Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом до Криворізької сільської ради, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право на земельну часту (пай) площею 6,594 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Криворізької сільської ради Добропільського району, яке залишилось після смерті її тітки [PERSON], яка померла 14.02.1997 року. Свій позов обґрунтовувала наступним. [PERSON] була членом КСП ім.Червоний партизан. Відповідно до рішення Криворізької сільської ради від 09 листопада 1994 року КСП ім.Червоний партизан Добропільського району Донецької області було передано землю у колективну власність та складено державний акт на право колективної власності на землю. Додатком до державного акту на право колективної власності на землю є список громадян-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), серед яких була і її тітка. За життя тітка сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримала. Після смерті тітки позивачка є її спадкоємцею другої черги за правом представництва. Так як її мати, була рідною сестрою спадкодавиці і померла раніше. Інших спадкоємців не має. Позивачка зазначає, що вона, після смерті своєї тітки [PERSON], прийняла спадщину. Враховуючи те, що нотаріусом не може бути видано їй свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті тітки, на земельну частку (пай), так як відсутні правовстановлюючі документи, просить задовольнити її позов. В судове засідання позивачка не з'явилася, надавши заяву в якій просить розглянути справу без її участі, за участю її представника. Представник позивача [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги за підстав зазначених в заяві і просила їх задовольнити. Представник відповідача, діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні не заперечувала проти позову і визнала його. Заслухавши пояснення представника позивача, думку представника відповідача, вивчивши матеріали справи суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною племінницею [PERSON]. Даний факт підтверджується довідками Криворізької сільської ради № 1092 від 23.11.2015 року та № 1083 від 19.11.2015 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу. З пояснень представника позивача, які не оспорювалися в судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] була членом КСП ім.Чапаєва і мала право на земельну частку (пай). З свідоцтва про смерть 1-НО № 150529 вбачається, що [PERSON] померла 14 лютого 1997 року. Позов про визнання права власності в порядку спадкування задоволений бути не може у разі неприйняття спадщини. Згідно п. 4, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Нормами ст. 1266 ЦК України передбачено спадкування за правом представлення, так племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З пояснень представника позивача вбачається, що позивачка після смерті тітки [PERSON] прийняла спадщину, так як постійно проживала разом з тіткою. Але при звернені до нотаріуса, останній повідомив їй, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), яке належало за життя її тітці, не можливо у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу (сертифікат) на дану земельну частку (пай) і їй рекомендовано було звернутися до суду. З довідки Криворізької сільської ради від 23.11.2015 року № 1092 вбачається, що позивачка і її тітка [PERSON], яка померла 14.02.1997 року, на день смерті останньої мешкали разом і були зареєстровані за однією адресою: с. Криворіжжя, вул. Радянська, 66. Рідна сестра [PERSON]Д, мати позивачки, [PERSON] померла 06.01.1987 року. Таким чином вбачається, що позивачка є спадкоємицею другої черги за правом представництва після смерті своєї тітки [PERSON]Д, яка фактично прийняла спадщину після її смерті. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Cуду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Так, відповідно до п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали, зокрема, громадяни, які на момент паювання землі були членами сільськогосподарського акціонерного товариства і яких було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі ст.23 ЗК (в редакції 1990 року) державний акт на землю є документом, що посвідчує право власності на неї фізичної чи юридичної особи. Видає його зазначеній особі та реєструє шляхом внесення до державного реєстру відповідна місцева рада. До державного акта на право колективної власності на землю, який одержує колективне сільськогосподарське підприємство, як його складова частина додається список осіб, що мають таке право. З листа управління Держгеокадастру у Добропільському районі Донецької області від 25.12.2015 року № 578 вбачається, що рішенням Криворізької сільської ради народних депутатів від 09 листопада 1994 року. КСП ім. Червоний партизан було передано землю у колективну власність та складено державний акт на право колективної власності на землю. [PERSON] в списках членів колгоспу значиться, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримувала. Враховуючи наведене суд вважає, що вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування на земельний пай в розмірі 6,594 в умовних кадастрових гектарах, яке належало за життя [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 1258, 1262, 1266, 1268 ЦК України та

Outcome: approved