Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що 31.01.2003 року та 29.06.2004 року за усною угодою між [PERSON] та [PERSON] було передано у власність 4000 доларів США та 3 100 доларів США. При фактичному одержані вказаної суми позичальником були надані розписки. Починаючи з січня 2005 року кредитор неодноразово намагався врегулювати спір в усній формі, вимагав повернення боргу шляхом переговорів, але відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання. 12.11.2012 р. на адресу відповідача було направлено претензію на яку він відповів про виконання зобов'язання шляхом передачі автомобілю. Але з даним видом зобов'язання вона не погоджується, оскільки даний автомобіль кредитору був подарований, що підтверджується звукозаписом телефонної розмови та тим, що оригінали боргових зобов'язань кредитором не повернуті. 13.05.2013 року між позивачкою та [PERSON] був укладений Договір Суброгації, внаслідок чого позивачка отримала право вимоги виконання зобов'язання від боржника. В зв'язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь 7 100 доларів США, що еквівалентно 57 865 грн.; сумі відсотків на рівні облікової ставки НБУ 5 895 доларів, що еквівалентно 48 045 грн.; суму з урахуванням індексу інфляції 6 976 доларів США що еквівалентно 56 855 грн., суму з урахуванням 3% річних 2 157 доларів США що еквівалентно 17 580 грн., стягнути 180 345 грн. Позивачка в судове засідання не з'являлась жодного разу в період з 05.09.2013 по 18.02.2014 р., але 18.02.2014 року подала до канцелярії суду заяву про перенесення розгляду справи, яке не було предметом розгляду в судовому засіданні, так як було вручено судді 19.02.2014 р., та з огляду на те, що представник позивача в судовому засіданні не повідомив суд про його існування. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні 05.09.2013 року попросили суд про перерву для укладення мирової угоди в подальшому в призначені судові засідання не з'являлись, причин неявки не повідомляли, будучи повідомленими своєчасно і належним чином про дату та час проведення судових засідань. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Відповідно до розписки від 30.01.2003 року [PERSON] взяв в [PERSON] 4 тисячі доларів США для купівлі автомобілю (Nisan RATKYCC s Mitsubishi Lanser), зобов'язався повернути отримані гроші або пригнати автомобілі до 20.02.2003 року (а.с.44). 29.06.2004 року [PERSON] відповідно до розписки взяв у [PERSON] в борг 3000 доларів США, зобов'язався повернути вказану суму до 01.01.2005 року (а.с.45). 12.11.2012 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] претензію в порядку досудового врегулювання спору на суму 143500 грн. (а.с.8). 11.02.2013 року [PERSON] на адресу [PERSON] направив відповідь за змістом якої вважав взяті на себе зобов'язанні виконаними шляхом передачі автомобілю марки Фольцваген Транспортер Т4, білого кольору, двигун дизель 2,4 літри, який належав йому на праві власності. Не визнав нараховані індекс інфляції, штрафні санкції та пеню, так як це не було встановлено в умовах договору (а.с.9). 13.05.2013 року між [PERSON] та позивачкою [PERSON] укладено договір суброгації за умовами якого позивачка зобов'язувалась виконати обов'язки [PERSON] взяті ним перед [PERSON] за договорами позики від 30.01.2003 та 29.06.2004 р. в загальній сумі 7 100 доларів США (а.с.12). Відмовляючи у задоволенні вимог позивачки суд виходив з того, що вимоги [PERSON] не доведені з огляду на таке. Підстави для зміни кредитора у зобов'язанні допускаються за умови виконання обов'язку боржника третьою особою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні вимог позивачки суд виходив з того, що судовим розглядом справи не встановлено зміни сторін зобов'язання, що передбачає зміну зобов'язань у правовідносинах. Суд критично оцінює докази виконання позивачкою умов договору «суброгації» від 13.05.2013 року, так як прибутковий касовий ордер на суму 28400 грн. не надає можливості встановити факт виконання нею зобов'язання [PERSON], оскільки сума касового документу не відповідає сумі договору, документ містить дані про особу отримувача коштів СКС «Кредитна карта», які не збігаються з даними первісного кредитора, у документі відсутні будь-які інші посилання щодо виконання зобов'язання за [PERSON](а.с.11). Інших доказів виконання зобов'язань позивачкою перед первісним кредитором суду не надано, судовим розглядом не встановлено. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порядок виконання зобов'язань належним чином визначено ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти його виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна сторона у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 516 ЦК України зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов'язані, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1та ч. 4ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 516, 526, 527,

Outcome: dismissed