Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивачка звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] у місті Миколаєві померла її тітка [PERSON], яка постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. За договором купівлі-продажу, який був зареєстрований товарною біржею «Нерухомість-Центр» 14 грудня 1999 року за №2-661, [PERSON] придбала у відповідачів [PERSON] (яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON].), [PERSON], [PERSON] належну їм двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], житловою площею 29,0 м2 та загальною площею 45,3 м2. Право власності на придбане майно було зареєстровано за [PERSON] у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 20 грудня 1999 року. Спадкодавець [PERSON] залишила розпорядження на випадок смерті, посвідчене приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 14 квітня 2014 року за р/№324, яким заповіла все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося позивачці [PERSON] та своїй онуці [PERSON]. Інших спадкоємців не має. Спадщина була прийнята тільки позивачкою. [PERSON] звернулася до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про відмову у прийнятті спадщини на користь позивачки. [PERSON] звернулась до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримала відмову у зв'язку з неналежним посвідченням договору купівлі-продажу придбаної квартири. Цей договір був зареєстрований товарною біржею «Нерухомість-центр», але не засвідчений нотаріально. У зв'язку з тим, що сторони за угодою домовилися про усі істотні умови договору і відбулося повне його виконання, а саме: відповідачі передали вказане нерухоме майно у власність [PERSON], а вона прийняла це майно за певну грошову суму, здійснила капітальний ремонт квартири, її оздоблення, перевезла особисті речі, майно та вселилася у квартиру, позивачка просила визнати дійсним договір купівлі-продажу від 14 грудня 1999 року, який був укладений товарною біржею «Нерухомість-Центр» за №2-661 та зареєстрований в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 20.12.1999 року за реєстраційним посвідченням за записом в реєстрі №16074, відповідно до якого [PERSON] придбала у [PERSON], [PERSON], які діяли від свого імені, та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], належну їм двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідно до якої підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету, Товарна біржа «Нерухомість центр», [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду пред'явленого позову були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачі та треті особи не з'явилися до суду без поважних причин. З урахуванням заяви позивачки про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції було видане свідоцтво [NUMBER] від 01.10.2014 року (а.с.5). Після смерті [PERSON], Першою миколаївською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу 66/2015 (а.с.13). Згідно заповіту ВТТ№421976 від 14.04.2014 року, зареєстрованому в Спадковому реєстрі за номером 55977597, все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом [PERSON] матиме право, спадкодавець заповіла позивачці [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній (а.с. 6-7). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви НАА 590578 від 29.01.2015 року, [PERSON] відмовилась від спадщини після смерті [PERSON] (а.с.16), у зв'язку з чим єдиною спадкоємицею за заповітом залишилася [PERSON] Спадкуванням, згідно ст. 1216 ЦПК України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, за нормами ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За життя, за договором купівлі-продажу, який був зареєстрований товарною біржею «Нерухомість-Центр» 14 грудня 1999 року за №2-661, [PERSON] придбала у відповідачів [PERSON] (яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON].), [PERSON], [PERSON] належну їм на праві власності двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], житловою площею 29,0 м2 та загальною площею 45,3 м2 (а.с.9). Право власності на придбане майно було зареєстровано за [PERSON] у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 20 грудня 1999 року (а.с.8,10-12). Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а 29.09.2014 року одна із сторін договору ([PERSON]) померла, що робить неможливим нотаріальне оформлення угоди в даний момент, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був зареєстрований товарною біржею «Нерухомість-Центр» 14 грудня 1999 року за №2-661, між [PERSON] та [PERSON] (яка діяла в своїх інтересах та інтересах [PERSON].), [PERSON], [PERSON], що є належною формою захисту інтересів добросовісних учасників правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 250 гривні 82 копійок, а також витрати, пов'язані із публікацією у пресі оголошення про виклик відповідачів у сумі 50 гривень 00 копійок, в рівних частках з кожного (250,82+50,00=300,82/3=100,27).

Outcome: approved