Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву у якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути без її участі. Інші сторони в судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили. При вирішенні питання про поважність їх неявки в судове засідання, суд керується наступним. Згідно з ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. З матеріалів справи вбачається, що справа тривалий час не може знайти свого вирішення. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст. 157 ЦПК України строки розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.09.2009 року отримала виконавчі листи на примусове стягнення з [PERSON] суми матеріальної та моральної шкоди, а також за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.03.2013 року на ім'я позивачки видано виконавчий лист на примусове стягнення з відповідача на її користь суми індексу інфляції та трьох відсотків річних за несвоєчасну сплату грошової суми за рішенням суду від 11.09.2009 року. Після чого, вказані виконавчі листи [PERSON] направила на примусове виконання до Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Однак, 26 липня 2013 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, вона отримала лист з відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області, в конверті якого їй повернули три виконавчі листи з відповідними постановами від 07.06.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, без виконання, оскільки [PERSON], ігноруючи виклики державного виконавця, не з'являвся до відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області на визначені дати та причину своєї неявки не повідомляв. У зв'язку з чим, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом на захист свого порушеного права на грошову компенсацію. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] має грошову заборгованість перед позивачкою [PERSON] і не вчиняє будь-яких дій на її погашення. Однак, відповідно позовних вимог зазначених позивачкою у позовній заяві, суд не може дійти висновку про необхідність задоволення позову. Так, згідно ст. 119 ЦПК України визначаються форма і зміст позовної заяви, як вбачається з позовної заяви [PERSON] просить зобов'язати відповідача [PERSON] припинити дії, якими він порушує чинне законодавство і не з'являється на виклики до відділу державної виконавчої служби і зобов'язати [PERSON] вчинити певну дію, а саме, з'явитися до відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, але не вказує яким саме чином, зобов'язання відповідача [PERSON] з'явитися до відповідного відділу державної виконавчої служби, усуне порушення її права, та не вказує на конкретні дії, які необхідно вчинити [PERSON] безпосередньо в органах виконавчої служби, тому відповідно до норм ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і за їх межі виходити не може. Позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, не коректно викладені позовні вимоги та невірно обраний спосіб захисту своїх прав, тому суд приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Outcome: dismissed