Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області, треті особи: Запорізька районна державна нотаріальна контора Запорізької області, Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції про визнання права власності на спадкове майно, вказавши на те, що 26.01.2013 р. помер її чоловік [PERSON], після смерті чоловіка залишилось спадкове майно у вигляді: жилого будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: смт. Балабине пров. Тихий, 6 Запорізького району Запорізької області. Заповіту чоловік не залишив. Спадщину, відкриту після смерті чоловіка позивачка прийняла своєчасно та належним чином, звернувшись до Запорізької районної державної нотаріальної контори, у зв'язку з чим була відкрита спадкова справа. Однак, при оформленні спадкових прав, з'ясувалось, що спадковий будинок на спадкодавця не був зареєстрований належним чином, тому нотаріусом Запорізької районної державної контори винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В звязку з тим, що оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивачка не має змоги, вона змушена була звернутися до суду з позовною заявою. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, однак надала суду заяву в якій позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні. Представник відповідача територіальна громада в особі Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області у судове засідання не зявився, однак надав заяву в якій просять розглядати справу без його участі, не заперечує проти позовних вимог. Представник третьої особи - Запорізької районної державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву в якій просить суд розглянути справу без його участі, заперечення відсутні. Представник третьої особи - реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст..197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у звязку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ЖС № 252164, виданим 29.01.2013 року виконавчим комітетом Балабинською селищною радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 11. Факт подружніх відносин [PERSON] з [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ЖС № 071168 від 07.09.1999 р., актовий запис № 16. Спірний житловий будинок з господарськими спорудами побудовано у 1962 році. [PERSON] Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26.08.1948 року встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування. Забудова відбулась в передбаченому діючим на той час законодавством порядку. Земельна ділянка під забудову площею 700 кв.м. була виділена та забудова була дозволена рішенням виконкому Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 14.01.1960 року (а.с. 13). На підставі вищезазначеного рішення Балабинської селищної ради, між Балабинською селищною та [PERSON] 15.04.1960 року був укладений Договір на надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 12), де адреса зазначена, як: смт. Балабине вул. Урицького 102 «б». Надана йому земельна ділянка була виділена в натурі, про що свідчить Акт від 01.04.1960 року (а.с. 15). Відповідно до довідки № 1621 від 04.08.2015 р. виданої Балабинською селищною радою Запорізького району Запорізької області дійсно згідно з перенумерацією житлових будинків по вул. Урицького, стара адреса смт. Балабине вул. Урицького, 102 «б», нова адреса смт. Балабине пров. Тихий, буд. 6 Запорізького району Запорізької області. Відповідно до ст. 21 ЦК 1922 року внаслідок спадкування приватної власності на землю ділення майна на рухоме та нерухоме скасовується. Скасування ділення майна на рухоме та нерухоме само по собі свідчить, що їх правовий режим не відрізнявся. Діючий ЦК 1922 року не мав жодної норми, яка б встановлювала будь-які відмінності та застереження щодо різниці в набутті права власності на рухоме та нерухоме майно, жодної норми, яка б встановлювала особливий режим набуття права власності на нерухоме майно. Ст. 52 ЦК 1922 року визнано, що відрізнялась власність державна (націоналізована та муніципалізована ), б) кооперативна, в) приватна. При цьому ст. 54 ЦК визначалося, що предметом приватної власності можуть бути немуніципалізовані будівлі та будь-яке інше майно, що не виключено із приватного обороту. Ст. 182 ЦК визначала, що немуніципалізовані будівлі це володіння, а саме, будинок з прилягаючими до нього житловими та службовими дворовими побудовами. Таким чином, виходячи з норм ЦК 1922 року майно могло бути або в державній або в приватній власності без особливого на це дозволу, за принципом виключення. Питання належності майна вирішувалось в залежності від того, чи було дане майно муніципалізоване чи ні, чи не було воно виключене із приватного обороту. Тобто, якщо будівля (домоволодіння) не була націоналізована чи муніципалізована, вона не є предметом виключення із обороту, вона є приватним володінням особи без жодного на то державного підтвердження та оформлення. Відповідно до ст. 58 ЦК 1922 року власнику належало право володіння, користування та розпорядження майном. Конституція СРСР 1936 року ст. 10 зазначала, що право приватної власності громадян на їх трудові доходи та збереження, на житловий будинок та підсобне домашнє господарство, на предмети домашнього побуту та обіходу, на предмети особистого вжитку та зручностей, рівно як і права спадкування приватної власності громадян охороняються законом. У відповідності до вказаного [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року прийнято Постанову, п. 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно як індивідуальний житловий будинок. Таким чином, на 1962 рік [PERSON] набув право власності на зазначений будинок у встановленому законодавством України порядку, що діяв на час набуття права власності, його дружина, як спадкоємець, має право на його спадкування. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст.2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходу від участі в суспільному виробництві індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. На запит суду Запорізькою районною державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи № 199/2013, відкриту після смерті [PERSON], з матеріалів якої вбачається, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину належним чином, інших спадкоємців немає. Відповідно до інформаційних довідок, які містяться в матеріалах справи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію зазначеного нерухомого майна відсутні. Всі викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, ніким не заперечуються. Суд не піддає сумніву достовірність документів, наданих позивачем як докази. На підставі ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти, дружина та батьки померлого в рівних частках. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, потребують державної реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна. Таким чином, суд вважає, що позивачкою доведені ті обставини на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved