Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати в порядку набувальної давності за нею право власності на 1/12 частину житлового будинку, загальною площею - 184,90 кв.м., житловою площею - 66,30 кв.м., допоміжною площею - 44,10 кв.м., та господарські будівлі та споруди: підвал під частиною будівлі, сарай, убилальню, ганок, ганок, огорожу, ворота, що розташований за адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна вартість якого становить 264 735 (двісті шістдесят чотири тисячі сімсот тридцять п`ять) гривень 00 коп. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона та її брат відповідач по справі\~ [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги після смерті їх батьків: батька [PERSON] , який помер [INFO] , та матері: [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка зазначає, що вона [PERSON] та її брат [PERSON] є власниками вказаного спадкового будинку, який належав їх батькам,\~ що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом. Однак, при оформленні спадкових прав, не було оформлено право власності на 1/12 його частину належну [PERSON] . При цьому зазначає, що з 2009 року і до тепер вона з дочкою проживає у вказаному будинку, та безперешкодно користується ним, сплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку, а тому вважає за необхідне визнати за нею [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/12 частину вказаного житлового будинку. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі та без участі позивачки, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій позов визнає та просив його задовольнити і розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачкою, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим 24.11.2007 року державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.04.2011 року підтверджується факт, що житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , належить: [PERSON] - 1/6 частина; [PERSON] 1/6 частини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданим 28.05.2011 року державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.08.2011 року підтверджується факт, що житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , належить: [PERSON] 7/24 частини; [PERSON] 7/24 частини. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є власниками спадкового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] ,\~ який належав їх батькам, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, їх право власності було зареєстровано в Білоцерківському\~ бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відповідними Витягами. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданим 24.11.2007 року державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А., право власності на 1/12 частину\~ житлового будинку [ADDRESS] , належну [PERSON] не було оформлено. Таким чином, позивачка не може повністю реалізувати своє право власності на належну їй частину будинку та вимушена звернутися до суду за захистом права власності на 1/12 частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Актом складеним комісією в складі депутата Богуславської міської ради та сусідів від 06 січня 2020 року підтверджується що [PERSON] \~ разом з дочкою [PERSON] з 2003 року добросовісно, відкрито безперервно володіє, користується та доглядає за вказаним житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , здійснює поточний ремонт будівлі та утримує його і на сьогоднішній день є добросовісним володільцем і користувачем даного будинку. Витягом з рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради\~ від 15 березня 2018 року підтверджується, що житловому будинку загальною площею 184,90 кв.м.,\~ який належить [PERSON] та [PERSON] , присвоєно адресу: [ADDRESS] ,\~ колишня\~ адреса: [ADDRESS] . Згідно даних технічного паспорта на будинок, що розташований по [ADDRESS] , даний будинок має такі технічні характеристики: житловий будинок 1989 року забудови, загальною площею - 184,90 кв.м., житловою площею - 66,30 кв.м., допоміжною площею - 44,10 кв.м., та господарські будівлі та споруди: підвал під частиною будівлі, сарай, убилальню, ганок, ганок, огорожу, ворота. Задовольняючи вимоги позивачки суд керується наступними положеннями чинного законодавства, які регулюють виниклі правовідносини. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено,\~ що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,\~ на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачка надала суду достатні та допустимі докази, якими підтверджується факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності за позивачем на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , яка належала [PERSON] та не була оформлена,\~ не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 гривні 00 коп. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved