Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що від подружнього життя з відповідачем [PERSON] у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що син [PERSON] вже досягнув повноліття, однак такий продовжує навчання у Львівському національному університеті ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького, у зв`язку з чим надалі потребує матеріальної допомоги. Вважає, що відповідач [PERSON] має можливість надалі надавати матеріальну допомогу сину [PERSON] на час його навчання. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] в її (позивачки) користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, починаючи з 01.09.2021р. по 28.02.2025р. Ухвалою судді від 06.09.2021р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги. Зазначила, що їх повнолітній син [PERSON] навчається у Львівському національному університеті ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Ґжицького на денній формі навчання на факультеті харчових технологій та біотехнологій, а також на заочній формі навчання на факультеті економіки і менеджменту. Відповідно, у зв`язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги. Вона (позивачка) працює вчителем та її самій важко забезпечити потреби сина [PERSON] , пов`язані з його навчанням. Просить стягувати з відповідача [PERSON] в її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, - до закінчення ним навчання у вказаному навчальному закладі, термін закінчення навчання - лютий 2025р. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подав. Як вбачається із матеріалів справи судові повістки відповідачу про його виклик в судові засідання по даній цивільній справі надсилались рекомендованими листами з повідомленням за адресою його місця проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку. Відомості про будь-яку іншу адресу місця знаходження відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні. Заяв про зміну місця знаходження від відповідача не надходило. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судова повістка відповідачу доставлена і він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа - [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав, а також враховуючи те, що позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19.11.2004р. Від подружнього життя в сторін народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 11.09.2003р. ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.06.2012р. відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] досягнув повноліття та навчався у Екологічному коледжі Львівського національного аграрного університету за спеціальністю «Туризм» на денному відділенні, на бюджетній формі навчання. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 20.11.2020р. ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 29.04.2020 року до закінчення [PERSON] навчання у Екологічному коледжі Львівського національного аграрного університету, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Після закінчення навчання у Екологічному коледжі Львівського національного аграрного університету, [PERSON] продовжує навчання у Львівському національному університеті ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Ґжицького, зокрема такий навчається на І курсі факультету харчових технологій та біотехнології на денній формі навчання (строк закінчення навчання в червні 2023р.), а також на І курсі факультету економіки і менеджменту на заочній формі навчання (строк закінчення навчання в лютому 2025р.). Повнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON] . Відповідач [PERSON] регулярно не надає коштів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивачки; копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ; копією свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами по справі; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.06.2012р.; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 20.11.2020р.; довідками з Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Ґжицького №13 від 27.08.2021р. та №90 від 27.08.2021р.; довідкою про склад сім`ї позивачки [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зазначене випливає також з Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Зважаючи на пояснення позивачки, а також враховуючи матеріали справи, суд погоджується з тим, що у зв`язку з навчанням повнолітнього сина сторін [PERSON] такий потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд вважає, що відповідач має змогу надавати майнову допомогу повнолітньому [PERSON] , який продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан дитини, майновий стан обох сторін, в тому числі те, що позивачка по справі є працевлаштованою, а також те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені. Відповідно до вимог ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно із 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підсумовуючи, зокрема беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів саме у частці від заробітку (доходу),

Outcome: approved