Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що у 2013 році з відповідачем по справі розірвала шлюб. В шлюбі народилась дочка - [PERSON], [INFO]. Дитина живе разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Тому просила стягувати із [PERSON] аліменти в свою користь на утримання малолітньої дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 350 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки, ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками на останню відому адресу проживання: [ADDRESS]. Згідно акту Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2014 року працівниками поштового відділення № 15 було відмовлено у прийнятті листа адресованого на територію АР Крим та с. Дніпровка, посилаючись на лист Директора УДППЗ «Укрпошта» № 511.16.144 від 28.03.2014 року. Таким чином, за відсутності інших відомостей про місце проживання відповідача та засобів зв'язку, судом було вжито всіх заходів щодо його повідомлення про час та місце судового засідання. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, та того, що позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надавши йому можливість для подання заяви про перегляд даного заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає дитина. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.3,4). Сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження, яка міститься у матеріалах справи (а.с.5). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень та відсутності доказів про те, що відповідач має постійний дохід, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з нього в користь позивачки на утримання дитини слід визначити в твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітку. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідачем не надано суду доказів про його матеріальне становище та стан здоров'я. Проте, він є особою працездатного віку і спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки на утримання малолітньої дитини в розмірі 350 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 243,60 гривень судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved