Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.11.2016 року між нею та відповідачкою було укладено безстроковий трудовий договір. Відповідно до умов вказаного договору вона виконувала роботу продавця в магазині «Прометей» по [ADDRESS]. Згідно п.3 трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 21.11.2016 року [PERSON] зобов'язується оплачувати працю працівника у розмірі мінімальної заробітної плати на місяць. Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. На підставі наказу №0004-КМ від 16.06.2017 р. було розірвано трудовий договір від 21.11.2016 року, укладений з нею та звільнено її з роботи з 16.06.2017 року за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідачем [PERSON] було проігноровано вимоги законодавства в частині виплат належних сум при звільненні, у зв'язку з виявленою недостачею, тому просить стягнути з відповідачки заборгованість по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 28524,64 грн. Крім того, 12.03.2018 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог згідно якої остання просить стягнути з ФОП [PERSON] на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 9366,17 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 37790,24 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник-адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Відповідачка та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали, з мотивів, наведених у відзиві. Крім того, зазначили, що у відповідності до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України позивачка не пред'являла вимоги про розрахунок до [PERSON] За вказаних обставин вважають позов [PERSON] безпідставним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] та був присутній під час проведення ревізії в магазині «Прометей» по [ADDRESS] 03.02.2017 року та 12.03.2017 року. Під час проведення ревізій у магазині було виявлено недостачі, про що складено відповідні акти. Продавець [PERSON] після кожної ревізії отримувала заробітну плату. Також за старанне відношення до своїх трудових обов'язків [PERSON] інколи виплачувала своїм продавцям премії. Свідок [PERSON] дала аналогічні покази в судовому засіданні. Суд, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено безстроковий трудовий договір, за умовами якого [PERSON] виконувала роботу продавця в магазині «Прометей» по [ADDRESS]. Наказом ФОП [PERSON] №0002-КМ від 21.11.2016 року [PERSON] прийнято на посаду продавця в магазин «Прометей» з 22.11.2016 року на умовах укладеного з нею трудового договору з 21.11.2016 року. 22.11.2016 року з [PERSON] було укладено договір про повну індивіддуальну матеріальну відповідальність. Наказом ФОП [PERSON] №0004-КМ від 16.06.2017 року розірвано трудовий договір від 21.11.2016 року, укладений з [PERSON] та звільнено останню з роботи з 16.06.2017 року за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно зі ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Безстроковий трудовий договір - письмова угода між сторонами трудових відносин, укладена на невизначений термін. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). У відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого часу) без поважних причин. За змістом поняття «прогул» це є відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, або більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (постанова Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9). Процедура звільнення працівника за прогул складається з декількох ключових етапів. Суд отримав докази виявлення відсутності працівника на робочому місці у робочий час, так як доведено суду чіткий регламентований режим робочого часу позивачки: час початку робочого дня, обідньої перерви, закінчення робочого дня тощо, який доведений трудовим договором від 21.11.2016 року. При цьому надані відповідачкою табелі обліку робочого часу не спростовують інформацію, яка зафіксована у наданих нею ж Актах про відсутність позивачки на роботі з 13.03 2017 року. Такти чином Акти про відсутність на роботі позивачки з 13.03.2017 року суд визнає достовірними доказами, тобто такими за якими можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Суд також констатує наявність намагань роботодавця з'ясувати причини відсутності позивачки на робочому місці, а саме отримання від неї письмових пояснень, як того вимагає положення ч. 1 ст.149 КЗпП України. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою на адресу позивачки направлялись листи-повідомлення з проханням надати пояснення щодо відсутності на робочому місці, що підтверджується квитанцією №8570 від 07.06.2017 року Вінницької дирекції УДППЗ «Укрпошта» та неодноразове повідомлення по телефону, про що складено акти від 28.03.2017 року, 13.05.2017 року, 15.06.2017 року Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, позивачем не доведено тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а саме, того, що нею було пред'явлено вимоги відповідачці [PERSON] про розрахунок після звільнення, а відповідач у такому розрахунку відмовив позивачу, що суперечить вимогам ст.81 ч.1 ЦПК України. За таких обставин відсутні підстави про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. У відповідності до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За таких обставин, враховуючи, що судом не встановлено наявності порушень відповідача по виплаті розрахунку при звільненні позивачки [PERSON] позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка є похідною від вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати (підстав для задоволення якої суд не вбачає), задоволенню також не підлягає. Крім того, суд критично оцінює доводи позивачки в судовому засіданні з приводу того, що відповідачкою не виплачено їй належних сум при звільненні, у зв'язку з виявленою недостачею під час ревізії, оскільки рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11.12.2017 року по справі №132/1840/17 встановлено, що відповідачка [PERSON], працюючи продавцем, брала без оплати грошовими коштами, тобто в борг, у магазині позивачки [PERSON], товари та грошові кошти з каси, внаслідок чого виник борг (що встановлено за результатами ревізії в магазині «Прометей» 03.02.2017 року та 12.03.2017 року), при цьому зобов'язання по оплаті товарів було замінено на боргове зобов'язання, що не суперечить вимогам ч.2 ст.604 та ст.1053 ЦК України, оскільки така заміна проведена з додержанням вимог про новацію і здійснена у формі, встановленому для договору позики (ст.1047 ЦК України). Дане рішення набуло законної сили, тому обставини встановлені вказаним рішенням не доказуються (ч.4 ст.82 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Разом з тим, судом не було встановлено, що відповідачем порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed