Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.01.2007 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Зазначила, що почали проживати разом з відповідачем з березня 2006 року, оскільки чекали на народження дитини. В жовтні 2006 року на сумісні кошти придбали в кредит автомобіль «Форд Фокус С-МАХ», державний номер [NUMBER]. В цьому ж році цей автомобіль було продано за 13 000 доларів США, на які було відкрито депозитний рахунок у валюті на ім`я відповідача у відділенні ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та другий рахунок у валюті у ПАТ «БТА Банк» на суму 4 000 доларів США. На період 20.06.2011 р. сума вкладу в ПАТ «БТА Банк» складала 3 999,66 доларів США. Враховуючи вищевикладене, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та поділити майно - грошові кошти на депозитних валютних рахунках на загальну суму 17 000 доларів США, визнавши за нею право ? частину вкладів на загальну суму 8 500 доларів США. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.10.2013 року роз`єднані позовні вимоги про розірвання шлюбу та позовні вимоги про поділ майна в самостійні провадження. Матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна передано для подальшого розгляду до Дарницького районного суду м. Києва. 11.11.2013 року на адресу Дарницького районного суду м. Києва надійшла цивільна справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та в порядку ст.11-1ЦПК України передана в провадження судді Лужецької О.Р. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2013 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 29.11.2013р. В судове засідання, призначене на 29.11.2013 р. сторони не з`явилися. Розгляд справи відкладено на 20.12.2013 р. В судовому засіданні, призначеному на 20.12.2013 р. позивач заявив клопотання про витребування доказів. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2013 р.клопотання позивача про витребування доказів задоволено, розгляд справи відкладено на 27.01.2014 р. Виходячи з отриманої згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2013 р. інформації в судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд поділити майно, визнавши за нею право на ? частину вартості проданого автомобіля «Форд Фокус С-МАХ», державний номер [NUMBER] в сумі 7 500 доларів США та 4 000 доларів США, що були розміщені на валютному рахунку у ПАТ «БТА Банк». В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що валютний рахунок у ПАТ «Райффайзен банк Аваль» ніколи не існував та не існує, а надані позивачем копії є лише виписками за картковим рахунком у гривнях із кредитним лімітом 36 000 грн. Не заперечував проти того, що спірний автомобіль було продано за 13 000 долаів США, проте частину коштів було витрачено на потреби сім`ї. Що стосується рахунку в ПАТ «БТА Банк», то дійсно такий рахунок був відкритий відповідачем, втім гроші з цього рахунку були зняті у квітні 2012 р. та витрачені на потреби сім`ї. Враховуючи вищевикладене, просив суд в задоволенні позову відмовити, за безпідставністю позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.01.2007 року, про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м . Києва з державним Центров розвитку сім`ї зроблено відповідний актовий запис № 3, який на підставі рішення суду було розірвано 08.10.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] Звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя позивачка зазначає та це не заперечується представником відповідача, що в жовтні 20006 року сторонами був придбаний в кредит автомобіль «Форд Фокус С-МАХ», державний номер [NUMBER] і в цьому ж році проданий за 13 000 доларів США. Стверджує, що грошові кошти, отримані від його продажу знаходяться на депозитних рахунках в ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «БТА Банк». З матеріалів справи вбачається, що згідно відомостей по депозитному договору в доларах США, відкритого на ім`я [PERSON] в ПАТ «БТА Банк» депозитний рахунок закритий 23.04.2012 року. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Відповідно до п.23 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні в розумінні статті 60 ЦПК України докази, що підтверджують наявність таких грошових коштів станом на момент розірвання шлюбу. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував наявність цих коштів на момент розірвання шлюбу між сторонами та зазначив, що грошові кошти в розмірі 4000 доларів США 23.04.2012 року були ним зняті з депозитного рахунку, тобто в період перебування з позивачкою в шлюбі, які були витрачені в інтересах та на потреби сімї. Стороною позивача доказів зворотнього суду не надано. Відомості про наявність іншого спільного майна у сторін, яке підлягає поділу крім того, про яке зазначено в позовній заяві, у суду відсутні. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивачкою та її представниками відповідно до ст.60 ЦПК України, не надано в порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України належних та допустимих доказів про наявність майна, а саме: грошових коштів на депозитних рахунках на момент розірвання шлюбу; не надано доказів наявності грошових коштів від продажу автомобіля «Форд Фокус С-МАХ», державний номер [NUMBER] , а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачки [PERSON]. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачка як на підставу для задоволення заявленого нею позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed