Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], 3-я особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького МУЮ про стягнення неустойки(пені) за несвоєчасну сплату аліментів, в подальшому уточнила свої позовні вимоги, мотивуючи їх тим, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 року з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти на її користь на утримання малолітнього доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів його доходів(заробітку) щомісяця, починаючи з 05.03.2012 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі ? частини до досягнення дитиною трирічного віку. 24.07.2015 року виконавчі провадження за виконавчими листами, виданими на підставі зазначеного рішення Шевченківського районного суду були закінчені у зв'язку із скасуванням рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 року та ухваленням нового рішення. 27.07.2015 року відкрито виконавче провадження № 48270705 державним виконавцем Шевченківським ВДВС ЗМУЮ на підставі нового рішення ухваленого Апеляційним судом Запорізької області від 25.06.2015 року. Відповідач весь цей час ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунком, складеним державним виконавцем, за період з 05.03.2012 року по 01.08.2015 року, без урахування індексації, складає 14291,50грн. Також відомості по ухилення відповідача від сплати аліментів внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015080080000144. З її слів відповідач знав про те, що вона буде звертатися до суду з питання стягнення з нього аліментів. Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості по сплаті аліментів - винна особа повинна сплатити на користь одержувача аліментів неустойку у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Частина друга статті 20 СК України зазначає, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3ст.138, ч.3ст.139 цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія норм про позовну давність. Відповідач є здоровим чоловіком, працює на ринку приватним підприємцем, отримує стабільний заробіток та має усі умови для надання своєчасної матеріальної допомоги своїй доньки, але від виконання свого батьківського обов'язку щодо утримання дитини він ухиляється, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Зазначенні обставини є підставою для стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, яка за її розрахунком станом на 01.08.2015 року складає 202749,80грн. і яку вона просить стягнути з відповідача на її користь. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені нею в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та суду пояснив, що він завжди у добровільному порядку, по мірі можливості, намагався надавати матеріальну допомогу своїй донці, купував їй подарунки. Про існування рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 року про стягнення з нього аліментів на користь позивачки [PERSON] йому не було відомо аж до березня 2015 року. Про існування рішення суду він довідався лише тоді, коли йому відмовили у перетинанні державного кордону України в лютому 2015 року і вже пізніше в березні 2015 року через свого представника він довідався про існування рішення щодо стягнення з нього аліментів. Не погодившись з цим рішенням, ним була подана апеляційна скарга, яка була частково задоволена і Апеляційним судом Запорізької області 25.06.2015 року ухвалене нове рішення, копію якого він отримав та не оскаржував його, з текстом цього рішення він ознайомлений і знає, що утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яку він до теперішнього часу не сплатив у повному обсязі. Раніше він не отримував викликів до державного виконавця і копію постанови про відкриття виконавчого провадження також не отримував і не знав про свій обов'язок щодо сплати аліментів за рішенням суду. З рішенням Апеляційного суду він погодився і згодний поступово сплатити виниклу заборгованість по сплаті аліментів, так як не відмовляється від надання допомоги своїй дитині. Позивачка [PERSON] ніколи не говорила йому про те, що з нього стягнуті аліменти на підставі рішення суду. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та в обґрунтування заперечень надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені в наданих суду письмових запереченнях на позов, зазначивши, що відповідач [PERSON] не знав про існування рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з нього аліментів, а тому і не знав, що у нього виникла заборгованість по їх сплаті. На його думку, заборгованості по сплаті аліментів взагалі не може існувати, оскільки рішення районного суду скасовано і є таке, що набрало чинності рішення Апеляційного суду Запорізької області, яке буде виконуватися відповідачем. Вини відповідача в утворенні заборгованості по аліментам немає, а тому просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи - Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Біченко Л.П., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні покладалася на розсуд суду та пояснила, що 16.05.2012 року нею було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки. Постанова про відкриття виконавчого провадження була доведена до відома сторін, у встановлений на той період часу спосіб, яким не передбачалась необхідність направлення цих копій рекомендованим листом, але реєстр поштових відправлень направлення кореспонденції простою поштою, вона надати не може, так як термін їх зберігання складає 1 рік. Боржник до держвиконавчої служби не звертався до того часу, поки не розпочалися нові судові спори. Зараз на виконанні мається виконавче провадження відкрите за рішенням Апеляційного суду Запорізької області та здійснений новий розрахунок заборгованості станом на 01.08.2015 року, на підставі цього рішення, відповідно до нового виконавчого документу, але розрахунок нею був проведений без урахування індексації. Під час виконання судового рішення, нею, як держвиконавцем, були здійснені всі передбачені законодавством дії, спрямовані на виконання рішення суду, але відповідач приховував місце свого проживання. Відповідачем були надані квитанції щодо сплати аліментів у 2015 році, але ці квитанції нею не були враховані, так як платником в них зазначена [PERSON], а не боржник [PERSON]. Якщо боржник [PERSON] не повідомить місце свого проживання буде вирішуватися питання щодо оголошення його розшуку. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, представника 3-ої особи та дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER], [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є: батько [PERSON], мати [PERSON](а.с.6). Згідно посвідки на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства, відповідач [PERSON] громадянин Туреччини, має право на постійне проживання в України і його місце проживання з 12.01.2012 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS](а.с.11). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець(а.с. 12). З копії рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2012 року, яке набрало чинності 17.04.2012 року, вбачається, що з відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку(доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати пред'явлення позову-05 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на утримання позивачки [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку(доходу) щомісяця, починаючи з дати пред'явлення позову - 05 березня 2012 року і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років - [INFO](а.с.2-5). Як встановлено в судовому засіданні, зазначене рішення районного суду було скасовано Апеляційним судом Запорізької області, відповідно до якого апеляційна скарга [PERSON] була задоволена частково та 25 червня 2015 року ухвалене нове рішення, яким стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 350грн., які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 05 березня 2012 року і до досягнення повноліття дитиною. У задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання до досягнення трьох років дитиною [PERSON], [INFO], відмовлено. Рішення набрало законної сили з моменту проголошення, тобто з 25 червня 2015 року(а.с.56-57). Постановою державного виконавця від 27.07.2015 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №0827/2648/12 виданого 23.07.2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів у розмірі 350,00грн. з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах № 1247/13 від 30.07.2015 року, складеного державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.ст. 182,195 СК України, станом на 01.08.2015 року заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], за період з березня 2012 року по 01.08.2015 року складає 14291,50грн. Розрахунок боргу складений у відповідності до виконавчого листа, а саме у розмірі 350,00грн. щомісячно. Розрахунок складений без урахування індексації(а.с.76-77). Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За змістом ч.4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. При розгляді справи встановлено, що ні позивач, ні відповідач визначений державним виконавцем, на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року, розмір заборгованості по аліментах не оспорювали, тобто з ним погодились. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, умовою для нарахування пені на заборгованість по аліментам є вина боржника в її утворенні. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки(пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що про існування рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя щодо стягнення з нього аліментів на користь позивачки йому не було відомо аж до березня 2015 року, до того часу, коли його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. В лютому 2015 року йому було відмовлено в перетинанні державного кордону України на виїзд, що підтверджується рішенням про відмову від 07.02.2015 року(а.с.93). Після з'ясування причин такої відмови, у березні 2015 року він довідався про те, що є рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дочки. Факт того, що відповідач [PERSON] раніше не знав про існування рішення суду щодо стягнення з нього аліментів, також підтверджується змістом рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року, відповідно до якого апеляційна інстанція не погодилася з висновками районного суду про те, що відповідач, який належним чином повідомлений про місце розгляду справи , проти позову не заперечував, що підтверджено його письмовою заявою. Рішенням від 25 червня 2015 року встановлено, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач отримував ухвалу суду про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] та належним чином повідомлявся про судові засідання, які призначалися по справ. Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, в матеріалах виконавчих проваджень, які були досліджені в судовому засіданні, також відсутні відомості щодо отримання відповідачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження у 2012 році, також як і виклики його до державного виконавця. Сам відповідач заперечує той факт, що він отримував копії постанов про відкриття виконавчого провадження, які до того ж були надіслані державним виконавцем не за його зареєстрованим місцем проживання, а за адресою міста проживання позивачки. Таким чином, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні не було надано достовірних та беззаперечних доказів того, що відповідач [PERSON] був обізнаний про те, що на підставі рішення суду від 06.04.2012 року він зобов'язаний до сплати аліментів на користь позивачки на утримання малолітньої дитини. Як вже зазначалося судом, умовою для нарахування пені на заборгованість по аліментам є вина боржника в її утворенні. Між тим, матеріали справи та матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що про наявність судового рішення про стягнення аліментів, відповідач був обізнаний лише з березня 2015 року. Аналізуючи надані сторонами по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів за період з 05 березня 2012 року по лютий 2015 року включно, утворилася не з вини відповідача [PERSON], який взагалі не був обізнаний щодо покладеного на нього судовим рішенням обов'язку сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі на користь позивачки [PERSON], на утримання своєї дочки. Таким чином, суд вважає, що вина відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів за період з 05 березня 2012 року по лютий 2015 року включно відсутня, а тому слід відмовити в стягненні неустойки(пені) за цей період часу. Разом з тим, відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав той факт, що про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь позивачки він дізнався у березні 2015 року, а тому, починаючи з цього часу, відповідач повинен був вжити заходи щодо сплати аліментів, починаючи з цього періоду, незважаючи на те, що він не погодився з рішенням суду, яке в подальшому оскаржив в апеляційному порядку, оскільки оскарження рішення суду не звільняло його від покладеного на нього судом обов'язку щодо сплати аліментів на утримання дитини. При цьому суд виходить з вимог змагальності сторін та обов'язків доказування і подання доказів, передбачених ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні не надала будь-яких переконливих та належних доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача [PERSON]. При цьому суд також не може взяти до уваги пояснення відповідача та надані ним квитанції(а.с.107-115), щодо перерахування сум позивачці [PERSON], оскільки як платником, так і одержувачем в них зазначена сама [PERSON], а остання в судовому засіданні заперечувала факт отримання нею від відповідача будь-яких сум, зазначених у цих квитанціях, окрім суми у розмірі 750грн. по квитанції від 06 серпня 2015 року. З урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, надані відповідачем вище вказані квитанції, окрім квитанції від 06 серпня 2015 року, не приймаються судом, як належні та допустимі докази у справі. На підставі вище наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення неустойки(пені) за несвоєчасну сплату аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме за період з березня 2015 року по 01 серпня 2015 року, в межах заявлених позовних вимог, та з урахуванням того, що аліменти за серпень 2015 року були сплачені відповідачем по квитанції від 6 серпня 2015 року. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються(стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка(пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів(за кожен місяць). Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15. Отже, неустойка(пеня) за несвоєчасну сплату аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] за період з березня 2015 року по 01 серпня 2015 року розраховується наступним чином: березень: 350грн. - сума заборгованості х 1% х 31день = 108,50грн. квітень: 350грн. - сума заборгованості х 1% х 30днів = 105,00грн. травень: 350грн. - сума заборгованості х 1% х 31день = 108,50грн. червень: 350грн. - сума заборгованості х 1% х 30днів = 105,00грн. липень: 350грн. - сума заборгованості х 1% х 31день = 108,50грн. (108,50грн.+105,00грн.+108,50грн.+105,00грн.+108,50грн.( пеня за кожний місяць)=535,50грн.. Таким чином, загальний розмір неустойки(пені) за несвоєчасну сплату аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] за період з березня 2015 року по 01 серпня 2015 року буде складати 535,50грн.. Згідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 243,60грн., який був передбачений на час подачі позовної заяви до суду, оскільки позивачкою при зверненні до суду судовий збір не сплачувався.

Outcome: partial