Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу згідно договору позики. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18 липня 2012 року позичила відповідачам гроші в сумі 16 000 євро із сплатою відсотків в розмірі 3% щомісячно від даної суми для власних потреб, так як в них виникли фінансово-матеріальні потреби, позичені гроші відповідачі зобов'язувалися повернути до 18.07.2013 року, однак умови договору не виконують і у вказаний строк гроші позивачці не повернули. На сьогоднішній день ними повернуто тільки 2000 євро, проте, борг в сумі 14000 євро ще не повернуто, що змусило позивачку звернутися до суду, також, позивачка просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. На попередньому судовому засіданні позивачка позовні вимоги зменшила та просили стягнути з відповідачів тільки основну суму боргу в розмірі 14000 євро, що еквівалентно 234766 гривням та понесені нею судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на попередньому судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнали повністю та просив їх задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 18 липня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] та [PERSON] позичили в [PERSON] 16 000 (шіснадцять тисяч) євро під три проценти щомісячно, що в еквіваленті до національної валюти за курсом Національного Банку України складає 234766 гривням та зобов'язувалися повернути борг до 18 липня 2013 року, про що особисто вказали у розписці, написаній ними власноручно. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] взятих не себе зобов'язань не виконали і станом на день розгляду справи боргу позивачці [PERSON] не повернули. Відповідно до ч. 1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають захисту шляхом стягнення в її користь із відповідачів неповернутої суми боргу. Також, у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved