Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 09.06.2016 у виконавчому комітеті Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, актовий запис № 3. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що більше року з відповідачем разом не проживають, не спілкуються, не ведуть спільного господарства. Причиною розпаду їх сім'ї була неналежна поведінка відповідача, який почав зловживати алкогольними напоями. Вдома в нетверезому стані влаштовував сварки, дебоші, які переростали у бійки. Вона неодноразово викликала працівників поліції Стрийського ВП, щоб вони вплинули на відповідача, оскільки боялася за своє життя та життя сина, однак поведінка відповідача не змінилася. Все це призвело до того, що відповідач взяв свої речі та пішов із сім'ї. З того часу кожен з них живе своїм життям. Їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб носить лише формальний характер, примирення між ними неможливе, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно до ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 09.06.2016, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, актовий запис № 3 /а.с. 4/. У шлюбі в подружжя народився син [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. Сім'я фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як сторони тривалий час разом не проживають, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Розлад у сім'ї є стійким і тривалим. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають, оскільки їх відсутність у судовому засіданні свідчить про їх байдуже ставлення до сім'ї та збереження шлюбу. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що розлад у сім'ї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам позивачки та їх сина, оскільки його повноцінний розвиток і виховання у сім'ї, де відсутнє взаєморозуміння, є неможливим, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved