Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що частина будинку [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] В травні 2015 року [PERSON] привів в її будинок незнайому жінку [PERSON] та її чоловіка [PERSON] На неодноразові прохання покинути будинок, останні не реагували та вчиняли конфлікти з цього приводу. Позивачці доводилося викликати поліцію Деснянського УП ГУ НП в м. Києві аби захистити себе від їх нападів. Крім того, на [PERSON] було складено адміністративний протокол за вчинення правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 КУпАП. Відповідачі постійно зловживають спиртними напоями, часто влаштовують сварки та бійки, чим принижують позивачку. На підставі викладеного позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд виселити відповідачів з належної [PERSON] частини приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.11.2017 року закрито провадження по цивільній справі у частині позовних вимог до [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги просили їх задовольнити та виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з частини приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] на початку судового розгляду пояснили, що вони вже виселилися самостійно та не проживають в частині приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У подальшому відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - у судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачів, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 214 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що згідно договору дарування частини жилого будинку від 25.12.2004 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], завіреного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О., зареєстрованого в реєстрі за № 7985 44/100 частини жилого будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 102/30/13415 від 30.06.2017 року. Позивачка в судовому засіданні посилалася на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в частині її будинку [ADDRESS] та заважають їй користуватися в повному обсязі своїм правом власності на частину відповідного будинку. Даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і був доведений відповідними доказами. Так, в судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивачки - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS]. У спірному будинку відповідачі не зареєстровані, Договір оренди з ними не укладався, в трудових відносинах з позивачкою [PERSON] не перебувають. Оскільки жодних Договорів з відповідачами не укладалося, це дає підстави стверджувати про самоправне зайняття ними вказаного приміщення. Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно із ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Також слід зазначити, що відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Статтею 132 ЖК України передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, які працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, які вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Враховуючи вищевикладене, вимоги діючого законодавства, а також той факт, що відповідачі на даний час в трудових відносинах з позивачем не перебувають, законних підстав для проживання у спірному житловому приміщенні не мають, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved