Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення збитків, завданих дорожньо транспортною пригодою, в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 04.07.2014 року у м. Дніпропетровськ на вул. Донецьке шосе сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля «Subaru Forester», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON]. В результаті дорожньо транспортної пригоди автомобіль [NUMBER], що належить позивачці [PERSON] було пошкоджено. Постановою Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2014 року винним у скоєнні ДТП визнано водія автомобіля [NUMBER], [PERSON]. 22.07.2014 року, з метою проведення незалежної оцінки розміру завданої шкоди, судовим експертом [PERSON] було здійснено огляд пошкодженого автомобіля «Subaru Forester» та відповідно до висновку експертного дослідження № 2114 від 01.09.2014 року визначено, що розмір матеріальної шкоди, завданої автомобілю «Subaru Forester» складає 13\~349, 39 грв.. Фактично на ремонт автомобіля позивачка понесла витрати в розмірі 40\~438, 56 грв., які сплачені приватному підприємцю [PERSON] на підставі рахунку № 100 від 27.01.2015 року, акту здачі прийняття робіт № ОУ-0000100 від 11.02.2015 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 11.02.2015 року. Окрім того, за проведення автотоварознавчого дослідження судовим експертом [PERSON] позивачкою останньому було сплачено 700 грв. на підставі квитанції № 2081 від 15.07.2014 року. Позивачка зазначала, що відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу витрати, повязані з відновлювальним ремонтом такого, підлягають відшкодуванню, при цьому, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. На підставі викладеного позивачка просила стягнути з відповідача по справі на відшкодування збитків, завданих дорожньо транспортною пригодою 41\~138, 56 грв., з яких : 40\~438, 56 - сума, що була сплачена за відновлюваний ремонт автомобіля; 700 грв. - сума, що була сплачена за проведення автотоварознавчого дослідження. В судове засідання представник позивачки [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримав (т. 2 ас. 46, 47). Відповідач по справі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги повністю не визнав, вказуючи на те, що він не згоден з тим, що є винним у скоєнні ДТП, а також на те, що ремонт автомобіля проведений позивачкою не зразу після ДТП, а після спливу місяця від вказаних подій, а відтак, на його думку, позивачка спеціально чекала коли підвищаться ціни. Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант - [PERSON]»», що були залучені до участі у слуханні справи на підставі ухвали суду від 12.08.2015 року (т. 1 ас. 83), в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, при цьому повістка повернута до суду з відміткою про неможливість її вручення через те, що «фірма вибула», однак у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою вважається, що судовий виклик, або судове повідомлення вручене їм належним чином (ч. 5 ст. 74 ЦПК України) (т. 2 ас. 43-45). Суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності позивача та третьої особи по справі, на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини сторін, проти чого відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного: - в судовому засіданні встановлено, що 04.07.2014 року о 07.50 год. по вул. Донецьке шосе, в районі будинку № 3 по вул. Нижньодніпровській у м. Дніпропетровську сталась дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля [NUMBER] , під керуванням [PERSON], належного [PERSON], в результаті якої автомобілю останньої було завдано механічні пошкодження. Постановою Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП шляхом накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грв. (т. 1 ас. 5, 6, 7). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок, або постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, особою винною у скоєнні ДТП, яка трапилася 04.07.2014 року за участю автомобілів [NUMBER] та автомобіля [NUMBER] є водій [PERSON]. Пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль «Subaru Forester» належить позивачці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АЕС 131401 від 13.06.2007 року (т. 1 ас. 8). В судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON], що підтверджено в судовому засіданні копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС 078462 від 08.04.2008 року (т. 1 ас. 151). Відповідно до поліса обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.02.2014 року № АС/8615919 цивільно правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ «УСК «Гарант - [PERSON]»» (т. 1 ас. 73). Забезпечений транспортний засіб «Volkswagen Transporter», д.н. [NUMBER], при цьому забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обовязкового страхування цивільно правової відповідальності за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п. 1.7 ст. 1 Закону України № 1961). Пунктом 1.4 статті 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особою, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Отже, дорожньо транспортна пригода за участю належного позивачці автомобіля сталася в період дії полісу обовязкового страхування цивільно правової відповідальності на забезпеченому транспортному засобі з вини особи (відповідача), яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом. 04.07.2014 року ПАТ «УСК «Гарант - [PERSON]»» подано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від потерпілої сторони, тобто [PERSON], яка прийнята представником страхової компанії (т. 1 ас. 130-133). 08.07.2014 року відповідач [PERSON], як страхувальник, також звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП (т.1 ас. 74). Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку № 2114 від 01.08.2014 року, вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП становить 13\~349, 39 грв. (т. 1 ас. 10-13). Разом з тим, фактично на ремонт автомобіля позивачка понесла витрати в розмірі 40\~438, 56 грв., які сплачені приватному підприємцю [PERSON] на підставі рахунку № 100 від 27.01.2015 року, акту здачі прийняття робіт № ОУ-0000100 від 11.02.2015 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 11.02.2015 року (т. 1 ас. 22-26). Майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу) така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується. Враховуючи це підставою виникнення зобовязання із заподіяння шкоди є факт її завдання. Умовами відповідальності за завдану шкоду є протиправна поведінка особи, що завдала шкоду, наявність між нею та майновою шкодою безпосереднього причинно наслідкового звязку, а також вина зазначеної особи. У п. 11 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» надано розяснення, відповідно до яких за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом ст. 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає однакові. Правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою - якщо Законом передбачений такий обовязок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України Законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна, або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно- правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на дане, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії з якою ним укладений договір обовязкового страхування цивільно правової відповідальності (постанова ВСУ № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року). При вирішення питань про відшкодування шкоди, завданої майну особи внаслідок ДТП та визначенні розміру такої шкоди, слід ураховувати положення ст.1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи, за вибором потерпілого може зобов?язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення ч. 2 ст. 22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).\~ На підтвердження визначення розміру шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортних засобів, як правило долучаються: звіти, висновки, акти товарознавчого дослідження тощо, складені суб?єктами підприємницької діяльності, що мають відповідні ліцензії та дозволи на проведення авто товарознавчих досліджень, висновки державних експертних установ. Надання таких доказів не суперечить вимогам ст.ст. 57, 212 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.64 цього Кодексу письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є витрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відтак, вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь сплачених нею коштів за відновлюваний ремонт належного їй автомобіля «Subaru Forester» в сумі 40 \~438, 56 грв. є обґрунтованими та підлягають до повного задоволення. Суд вважає обґрунтованими також вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь грошової суми в розмірі 700 грв., які були сплачені нею за проведення автотоварознавчого дослідження судовим експертом [PERSON] по визначенню вартості матеріального збитку, на підставі квитанції № 2081 від 15.07.2014 року (т. ас. 21), оскільки проведення автотоварознавчого дослідження є необхідним для визначення розміру матеріального збитку пошкодженого в ДТП автомобіля та є одним із документів необхідних для отримання страхового відшкодування (ст.35 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а отже є витратами, які особа понесла для відновлення свого порушеного права. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки на відшкодування судових витрат по справі слід стягнути 411, 39 грв., сплачені останньою як судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП (ас. 1).

Outcome: approved