Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 02.06.1990 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у виконкомі Будзинської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Від шлюбу у них народилось четверо дітей, з яких неповнолітньою є донька [PERSON], [INFO] Вказує, що Відповідач останніх три роки зловживає спиртними напоями, пропиває зароблені на сезонних роботах кошти, не надає коштів на утримання сімї та сплату комунальних послуг. Надалі перебувати у шлюбних відносинах Позивачка не бажає, збереження шлюбу стало неможливим, примирення є недоцільним, спільно нажитим майном поділяться в добровільному порядкує, а тому просить шлюб між ними розірвати, місцем проживання неповнолітньої доньки визначити її місце проживання та залишити їй шлюбне прізвище «Фотуйми». В судове засідання Позивачка [PERSON] не зявилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив справу розглядати у його відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 02 червня 1990 року між Позивачкою та Відповідачем у виконкомі Будзинської сільської ради народних депутатів Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 5), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). Від шлюбу у них є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд, вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Фотуйма». У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, та її батьки проживають окремо, визначається нею самою. Враховуючи те, що неповнолітній [PERSON], [INFO], виповнилось повних 17 років, то відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України вона має право визначити своє місце проживання самостійно. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved