Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Hyundai I30, кузов № [NUMBER] , 2012 року випуску, укладений 22 травня 2015 року між нею та [PERSON] недійсним, визнати за нею право власності та звільнити з-під арешту вказаний транспортний засіб. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.04.2013 року придбала вищевказаний транспортний засіб у ТОВ Базіс-Авто та користується ним по сьогоднішній день. Позивачка вказує, що здійснюючи реєстрацію на [PERSON] жодних розрахунків між ними не проводилось, транспортний засіб та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу залишились у її володінні. Станом на сьогоднішній день їй стало відомо, що автомобіль арештовано у виконавчому провадженні, боржником у якому є [PERSON] Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Одночасно запропоновано відповідачам у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Суворовського районного суду м. Одеси заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Мєламуд [PERSON] звернувся до суду із клопотанням, зі змісту якого вбачається фактичне визнання викладених позивачкою обставин, слухання справи просив здійснювати за його відсутності, Другий Приморський ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. 15.04.2013 року між [PERSON] та ТОВ Базіс-Авто було укладено договір купівлі продажу транспортного засобу марки Hyundai I30, кузов № [NUMBER] , 2012 року випуску. 22 травня 2015 року транспортний засіб марки Hyundai I30, кузов № [NUMBER] , 2012 року випуску, на підставі довідки-рахунку серії [NUMBER] №9072395 було зареєстровано за [PERSON] , при цьому фінансові розрахунки між [PERSON] та [PERSON] відсутні, наміру придбати транспортний засіб [PERSON] не мав, транспортний засіб та оригінали документів на автомобіль залишились у [PERSON] 05.04.2019 року другим Приморським ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області вищевказаний транспортний засіб було арештовано та передано на відповідальне зберігання [PERSON] . У відповідності до договору тимчасового зберігання транспортного засобу від 14 травня 2019 року вказаний транспортний засіб зберігається на автостоянці за адресою: [ADDRESS] машиномісце [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009 року, якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. Відповідно до абз.3 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст.24 ЦПК (1501-06 ), ст.12 ГПК ( 1798-12 ) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або його основної частини. З іншими вимогами позивач не звертався, жодних доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідачами до суду не надано. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. У відповідності до ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved