Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та стягнути із [PERSON] на її користь судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що вона народилась [INFO] у м. Прилуки Чернігівської області. 11 жовтня 2000 року [PERSON] , батько позивачки, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Ігнатовою Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-6333 набув у власність квартиру, що складає ј частину жилого будинку з належною частиною надвірних будівель, розміщеного на ділянці Прилуцької міської ради та знаходиться за адресою [ADDRESS] . З 11 жовтня 2000 року позивачка разом зі своєю сім`єю, а саме батьком [PERSON] та [PERSON] була постійно зареєстрована та проживала у вище зазначеній квартирі. З 01 вересня 2013 року [PERSON] вступила до Національного університету біоресурсів і природокористування України «Бобровицький коледж економіки та менеджменту ім. О. Майкової» в якому навчається і до даного часу. На період навчання в коледжі позивачка вибула зі свого постійного місця проживання тимчасово та з поважної причини та була забезпечена житлом в студентському гуртожитку, де проживала та була зареєстрована з 27 листопада 2013 року до 18 лютого 2015 року, з 30 червня 2016 року по 07 лютого 2017 року. 25 січня 2019 року позивачка звернулася до відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання проте їй було відмовлено у реєстрації у зв`язку з відсутністю згоди власника - [PERSON] . Позивачка вважає, що відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди у здійсненні права користування квартирою, хоча має право користування даним житловим приміщенням, так як була відсутня в ньому з поважних причин - у зв`язку з навчанням. Крім того зазначає, що це єдине житло, право користуванням яким позивачка має, а будь-яким іншим житловим приміщенням на праві власності чи користування позивачка не володіє. Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та при цьому зазначив, що [PERSON] з власної ініціативи не скористалася своїм правом, яке зберігалося з часу закінчення навчання протягом наступних шести місяців, повернутися до попереднього свого місця проживання та зареєструватись в ньому, а тому підстав для задоволення заявлених позовних вимог не має. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він перебуває у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] Про відносини останньої з її батьком він спочатку не знав. З лютого 2015 року [PERSON] перестала їздити до дому до батька [PERSON] . По телефону коли спілкувалась [PERSON] з батьком він чув, як батько відмовляв її прописати та щоб вона не приїздила додому. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав: Згідно до паспорту громадянина України позивача, виданого 17.10.2013 року Прилуцьким МВ УДМС України в Чернігівській області, позивач [PERSON] народилась [INFO] . З 15.03.2013 року позивач була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . 02.11.2013 року [PERSON] знялась з реєстрації місця проживання та 27.11.2013 зареєструвалась за адресою [ADDRESS], 18.02.2015 року знята з реєстрації місця проживання та зареєструвалась 30.06.2016 року за адресою [ADDRESS] , 02.02.2017 року знята з реєстрації. 18.12.2018 року зареєструвалась за адресою [ADDRESS] , 23.01.2019 року знята з реєстрації місця проживання. (а.с. 7-8) Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2000 року [PERSON] належить квартира, що складає ј частину жилого будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , що також підтверджується повідомленням № 182 від. 23.01.2019 року КП «Прилуцьке МБТІ» (а.с.9-10) Згідно довідки виданої відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України» «Бобровицький коледж економіки та менеджменту ім.. О. Майнової» вбачається, що [PERSON] навчалась на стаціонарному відділенні спеціальність «Технологія виробництва та переробки продукції рослинництва» : -на денному відділенні з 01.09.2013 року по 01.09.2015 року; -на заочному відділенні з 03.02.2017 року по 17.06.2017 року. На період навчання в коледжі була забезпечена житлом в студентському гуртожитку та була зареєстрована в гуртожитку з 27.11.2013 року по 18.02.2015 року, та з 30.06.2016 року по 02.02.2017 року.(а.с.59,60) Факт навчання позивачки підтверджено також копією диплома молодшого спеціаліста [NUMBER] виданий 27.06.2017 року відповідно до якого [PERSON] закінчила у 2017 році відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Бобровицький коледж економіки та менеджменту ім.. О. Майнової» (а.с. 23-25) Проте як вбачається із довідки Національного університету біоресурсів і природокористування України [PERSON] студентка 2 курсу скороченого терміну заочної форми навчання за умов договору на агробіологічному факультеті, рік вступу 01.09.2017 р. рік закінчення 30.05.2020 р. ( а.с.47) Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати декілька місць проживання. Відповідно до ст.127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до п.2 Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затв. Наказом Міністерства освіти і науки України від 13.11.2007 року № 1004 студентські гуртожитки вищих навчальних закладів призначені для проживання на період навчання іногородніх студентів, слухачів, курсантів, асистентів-стажистів, інтернів, клінічних ординаторів, аспірантів, ад`юнктів, докторантів тощо (далі - Студенти), а також студентів з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за умови відсутності в них іншого місця проживання. Отже, аналізуючи вказані норми, суд приходить до висновку, що проживання у гуртожитках студентів є тимчасовим, гуртожиток надається особам на період навчання, а після закінчення навчання такі особи виселяються з гуртожитку та знімаються з реєстрації у ньому за заявою учбового закладу. Відповідно до ч.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Позивач вказує, що умовою для проживання у гуртожитку була необхідність тимчасової реєстрації у ньому, тому вона тимчасово зареєструвалась у гуртожитку на час навчання. Крім того,відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Тому, суд приходить до висновку, що позивач не втрачала право користування квартирою [ADDRESS] . Згідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Враховуючи характер спірних правовідносин, доводи позивача та відповідача, суд вважає, що позивачем обрано належний спосіб захисту своїх прав шляхом усунення перешкод у здійсненні нею права користування. Крім того, враховуючи, що відповідач створює перешкоди позивачу у користуванні квартирою, а отже фактично не визнає право користування квартирою позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та визнання права користування квартирою, розташованою у [ADDRESS] На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає, оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved