Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона вступила до шлюбу з відповідачем [PERSON] 17 травня 2005 року. За час перебування у шлюбі, згідно рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2006 року у справі №2-о-3/2006 р., позивачкою було усиновлено неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка являється рідною дочкою відповідача. Шлюб було розірвано згідно рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2011 року у справі №2-132/2011 року. Відповідно до ст. 180 СК України: батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, в ч.2 ст. 141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом - відповідно до ч.4 ст. 155 СК України. Після розірвання шлюбу відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини. Досягти домовленості з відповідачем про його участь в утриманні дитини, в грошовій і (або) натуральній формі, на протязі 2011-2013 років, позивачці не вдавалося. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Дитина весь час проживає з позивачкою. Згідно з положеннями ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідач [PERSON] має високий, але мінливий дохід, який залежить від багатьох чинників. За таких обставин, позивачка визначає розмір аліментів на утримання дитини у твердій сумі, яка становить 500 (п'ятсот) гривень. Водночас, ст. 191 СК України встановлено, що аліменти можуть бути присуджені за минулий час. Позивачка в позові стверджує про те, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням від їх сплати. З тверджень позивача, відповідач не подав заяву за місцем роботи про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати та інших доходів у розмірі та строки встановленні чинним законодавством і самостійно аліменти не сплачує. Позивачка в судове засідання не з'явилась, в позовній заяві просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, просить суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі, в заяві зазначив, що він позов визнає частково та не заперечує в стягненні з нього аліментів в розмірі ? частини заробітку доходу, з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини [PERSON] [INFO]. Також в заяві зазначив про те, що він за минулий час протягом трьох років надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, тому в цій частині позов не визнає, не заперечує в стягненні з нього судових витрат. В зв'язку з неявкою до суду сторін фіксація судового процесу відповідно до ст.197 ЦПК України не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково за наступних підстав. По справі встановлено, що позивачка [PERSON] вступила до шлюбу з відповідачем [PERSON] 17 травня 2005 року. За час перебування у шлюбі, згідно рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2006 року у справі №2-о-3/2006 р., позивачкою було усиновлено неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка являється рідною дочкою відповідача. Шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2011 року у справі №2-132/2011 року. Відповідно до ст. 180 СК України: батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, в ч.2 ст. 141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом - відповідно до ч.4 ст. 155 СК України. Після розірвання шлюбу відповідач , з тверджень позивача, не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини. З тверджень позивачки досягти домовленості з відповідачем про його участь в утриманні дитини, в грошовій і (або) натуральній формі, на протязі 2011-2013 років, позивачці не вдавалося. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Дитина весь час проживає з позивачкою, що не заперечується сторонами. Згідно з положеннями ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідач [PERSON], з тверджень позивачки, має високий, але мінливий дохід, який залежить від багатьох чинників. За таких обставин, позивачка просить суд стягувати з відповідача розмір аліментів на утримання дитини у твердій сумі, яка становить 500 (п'ятсот) гривень. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти можуть бути присуджені за минулий час. Позивачка в позові зазначила, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням від їх сплати. З тверджень позивачки, відповідач не подав заяву за місцем роботи про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати та інших доходів у розмірі та строки встановленні чинним законодавством і самостійно аліменти не сплачує. Відповідач в поданій до суду заяві зазначив, що він позов визнає частково та не заперечує в стягненні з нього аліментів в розмірі ? частини заробітку доходу, з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини [PERSON] [INFO]. Також відповідач в поданій до суду заяві зазначив про те, що він за минулий час протягом трьох років надавав матеріальну допомогу на утримання дитину, тому в цій частині позов не визнає. При цьому відподідач надав до суду копію трудової книжки , згідно якої він з 20.05.2011 року звільнений з роботи в.о. начальника відділення пошкового зв»язку Радомка, у зв»язку з закінченням трудового договору. Також відповідач надав до суду лист від 27.01.2014 року №24 від Корюківського районного центру зайнятості згідно якого він станом на 27.01.2014 року на обліку в Корюківському районному центрі зайнятості не зареєстрований. Також відповідач надав до суду довідку про склад його сім»ї та довідку характеристику про те, що він проживає на території Холминської селищної ради, на даний час проживає з дружиною [PERSON] [INFO] та сином [PERSON] [INFO]. Відповідно наданої відповідачем до суду копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] відповідач з 26 жовтня 2013 року перебуває в шлюбі з [PERSON] [INFO] та вони відповідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] мають сина [PERSON] [INFO]. Відповідно до представленої відповідачем до суду письмової заяви приватного підприємця [PERSON] від 27.01.2014 року відповідач [PERSON] інколи одягає свою доньку [PERSON] в їх магазині «[INFO]». З вищенаведеного вбачається, що відповідач на даний час офіційно не працює та не має постійного розміру доходу, тобто має мінливий дохід, тому з нього слід стягувати аліменти твердій грошовій сумі. На думку суду, з врахуванням матеріального стану сторін з відповідача слід стягувати аліменти запропонованому позивачем розмірі 500 грн. на місяць, що на думку суду буде відповідати вимогам розумності та справедливості. Відповідач на думку суду може надавити своїй дитині [PERSON] [INFO] аліменти в такому розмірі. Що стосується вимог позивачки, щодо стягнення аліментів з відповідача за минулий час - три роки, тобто з 17 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, то на думку суду позов в даній частині підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення аліментів з відповідача на користь дитини з дати подачі позову до суду, тобто з 17.01.2014 року і до повноліття дитини, так як позивачем не надано до суду будь-яких достовірних доказів про те, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивач мала можливість раніше звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача у разі ухилення від їх сплати відповідачем, але зробила це тільки 17.01.2014 року. Тому позов позивачки в решті підлягає відмові в задоволенні. Так як позов частково задовольняється, то з відповідача слід стягнути на корить держави судові витрати , а саме судовий збір.

Outcome: partial