Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] у лютому 2014 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, визначивши третіми особами [PERSON] Дніпропетровську державну нотаріальну контору та Дніпропетровське міське управління юстиції, прохаючи суд визнати за нею право власності на кв. № у буд. № 125 літ. А-5, по вул. Героїв Сталінграду у м. Дніпропетровську, загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м., яка розташована на третьому поверсі пятиповерхового будинку і складається із коридору площею 3 кв.м., санвузлу площею 3 кв.м., кухні площею 6 кв.м., коридору площею 1,7 кв.м., житлової кімнати площею 16,0 кв.м., житлової кімнати площею 10,8 кв.м., кладовки площею 2,1 кв.м. та балкону площею 0,7 кв.м., в порядку спадкування за заповітом (а.с.32-35). Ухвалою суду від 14 березня 2014 року до участі у розгляді справи залучено, як третіх осіб без права самостійних позовних вимог на боці відповідача, територіальну громаду м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровське міське управління юстиції (а.с. 27). Ухвалою суду від 17 квітня 2014 року у розгляді справи замінено відповідача [PERSON] Дніпропетровську державну нотаріальну контору на територіальну громаду м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради (а.с. 56). В обґрунтування своїх позовних вимог, згідно уточненої позовної заяви, вказала, що 13 лютого 2013 року, після смерті її свекрухи [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді [ADDRESS]. Спадкоємицею за заповітом, складеним у приміщенні [PERSON] Дніпропетровської державної нотаріальної контори 21 грудня 1993 року на усе належне майно, є [PERSON] 03 квітня 2013 року вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, на підставі якої була відкрита спадкова справа за № 54336902. Проте на момент звернення із заявою до нотаріальної контори, було відсутнє свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, яке було втрачено ще за життя спадкодавця. Таким чином, державна реєстрація права власності на майно є не можливою у звязку зі смертю спадкодавця. У звязку з викладеним, позивачка звернулася із даним позовом, оскільки вона прийняла спадщину після смерті [PERSON], спадщина належить їй, але право власності на неї не виникло, оскільки за втрати правовстановлюючого документу на зазначене спадкове майно воно не було зареєстроване у державному реєстрі. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити позов у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Представник відповідача належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 60). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечував проти судового розгляду справи за відсутності представника відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Представник третьої особи Дніпропетровського міського управління юстиції, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не зявився (а.с. 60). Надав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню (а.с. 61). Представник третьої особи [PERSON] Дніпропетровської державної нотаріальної контори, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не зявився. Надав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності (а.с. 64). Заслухавши пояснення позивачки та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, відповідно до дублікату свідоцтва про право власності на житло від 23 жовтня 2013 року, [PERSON] на праві приватної власності належить [ADDRESS] (а.с. 8). 13 лютого 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 505716 виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 15 лютого 2013 року (а.с. 7). Відповідно до заповіту від 21 грудня 1993 року, посвідченого у приміщенні [PERSON] Дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за № 2-8669, [PERSON] є спадкоємицею усього належного [PERSON] майна, у тому числі і зазначеної квартири (а.с. 9). Згідно з листом КП «ДМБТІ» № 6715 від 01 липня 2013 року, право власності на [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до рішення державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] № 9824102 від 10 січня 2014 року, [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на вказану квартиру, оскільки із заявою про державну реєстрацію звернулася неналежна особа (а.с. 21). Постановою державного нотаріуса [PERSON] Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 21 березня 2014 року, [PERSON] відмовлено у здійсненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 36). Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з вимогами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. З наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Спадкодавець [PERSON] мала оригінал документу свідоцтво про право власності на житло - на [ADDRESS], на підставі якого 01 червня 1993 року вона набула право власності на це нерухоме майно. Однак, втратила оригінал цього свідоцтва. На теперішній час [PERSON] не може прийняти спадщину після смерті [PERSON], у звязку з чим позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності у реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції. Тому, право позивачки на розпорядження спадковим майном [ADDRESS], внаслідок втрати спадкодавцем правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на це майно, порушено і підлягає захисту. З цих підстав її позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved