Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом, в якому зазначила, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно в вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Спадщину, відкриту після смерті [PERSON] позивачка прийняла, як спадкоємиця за заповітом, своєчасно та належним чином, в зв'язку з чим приватним нотаріусом Щербина Г.Ю. була відкрита спадкова справа. Однак, при оформленні спадкових прав, з'ясувалось, що за спадкодавцем не був зареєстрований належним чином спадковий житловий будинок, тому нотаріусом Щербина Г.Ю. 19.04.2016 року була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом за захистом своїх порушених спадкових прав. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідач - територіальна громада Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області надала суду заяву про відсутність будь-яких заперечень щодо позову, з позовними вимогами згодні в повному обсязі, просять розглянути справу в відсутність їх представника. Приватний нотаріус Щербина Г.Ю. надала суду спадкову справу, відкриту після смерті [PERSON], просить суд розглянути справу в її відсутність. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може назначити своїми спадкоємцями одне або декілька фізичних осіб. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець по заповіту або по закону має право спадщину прийняти або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія [NUMBER], виданим Відділом ДРАЦСу РС Запорізького РУЮ в Запорізькій області. Відповідно наданого суду заповіту, який був посвідчений 25.04.2015 року приватним нотаріусом Щербиною Г.Ю., реєстровий № 138 вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, згідно якого: все належне йому на час смерті майно він заповідав [PERSON]. Вищезазначений заповіт був зареєстрований в Єдиний реєстр, про що свідчить наданий суду Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №40244463. Відповідно наданої приватним нотаріусом Щербина Г.Ю. спадкової справи №22/2015 рік вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON], померлого [INFO] прийняла за заповітом своєчасно та належним чином [PERSON]. Відповідно до Постанови про відмову в вчиненні нотаріальної дії, виданої 19.04.2016 року № 52/02-31 приватним нотаріусом Щербина Г.Ю. вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] відмовити в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до п.3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Вирішуючи питання щодо наявності у спадкодавця права власності на спадковий житловий будинок, необхідно встановити час та підстави виникнення такого права, а також належність правовстановлюючих документів спадкодавцю. Судом встановлено, що правовідносини з забудови індивідуального житлового будинку [PERSON] в час побудови - 1960 рік (побудований будинок разом з господарськими спорудами) були врегульовані нижченаведеними нормами права та підзаконними нормативними актами. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування. Забудова відбулась в передбаченому діючим на той час законодавством порядку. Земельна ділянка під забудову площею 700 кв.м. була виділена та забудова була дозволена рішенням №25 виконкому Балабинської селищної ради Камишивахського (в подальшому Запорізького) району Запорізької області від 03.12.1959 року. Виділена йому земельна ділянка була виділена в натурі, про що свідчить наданий суду Акт від 03.12.1959 року. Відповідно до довідки №1079 від 25.04.2016 року Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області провул. «Комунарівський» перейменований на «Олімпійський». У відповідності до вказаного Указу Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948 року прийнято Постанову, п. 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно як індивідуальний житловий будинок. Суд вважає, що на 1960 рік [PERSON] набув право власності на зазначений будинок у встановленому законодавством України, що діяв на час набуття права власності і [PERSON], як його спадкоємець за заповітом має право на його спадкування згідно закону. Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01.01.2004 року (тобто будинок побудований в 1960 році), згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст.2 Закону України «Про власність» ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності в тому числі на майно, одержане внаслідок успадкування. Відповідно до ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. У відповідності до положень ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов'язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. В той же час, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Така є позиція викладена в п. 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК». Відповідно до ст. 392 ЦК України у діючій редакції, власник майна може подати позов про визнання його права власності. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. Вищезазначене призводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved