Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що її тітці [PERSON], котра померла [INFO] належало будинковолодіння по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 3,4786 га, що знаходиться на території Берегівської сільської ради Мостиського району. За свого життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла саме їй (позивачці [PERSON]). Спадкоємців, яким би належало право на обов'язкову частку у спадщині немає. Рідний брат спадкодавця [PERSON] - [PERSON] помер у 1996 році. Зазначає, що вона у встановлений законом строк звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зокрема право власності на земельну ділянку площею 3, 4786 га, що розташована на території Берегівської сільської ради Мостиського району. В переліку спадкового майна, на яке видане зазначене свідоцтво не вказано будинковолодіння по [ADDRESS], оскільки на таке не було оформлено [PERSON] за життя належним чином право власності. З огляду на наведені обставини, просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею (позивачкою [PERSON]) право власності на спірне будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], котра померла [INFO]. Позивачка [PERSON] в судовому засідання підтримала позовні вимоги та просить суд їх задовольнити. Представник позивачки [PERSON]- адвокат Бобанич І.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилався на обставини, що зазначені в позовній заяві. Просив позов його довірительки [PERSON] задовольнити. Представник відповідача - Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, проте надіслав копію спадкової справи за №142/2017, заведеної внаслідок смерті [PERSON], котра померла [INFO] та просив справу слухати у його відсутності. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON], позивачка у справі, є єдиним спадкоємцем за заповітом майна [PERSON], котра померла [INFO], і за життя, а саме 30.01.1995 року склала заповіт, згідно з яким усе своє майно заповіла позивачці [PERSON] Спадкоємців, яким би належало право на обов'язкову частку у спадщині, не має. Рідний брат спадкодавця [PERSON] - [PERSON] помер у 1996 році. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як відомо із ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкове майно, що належало [PERSON] складається з будинковолодіння по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 3,4786 га, що знаходиться на території Берегівської сільської ради Мостиського району Позивачка [PERSON] у встановлений законом строк звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та як спадкоємець в цілому її майна отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зокрема право власності на земельну ділянку, однак спадкового майна, а саме будинковолодіння по [ADDRESS] в даному свідоцтві не зазначено, оскільки належним чином не було оформлено спадкодавцем за життя право власності на таке. Вказані обставини підтверджуються: заявою представника позивача Бобанича І.Б.; заявою представника відповідача - Мостиської міської ради Мостиського району; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; звітом про оцінку майна; копією спадкової справи №142/2017, заведеної внаслідок смерті [PERSON]; довідками виданими виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області, копією заповіту від 30.01.1995 року; іншими матеріалами справи. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою [PERSON] у порядку спадкування. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.59-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Із ст.213 ЦПК України відомо, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши такі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] Наявними у справі доказами установлено, що остання є спадкоємцем за заповітом майна [PERSON], у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті останньої, а тому суд вважає, що є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на спірне будинковолодіння, зокрема право власності на житловий будинок, тамбур, вбиральню, хлівець, гараж, комору, літню кухню, погріб, криницю, тощо.

Outcome: approved