Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до відповідачки [PERSON] , про стягнення грошової компенсації вартості нерухомого майна в спільній частковій власності, а саме 15/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , у розмірі 817671 гривень; припинити за [PERSON] право спільної часткової власності на 15/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що 07.09.2016 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю., згідно якого [PERSON] отримала в спадщину 1/2 частку спадкового майна, що складається з 30/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Позивачеві на праві власності належить 15/100 від всього будинку. Зазначена частина житлового будинку належала спадкодавцю [PERSON] , який 08 грудня 2015 року, на підставі рішення Київського районногого суду м.Одеси по праві № 2-2688 за 1988 рік, право власності за яким зареєстроване в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 04.04.2005 р., номер запису 18752 в книзі 155 доп-70, реєстраційний номер 10362201. Співвласником іншої частки спадкового майна є [PERSON] , якій належить 30/100 частка спадкового майна житлового будинку [ADDRESS] , що також складається з 15/100 від всього будинку. Право власності за Відповідачем на вказану частку спадкового майна зареєстроване за Відповідачем, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Позивач і а Відповідач є власниками 30/100 часток вказаного житлового будинку. З технічної точки зору виділити Ѕ частку від майна є неможливим, оскільки спільна площа майна, що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] становить 32,6 кв.м., житлова площа 12,4 кв.м, яка складається з однієї житлової кімнати. Позивачка вважає, що користування, утримання та збереження цього майна сумісно з відповідачем неможливо. Оскільки частки співвласників вказаного майна в натурі не можуть бути виділені, а відповідачка використовує квартиру повністю, позивачка не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Вже кілька років між позивачем та відповідачем існує спір щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном, який пов`язаний з тим, що проживати у спільній квартирі [PERSON] фактично не має можливості. Площа жилої кімнати не відповідає ідеальним часткам співвласників, вона позбавлена можливості користуватись місцями загального користування. На неодноразові пропозиції позивача продати належну частку житлового будинку та поділити грошові кошти, відповідачка відмовляється. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України. Представник позивача збільшила позовні вимоги та просила Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в якості грошової компенсації вартості належної їй частки нерухомого майна, а саме 15/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , суму 817671 гривень; припинити за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право спільної часткової власності на 15/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Представник відповідачки позовні вимоги не визнана з посиланням на те, що у довірительки відсутні кошти. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2016 року [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частці кожній спадкового майна, що складається з 30/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Згідно висновку будівельно-технічної, оціночно-будівельної, земельно-технічної експертизи від 27.07.2021 року №04/2020 ринкова вартість 30/100 частини домоволодіння (житловий будинок та земельна ділянка) розташованого по [ADDRESS] складає 1635342 гривні. Згідно вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності; ч 1 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності мас право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій. За неможливості такого виділу у зв`язку з неподільністю речі (ч. 2 ст. 183 ЦК України) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Виходячи з аналізу зазначеної норми у взаємозв`язку з положенням ст.ст. 21, 24,41 Конституції України, ст.ст. 316,317, 319,358,361 ЦК України дійшов висновку, що передбачене частиною другою цієї норми право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, користується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на чає розгляду. При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода вимоги про виділ частки, і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Аналогічного висновку неодноразово притримувався Верховнии суд країни, який викладено в ухвалі ВСУ від 19.03.2008 року по справі № 6-2883св08 та ухвалі ВСУ від 22.04.2009 року по справі № 6-12.96св08. Крім того, стаття 30 Конституції України гарантує; кожному недоторканність житла чи іншого володіння. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню . Згідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судові витрати в розмірі 23176,71 грн.

Outcome: approved