Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В позовній заяві зазначила, що з 01.07.1979 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вели спільне господарство. У 2008 році вони зареєстрували шлюб, який до цього часу не розірваний. Весь час перебування в фактичних шлюбних відносинах а також після реєстрації шлюбу сторони були зареєстровані та проживали разом за адресою с.Шахворостівка Миргородського району, вул.Леніна, 102, в будинку, який належить на праві власності відповідачу, і вели спільне господарство. З лютого 2016 року сімя з вини відповідача фактично розпалася і з того часу відповідач перешкоджає позивачці проживати в будинку та користуватися спільним майном, яке було придбане під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, з а саме: килим 2,5м?1,8м. коричневого кольору в квітках вартістю 800 грн., доріжку 3м?1м зеленого кольору вартістю 250 грн., доріжку 2,4м?1м червоного кольору вартістю 310 грн., два килими 2,4м?1,4м вишневого кольору вартістю 300 грн. кожний, доріжку 3м?0,7м зеленого кольору вартістю 250 грн., дві ковдри синього кольору вартістю 1100 грн., морозильну камеру вартістю 2500 грн., кури в кількості 16 шт. вартістю 1280 грн., каченята в кількості 4 шт. вартістю 200 грн., свині в кількості 6 шт. вартістю 600 грн., свині 2 шт. вартістю по 500 грн. кожна, пшениця 10 мішків по 50 кг. вартістю 2000 грн., ячмінь 5 мішків вартістю 1000 грн., кукурудза 19 мішків вартістю 2800 грн., дві миски пластикових вартістю 30 грн. кожна, відра пластикові вартістю 25 грн. кожне, 3 скляних бутля обємом 10л. вартістю 210 грн., вікна пластикові 1,2м?0,9м. 5 шт. вартістю 5000 грн., вікно пластикове 1,8м?0,9м. вартістю 1500 грн., палас 4м?3м зеленого кольору в квітах вартістю 1800 грн., 5 алюмінієвих карнизів вартістю 250 грн., три пластикових карнизи вартістю 150 грн., покривало рожеве в квітах, вартістю 170 грн., 6 напірників вартістю 240 грн., підковдра біло-рожева вартістю 100 грн., підковдра біло-синя вартістю 100 грн., стакани скляні в кількості 24 шт. вартістю 100 грн., диван «Малятко» вартістю 450 грн., диван коричневого кольору вартістю 400 грн., ящик для білизни пластиковий вартістю 100 грн., пилосос VICO VC-1620 вартістю 1600 грн., чайник електричний зеленого кольору вартістю 500 грн., вентилятор білий підлоговий вартістю 300 грн., столик з 6 стільцями вартістю 1500 грн., три сервізи вартістю 450 грн., пластик на стелі в котельні та коридорі вартістю 1500 грн., двері вхідні коричневі вартістю 1500 грн., двері деревяні коричневі вартістю 250 грн., тюль віконна 4 шт. вартістю 120 грн., штори нічні 3 шт. вартістю 150 грн., штори для дверей 2 шт., пластиковий посуд: тарілки великі 10 шт. вартістю 80 грн., тарілки малі 10 шт. вартістю 50 грн., набір чашок з блюдцями вартістю 200 грн., набір 6 шт. чашок вартістю 100 грн., чашки по 20 грн. за 1 шт. 6 шт. вартістю 120 грн., набір стаканів кольорових вартістю 100 грн., ложки 10 шт. вартістю 150 грн., піднос пластиковий для торту вартістю 20 грн., покриття на диван, вартістю 1000 грн., котел газовий «Данко» вартістю 4000 грн., електродвигун вартістю 2000 грн., автомобіль ВАЗ2101 1976 року випуску д.н.з. ОО684ПО, вартістю 18000 грн., автопричіп синього кольору вартістю 9000 грн., редуктор для електроколуна дров вартістю 2000 грн., мопед «DELTA» червоно-білого кольору, вартістю 1500 грн., мотокоса «SADKO» модель GTR-430V, вартістю 2000 грн., бензопила «Husgvarna» модель 395ХР, вартістю 5000 грн. всього на суму 77540 гривень. Оскільки відповідач відмовляється провести розподіл вказаного майна в добровільному порядку позивачка просить суд виділити їй у власність: килим 2,5м?1,8м. коричневого кольору в квітках вартістю 800 грн., доріжку 3м?1м зеленого кольору вартістю 250 грн., доріжку 2,4м?1м червоного кольору вартістю 310 грн., два килими 2,4м?1,4м вишневого кольору вартістю 300 грн. кожний, дві ковдри синього кольору вартістю 1100 грн., морозильну камеру вартістю 2500 грн., курей в кількості 16 шт. вартістю 1280 грн., каченят в кількості 4 шт. вартістю 200 грн., пшеницю 10 мішків по 50 кг. вартістю 2000 грн., ячмінь 5 мішків вартістю 1000 грн., кукурудзу 19 мішків вартістю 2800 грн., дві миски пластикових вартістю 30 грн. кожна, відра пластикові вартістю 25 грн. кожне, 3 скляних бутля обємом 10л. вартістю 210 грн., всього на суму 13160 грн. Решту майна просила виділити у власність відповідачу та стягнути з нього 25610 грн. в рахунок компенсації різниці часток, а також 816,50 грн. судових витрат. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав, пояснили, що автомобіль було куплено [PERSON] за спільні кошти, і хоча формально він є власністю [PERSON], який видав довіреність на імя відповідача, якою наділив останнього всіма повноваженнями власника, проте всі витрати по підтриманню автомобіля в робочому стані несе відповідач, страхує його на своє імя, автомобіль весь час зберігається в домогосподарстві відповідача та залишається в його користуванні, тому вона має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково з тих підстав, що автомобіль ВАЗ2101, реєстраційний номер О0684ПО, та мопед «Дельта» не є власністю подружжя, вікна пластикові, пластик на стелі в котельні і коридорі, двері вхідні коричневі, двері деревяні коричневі придбані та встановлені в будинку до укладення шлюбу, частина включеного позивачкою в позовні вимоги майна на даний час відсутня, позовна вимога про присудження відповідачу більшої частини подільних речей зі стягненням з нього на користь позивачки грошової компенсації не грунтується на законі. Тому просили відмовити в поділі автомобіля ВАЗ2101, мопеда «Дельта», 3 мішків пшениці, 9 мішків кукурудзи, 2 мішків ячменю, мисок пластикових, покривала рожевого в квітах, двох напірників, трьох сервізів, штор для дверей, посуду пластикового: тарілок великих 10 шт., тарілок малих 10 шт.; набору чашок з 6 шт., ложок 10 шт., 15 шт. скляних стаканчиків, підноса пластикового для торту, однієї свині, покриття на диван, мотокоси «SADKO», бензопила «Husgvarna», вікон пластикових 1,2м?0,9м. 5 шт., пластика на стелі в котельні та коридорі, дверей вхідних коричневих, дверей деревяних коричневих, а інші рухомі речі поділити в натурі між сторонами. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 16.05.2008 року, який зареєстрований у Шахворостівській сільській раді Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9), та, як вбачається з довідки виконавчого комітету Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 29.03.2016р., проживали в [INFO] (а.с.18), який належить на праві власності відповідачу (а.с.10). За поясненнями сторін, у звязку з тим, що подружнє життя не склалося, на теперішній час шлюбні відносини між ними припинені, вони проживають за різними адресами. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 Сімейного Кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Як зазначено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до частин другої, четвертої, п'ятої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ІХС №170377 (а.с.47) власником автомобіля ВАЗ2101, реєстраційний номер О0684ПО, є [PERSON], який будучи допитаним в якості свідка, пояснив, що дійсно є власником цього автомобіля, який він дав у користування своєму знайомому [PERSON], оскільки не бажає на даний час нести витрати по утриманню даного автомобіля, але від свого права власності він не відмовляється і в разі виникнення потреби забере автомобіль. Таким чином, вказаний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає поділу. З цих же підстав суд не вважає таким, що підлягає поділу, мопед «Дельта», оскільки за показаннями свідка [PERSON] вказаний мопед належить йому, а [PERSON] він дав його у користування, і позивачкою не надано доказів на спростування цих тверджень свідка. Також, всупереч ст. 60 ЦПК України позивачкою та її представником не надано жодних належних та допустимих доказів (квитанції, чеки, гарантійні талони тощо), які свідчать про час придбання спірного майна, придбання якого під час шлюбу заперечується відповідачем, зокрема п'яти вікон пластикових, пластику на стелі в котельні та коридорі, дверей вхідних коричневих, дверей деревяних коричневих. Показання свідків суд не вважає такими доказами з огляду на вимоги ч.2 ст.59 ЦК України, оскільки факт купівлі товару згідно положень глави 54 ЦК України підтверджується видачею відповідного документу. Тому у поділі вказаного майна також слід відмовити. Відповідно до акту головного державного виконавця відділу ДВС Миргородського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 29.04.2016 року ВП № 50986057, було описано та накладено арешт на майно, яке знаходиться за адресою: с.Шахворостівка Миргородського району вул.Леніна, 102 (а.с.48-51), який суд вважає належним і допустимим доказом обсягу майна, наявного у подружжя на час розгляду справи. Також державним виконавцем було складено акт про відсутність деякого майна, зазначеного позивачкою у позовній заяві та заяві про забезпечення позову, про що [PERSON] повідомила при допиті в якості свідка. Вказаний акт був оглянутий в судовому засіданні. Доказів наявності всього майна, про яке позивачка зазначила у позовній заяві, нею не надано, акт опису майна, наданий позивачкою (а.с.19-20), суд не вважає належним і допустимим доказом, оскільки в ньому не вказана дата його складання, він містить численні виправлення, частина його взагалі ніким не підписана, крім того, особи, які його підписали, а саме [PERSON] та [PERSON] при допиті в якості свідків повідомили, що вони не перевіряли наявність всього майна, зазначеного в акті. На підставі викладеного суд вважає, що поділу підлягає те спільне майно подружжя, наявність якого підтверджена актом державного виконавця від 29.04.2016р. та вартість якого не оспорюється сторонами. При цьому, оскільки зазначені в ньому речі не є неподільними, вони підлягають поділу в натурі, а грошову компенсацію на користь позивачки слід стягнути з відповідача лише за 1/2 частини вартості невід'ємних поліпшень будинку № 102 по вул. Леніна в с.Шахворостівка Миргородського району Полтавської області, а саме: газового котла «Данко», вікна пластикового 1,8м?0,9м., в сумі 2750 грн. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 грн., з них 542,20 грн. на користь позивачки у відшкодування сплаченої нею суми, а 9,00 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial