Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , і стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також понесені нею судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 7 вересня 2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 82. Від шлюбу є двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Непорозуміння між нею та відповідачем почалися давно, оскільки виявилося, що у них абсолютно різні погляди на життя, а також різні підходи до вирішення побутових та інших проблем, які виникають під час спільного проживання. Суперечки та образи між ними стали частим явищем, при чому відбувалися вони у присутності дітей. Вона завжди старалася йти на компроміс щоб зберегти сім`ю, однак ситуація не мінялася. З 2 вересня 2019 року вони припинили спільно проживати, вона з дітьми проживає у будинку її батьків, де вони з чоловіком проживали разом після шлюбу. Матеріальної допомоги відповідач на утримання дітей з моменту окремого проживання не надавав і добровільно надавати ініціативи не виявляє. Подальше збереження шлюбу вважає недоцільним та таким, що суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей. На сьогодні ставлення відповідача до неї як до дружини не відповідає її уявленням про шлюб та сім`ю. Примирення між ними неможливе і вона переконана, що необхідно розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з нею, а відповідач не буде позбавлений можливості спілкуватися з ними та брати участь у їх вихованні. Разом з тим, для уникнення у майбутньому непорозумінь щодо участі батька дітей в їх утриманні, вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання синів у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину. Інших осіб на утриманні у відповідача немає, проблеми зі здоров`ям також відсутні, його майновий стан задовільний. У відповіді на позов відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечив; щодо стягнення аліментів на дітей, то просив стягувати їх з нього у розмірі по 1200 грн. на кожну дитину, мотивуючи тим, що він є безробітним, до введення карантину виїздив на сезонні заробітки за межі території України, і його доходи є мінливими, а позивачка знаходиться у кращому матеріальному становищі. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти розірвання шлюбу, а також не заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх синів у мінімальному розмірі, та пояснив, що не працевлаштований, його доходи складаються з тимчасових сезонних заробітків, і він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, про який просить позивачка, адже одні лиш витрати на пальне для автомобіля, що є у його власності, складають на місяць 1000 грн. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) перебувають з 7 вересня 2008 у шлюбі, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 82. Сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Статтею 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановлено, що сторони близько одного року проживають окремо і шлюбні стосунки не підтримують. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, тобто фактично позовні вимоги у цій частині визнав, і таке визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, а тому суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб необхідно розірвати. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Отже, сторони у справі, як батьки двох неповнолітніх дітей, зобов`язані їх утримувати до досягнення дітьми повноліття. Неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою, про що відповідач у судовому засіданні не заперечив. Згідно з частинами 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо порядку та розміру сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпечення повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку, а кожен з батьків дитини повинен надавати дитині утриманні у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Таким чином, забезпечення батьками зазначеного прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідач є працездатною особою, на обліку у центрі зайнятості як безробітний не перебуває, його дохід складається з тимчасових сезонних заробітків, зокрема, і за кордоном, має у власності земельну ділянку, проти чого останній не заперечив, а також автомобіль, який, як він пояснив, також необхідно обслуговувати (купувати пальне, тощо), інші утриманці у нього відсутні. З урахуванням зазначених обставин та беручи до уваги матеріальне становище відповідача, його стан здоров`я, стан здоров`я дітей і їх матеріальне становище, потреби останніх в їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, матеріальне становище позивачки, а також те, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою як на матір, так і на батька, суд дійшов висновку, що з відповідача належить стягувати аліменти на утримання двох його неповнолітніх дітей щомісячно у розмірі, про який просить позивачка, починаючи з дня звернення її до суду, тобто з 26 червня 2020 року, і до повноліття дітей. Надання батьками лише прожиткового мінімуму, що визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» і становить для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, забезпечує мінімальні потреби дитини, а батьки повинні сприяти забезпеченню гармонійного розвитку дитини, не обмежуючись таким мінімумом. З урахуванням задовільного стану здоров`я відповідача, його матеріального становища, зокрема, наявності у нього на праві власності майна, у тому числі нерухомого майна, спроможності несення ним витрат, пов`язаних з обслуговуванням належного йому на праві власності автомобіля, відсутності у відповідача інших утриманців, суд дійшов висновку, що останній має можливість утримувати своїх дітей у більшому обсязі, ніж на рівні законодавчо встановленого мінімуму. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів на утримання дітей, суд дійшов висновку, що з відповідача належить стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. за вимоги про стягнення аліментів та на користь позивачки судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць належить допустити до негайного виконання.

Outcome: approved