до Нікольської держнотконтори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування»\~передбачено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Таким чином, суд вважає, що причина пропуску строку прийняття спадщини, на яку посилається позивачка, як на підставу задоволення позовних вимог, а саме, що вона в період з початку 2013 року по 11.11.2016 року доглядала за своїм хворим свекром, не може вважатися поважною, оскільки вона не повязана з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини, тим паче, що позивачкою дана обставина, ще і не є доведеною, оскільки доказів з приводу того, що вона доглядала за свекром і саме в звязку з цим не мала можливості звернутися до нотаріуса в шестимісячний період з часу смерті батька суду не надано, а інші поважні причини пропуску строку на прийняття спадщини позивачка не зазначила та не надала доказів на їх підтвердження, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачці в задоволенні її позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені нею при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 640 грн. відшкодуванню на її користь з боку відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed