Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно договору про відступлення права вимоги від 10.10.2019 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив (передав) ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» право вимоги за кредитним договором від 13.12.2007 №90/KGN17-12-07 та договором іпотеки №90/ZGN17-07, укладеними між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . 17.06.2020 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценком А.М. було зареєстроване право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс». ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» у позасудовому порядку звернуло стягнення на іпотечне майно, набувши його у власність за вартістю більшою, ніж розмір забезпечення іпотекою вимог, тому позивачка прохає стягнути з ТОВ «Фінансова Компанія «Інтайм Фінанс» різницю між сумою, що становить 90 відсотків вартості предмета іпотеки та розміром забезпечених іпотекою вимог. Ухвалою суду від 24.02.2021 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В установлений судом строк представниця ТОВ «ФК Інтайм Фінанс» подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, у відзиві зазначає, що вважає позов необґрунтованим. Відповідач не визнає обставини, на які посилається позивач, а також не погоджується з правою оцінкою таких обстави, наданою позивачем. 19.04.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив з обґрунтуванням позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача прохав задовольнити позовні вимоги. Надав пояснення аналогічні тим, що надані у позові та відповіді на відзив. Крім того наголошував на тому факті, що висновок експерта Маківського М.В. № 19-21 від 02.04.2021 не можна вважати належним доказам ринкової вартості квартири, не може бути взятий до уваги та підлягає відхиленню, оскільки не є категоричним та ґрунтується на припущеннях та складений з порушенням вимог законодавства. У судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, та такими, що не відповідають дійсності. Вважає, що зазначений розмір заборгованості [PERSON] у договорі про відступлення прав вимоги від 10.10.2019 виконаний у відповідності до умов укладеного кредитного договору та в повній мірі відображає стан кредитної заборгованості [PERSON] , а тому слід відмовити у позові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»13.12.2007 був укладений кредитний договір №90/KGN17-12-07, за умовами якого позивачка отримала кредит у сумі 20 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних за період користування кредитом (а.с.12-15). У подальшому позивачкою в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитом між позивачкою та банком 13.12.2007 був укладений договір іпотеки №90/ZGN17-07, відповідно до якого позивачка передала банку в іпотеку майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-20). Квартира за вказаною вище адресою належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2005, посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Яценюком В.С. Крім того право власності на квартиру підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, (а.с.9-11) Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 14.07.2015 частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ухвалено стягнути у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 13.12.2007 №90/KGN17-12-07 у сумі 9 203 грн 10 коп. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29.06.2017 рішення Комсомольського міського суду від 14.07.2015 залишено без змін. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.07.2020 задоволено заяву про заміну сторони по справі її правонаступником та проведено заміну ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс». Згідно договору про відступлення права вимоги від 10.10.2019 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив (передав) ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» право вимоги за кредитним договором від 13.12.2007 №90/KGN17-12-07 та договором іпотеки №90/ZGN17-07, укладеними між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав відубачається спірна квартира належить на праві приватної власності ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс», копія приєднано до матеріалів справи (21-23). Матеріали справи містять висновок судового експерта Шлапак С.Л. №12/5-20 від 05.01.2021 згідно якого, ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на 17.06.2020 складає - 228 280 грн. Представником відповідача надано суду копію заяви-вимоги про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки від 14.02.2020 адресоване на ім`я [PERSON] , яке було отримано [PERSON] 24.02.2020, про що мається відповідне поштове повідомлення. Окрім того представником відповідача в обґрунтування своїх заперечень щодо задоволення позову надано висновок судового експерта Маківського М.В. № 19-21 від 02.04.2021 щодо визначення ринкової вартості квартири станом на 17.06.2020, яка складає суму 138 185 грн. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Суд наголошує, що предметом доказування в даній справі є момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та розмір перевищеної вартості забезпечених іпотекою вимог, аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №200/14524/16-ц (провадження №61-843св18). Суд вказує, що зміст Договору про відступлення прав вимоги від 10.10.2019 у відповідності до якого відповідач набув права нового кредитора у зобов`язанні не є належним доказом розміру заборгованості у зобов`язанні. У відповідності до змісту ст.ст.512, 514 ЦК України, правочин, внаслідок якого кредитор передає свої права у зобов`язанні іншій особі, не змінює обсяг прав кредитора у зобов`язанні та не впливає на обсяг обов`язків боржника, оскільки права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Крім того, суд критично відноситься до висновку судового експерта Маківського М.В. № 19-21 від 02.04.2021 щодо визначення ринкової вартості квартири станом на 17.06.2020, яка складає суму 138 185 грн. Висновок експерта має бути категоричним та не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Натомість експертом при дослідженні використано: запит адвоката Маслової О.С.; нормативно-технічна документація, отже як наслідок у висновку зазначено, що визначено ринкову вартість квартири, за умови, що квартира потребує ремонту становить 138 185 грн (експерт не провів ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього). Суд наголошує, що в свою чергу відповідачем не спростовано доводи позивача та надані на їх підтвердження докази - висновок [PERSON] №12/5-20 від 05.01.2021 згідно якого, ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на 17.06.2020 складає - 228 280 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення. Зібрані у справі докази підтверджують той факт, що 17.06.2020 ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» звернуло стягнення на предмет іпотеки майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , шляхом набуття прав власності на предмет іпотеки. Розмір забезпечених іпотекою вимог становив суму 9 203 грн 10 коп., вартість квартири складала 228 280 грн. Оскільки, 90 відсотків вартості предмета іпотеки складає 205 452 грн, а фактичний розмір забезпечених іпотекою вимог 9 203 грн 10 коп., отже необхідно стягнути з ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» суму різниці вартості предмета іпотеки та розміру забезпечених іпотекою вимог у сумі 196 248 грн 90 коп. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved