Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 28 квітня 1993 року зареєструвала шлюб з відповідачем, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану Курахівської міської ради Марїнського району Донецької області було зроблено відповідний актовий запис за № 53. Прізвище дружини після одруження «Карпенко». Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка стверджує, що до серпня 2012 року сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З 2012 року сторони проживають окремо одне від одного, спільне господарство не ведеться, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та не бере ніякої участі у їх вихованні. Позивачка в судове засідання не зявилась, про час та місце проведення була повідомлена належним чином шляхом надіслання судової повістки. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце проведення був повідомлений належним чином шляхом надіслання судової повістки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається, зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб 28 квітня 1993 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану Курахівської міської ради Марїнського району Донецької області було зроблено відповідний актовий запис за № 53, відповідно до свідоцтва про одруження VІ-НО № 353265. Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Таким чином, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є законними та такими, що підлягають задоволенню. Так, відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народилась 25.05.2003 року, про що в книзі реєстрації народжень 14.08.2000 року виконкомом Максимільянівської сільської ради Марїнського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис за № 14, відповідно до свідоцтва про народження серія 1-НО № 290266. Батьками вказано: [PERSON], [PERSON]. Так, відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народився 08.01.2006 року, про що в книзі реєстрації народжень 19.06.2006 року виконкомом Максимільянівської сільської ради зроблено відповідний актовий запис за № 14, відповідно до свідоцтва про народження серія 1-НО № 064272. Батьками вказано: [PERSON], [PERSON]. При вирішенні спору, суд враховує норму ст. 180 СК України, згідно якій батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно\~ст. 182 СК України\~суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, інші обставини, які мають значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей є обгрутнованими та такими, що підлягають задоволенню. \~\~Згідно зіст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 17.11.2016 року.

Outcome: approved