Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка посилалася на те, що з 29 грудня 1979 року по даний час перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей в шлюбі немає. Спільно нажитого майна також немає. Подружнє життя в них з відповідачем не склалося. Невдові після реєстрації шлюбу відповідач почав зловживати спиртними напоями. По цій причині між ними часто виникали сварки, непорозуміння, які з часом переростали в сімейні скандали. Її неодноразові спроби переконати чоловіка покинути свою шкідливу звичку (зловживати спиртним) жодних позитивних результатів не дало. Відповідач сімю проміняв на горілку. З 2000 року вони разом не проживають та не підтримують між собою будь яких відносин. Їх сімя фактично давно розпалася, а шлюб існує лише формально. Подальше збереження формального шлюбу, буде мати негативні наслідки для її інтересів, які мають для неї істотне значення. По цій причині вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Прізвище у випадку задоволення її позову та розірвання шлюбу змінювати на дошлюбне не бажає. В судовому засіданні представник позивача, яка подала заяву, де просила справу вирішувати у її відсутності, з участю її представника адвоката [PERSON], по причині того, що вона змушена виїхати за межі України до місця роботи, позов задовольнити, шлюб розірвати, оскільки вони з 2000 року разом не проживають, позов підтримав, з мотивів навдених в позовній заяві, при цьому доповнив, що зі слів його довірительки, більше чотирнадцяти років сторони разом не проживають, ніяких відносин не підтриують і позивач, яка більше восьми років знаходиться на заробітках в Італії, і відповідач, який прожиає в селі Терпилівка Підволочисього району Тернопільської області, фактично створили нові сімї. В даний час його довірителька, хоче узаконити свої відносини з чоловіком, з яким більше шести років проживає в цивільному шлюбі, а тому просить задовольнити її позов. Відповідач [PERSON], який був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи, через оголошення в пресі ( газета « Свобода» № 76(014) за 07 жовтня 2015 року, повторно не зявився в судове засідання, причини неявки не повідомив, жодної заяви не подав. Врахувуючи думку представника позивачки, який настоює на вирішенні справи, суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно свідоцтва про одруження серії І-ИД №090872, повторно виданого 16 січня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, 29 грудня 1979 року Терпилівською сільською радою Підволочиського раону Тернопільської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « Копчук». Від шлюбу сторони мали двоє дітей, які давно досягли повноліття. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, більше чотирнадцяти років сімейні відносини між ними відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved