Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , із бабою [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) за адресою реєстрації баби [PERSON] : [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 09 вересня 2011 року між її дочкою, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янськото районного управління юстиції у м. Києві з актовим записом №1473 від 09 вересня 2011 року, і після державної реєстрації шлюбу прізвище її дочки стало « [PERSON] ». [INFO] , перебуваючи у шлюбі, [PERSON] народила дочку відповідно, її (позивачки) внучку - [PERSON] . [INFO] її дочка - [PERSON] померла. Дізнавшись про це вона терміново виїхала до Москви з метою владнання питань щодо поховання дочки та вирішення майбутнього онуки. Врахувавши всі «за» та «проти», з метою збереження якнайкращих інтересів дитини вона із зятем дійшли згоди щодо доцільності проживання [PERSON] разом з нею за місцем реєстрації на території України. Відповідно, із липня 2014 року її онука зростає та безперервно проживає з нею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними довідками. Крім того із 31 серпня 2016 року [PERSON] є громадянкою України, на сьогоднішній день онука відвідує навчальний заклад та навчається в 2 класі Богуславського академічного ліцею №1. Перед цим з 31.08.2016 по 29.05.2020 року дитина відвідувала Богуславський комунальний дошкільний заклад №5 «Сонечко», що підтверджується довідкою №01-46/41 від 03.11.2021 року. У квартирі, де вони проживають, дитина має власну кімнату, забезпечена одягом, продуктами харчування, необхідними речами для навчання та дозвілля. Позивачка повністю піклується про виховання онуки, її загальний розвиток та стан здоров`я, який не викликає жодних причин для турбування, оскільки дитина являється повністю здоровою, що також підтверджується довідкою, виданою Богуславським центром первинної медико-санітарної допомоги. Також позивачка зазначає, що ні спиртні напої, ні будь-які інші заборонені речовини, не вживає, має стабільний дохід для забезпечення онуки необхідними речами для навчання, дозвілля, а також одягом та продуктами харчування, і оскільки із самого народження вона постійно піклується про внучку, має змогу забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатись вихованням дитини, піклується про стан її здоров`я, вважає, що встановлення місця проживання малолітньої внучки [PERSON] , [INFO] , з нею (позивачкою) повністю відповідає інтересам дитини. Посилаючись на положення ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, ст.ст. 257, 258 СК України позивачка просить задовольнити позов. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі та без участі позивачки, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про визнання позовної заяви посилаючись на те, що дитина із народження фактично проживає із позивачкою і він не заперечує, щоб дитині було визначено місце проживання із бабою на території України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки й піклування в особі виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області Калінська О.А. подала до суду заяву, в якій висловила думку про можливість задоволення позову, оскільки позов обґрунтований та відповідач погодився із вимогами позивачки. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09 вересня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1473 вбачається, що 09 вересня 2011 року [PERSON] (дочка позивачки) та [PERSON] уклали шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини стало « [PERSON] » (а.с. 9). Під час перебування у шлюбі [INFO] в м. Москва, Росія, народилася дочка [PERSON] , батьками якої записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 липня 2014 року Хорошевським відділом ЗАГС Управління, актовий запис № 2412 (а.с. 10). [INFO] в м. Москва, Росія, померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 липня 2014 року Академічним відділом ЗАГСу Управління ЗАГС Москви, актовий запис № 2267 (а.с. 13). Дитина [PERSON] з 17 червня 2014 року набула громадянство України на підставі частини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України» та відповідно є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] від 17.06.2021, орган що видав 3221 та копією довідки № 1247/2021 про реєстрацію особи громадянином України (а.с. 14, 15). Судом встановлено, що після смерті матері, за згодою батька, дитина переїхала на територію України проживати разом з бабою [PERSON] - позивачем по справі, і ця обставина відповідачем - батьком дитини, не оспорюється. Дитина [PERSON] з 31.08.2016 по 29.05.2020 відвідувала Богуславський комунальний дошкільний навчальний заклад № 5, який розташований по вул.Миколаївська, буд. № 94 в м. Богуславі Київської області, що підтверджується довідкою завідувача КДНЗ №5 «Сонечко» С.П. Нуртаєвої за № 01-46/41 від 03.1.12021 (а.с. 18). З 2020 року по даний час дитина [PERSON] зарахована до 1 класу Богуславського академічного ліцею №1, де навчається по даний час, що підтверджується довідкою директора ліцею К.А. Івченко за № 115 від 03.11.2021 (а.с. 16). Також, [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] з народження по даний час, спостерігається у Комунальному некомерційному підприємстві Богуславської міської ради «Богуславський центр первинної медико - санітарної допомоги» та укладена декларація з лікарем - педіатром [PERSON] , що підтверджується довідкою КНП БМР «Богуславський центр первинної медико - санітарної допомоги» (а.с. 17). За місцем проживання позивачки, у квартирі, де проживає дитина, остання має власну кімнату, забезпечена одягом, продуктами харчування, необхідними речами для навчання та дозвілля. Позивачка - баба дитини піклується про виховання онуки, її загальний розвиток та стан здоров`я. Дані факти підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 02 листопада 2021 року. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним кодексом України. Згідно зі ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 258 Сімейного кодексу України, баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. На рівні внутрішнього законодавства України, принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 (Справа №756/7995/15-ц) зауважив, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] має постійне місце проживання, утримує дитину матеріально, нею забезпечено належний рівень матеріально-побутових умов для проживання онуки. За час проживання з бабою неповнолітня [PERSON] постійно забезпечена доглядом. Між бабою та дитиною налагоджено тісний психологічний взаємозв`язок. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] достатньо обґрунтований на вимогах матеріального та процесуального Закону, доведений достатніми об`єктивним та допустимими доказами, і рішення про визначення місця проживання дитини з бабою буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини [PERSON] . Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 гривні 00 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved