Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] уточнивши свої вимоги звернулась до суду з позовом до відділу Держземагентства у Тарутинському районі Одеської області, Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, визнання Державних актів на право приватної власності на землю недійсними та визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що 02 жовтня 1997 року її батько [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320867, згідно якого йому належало право на земельну частку (пай) розміром 5.26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, про що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зроблено запис реєстрації №629. 02 жовтня 1997 року її мати [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320868, згідно якого їйу належало право на земельну частку (пай) розміром 5.26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, про що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зроблено запис реєстрації №630. [INFO] батько позивачки [PERSON] помер, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. [INFO] померла мати позивачки [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. На підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання Ярівської сільської ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області від 15 травня 2000 року №11 на ім'я [PERSON] було виписано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №471436, тобто вже після сметрі батька позивачки. На підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання Ярівської сільської ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області від 15 травня 2000 року №11 на ім'я [PERSON] було виписано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №471435, тобто вже після сметрі матері позивачки. При зверненні до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності, позивачці було відмовлено у зв'язку з відсутністю правоустановчих документів. Враховуючи вище викладене позивачка просить в судовому порядку встановити факт володіння її батьком сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320867 та її матір'ю сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320868, визнати недійсними Державні акти на право приватної власності на землю серії Р1 №471436, серії Р1 №471435 та визнати за нею право власності на земельні ділянки, що належали померлим на підставі сертифікатів. Позивачка в судове засідання не з'явилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу в її відсутність (а.с.36). Відповідачі у судове засідання не з'явились. На адресу суду від відповідачів надійшли заяви про згоду з позовними вимогами позивачки та з проханням розглянути справу без їх участі (а.с.35, 40), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі спадкового права по встановленню факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, тому необхідно керуватися ЦК України. Згідно абзацу другого п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення » №5 від 31 березня 1995 року, наведений в ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності необхідних умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факт володіння на праві приватної власності. З довідки відділу Держземагентства у Тарутинському районі Одеської області №Г-65 від 15 жовтня 2013 року (а.с.10) вбачається, що у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Яровской» від 02 жовтня 1997 року маються записи реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) : · [PERSON] (запис про реєстрацію №629, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320867 площею 5.26 умовних кадастрових гектарів; · [PERSON] (запис про реєстрацію №630, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320868 площею 5.26 умовних кадастрових гектарів. Частиною 2 ст. 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. За змістом п.п.1.15 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за №354/3647, розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів. Вказаною «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» не передбачено можливості внесення змін у Державний акт шляхом його виправлення. Отже, для того щоб внести зміни у Державний акт, його слід визнати недійсним та зобов'язати проектну організацію, яка була первісним розробником технічної документації із землеустрою, повторно провести всі обміри та виготовити нову технічну документацію. Відповідно до п.3.3. «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, встановлюється наказом Держкомзему України. Указом Президента України «Про державне агентство земельних ресурсів України» від 08 квітня 2011 року установлено, що Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно одним з необхідних документів є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно -офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який скасовується лише у разі скасування її державної реєстрації. У відповідності з п.60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. На підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання Ярівської сільської ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області від 15 травня 2000 року №11 на ім'я [PERSON] було виписано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №471435, про що в книзі записів державних актів на право приватної власності н аземлю зроблено запис №23, тобто вже після сметрі [PERSON] (а.с.41). На підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання Ярівської сільської ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області від 15 травня 2000 року №11 на ім'я [PERSON] було виписано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №471436, про що в книзі записів державних актів на право приватної власності н аземлю зроблено запис №22, тобто вже після сметрі [PERSON] (а.с.42). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [INFO] [PERSON] помер, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). [INFO] померла [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Позивачка є донькою померлих, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] (а.с.23) та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). У зв'язку з викладеним вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для : встановлення факту володіння [PERSON] сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320867, [PERSON] сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320868; визнання оспорюваних державних актів серії Р1 №471436 та серії Р1 №471435 недійсними та скасування їх реєстрації, оскільки позивачка фактично позбавлена можливості в інший спосіб поновити порушене право та визнання за позивачкою права власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved