Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15 червня 2012 року. Позивачка вважає, що подальше продовження шлюбних відносин із відповідачем неможливе через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, через що в сім`ї постійно виникають сварки, свідками яких стає дитина, що негативно впливає на її психічний стан. Таке становище суперечить інтересам позивачки та інтересам її дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилась, в заяві поданій до суду просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, заяв або клопотань до суду не надходило. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 червня 2012 року, актовий запис № 20. Під час шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.10.2012 року. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, через що в сім`ї постійно виникають сварки, свідками яких стає дитина, що негативно впливає на її розвиток. Примирення і подальше спільне проживання неможливе і суперечить інтересам позивачки. Майнового спору між сторонами на час розгляду справи немає. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що шлюб сторін носить формальний характер, подружні відносини між ними припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивачки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Судові витрати, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають відшкодуванню позивачці за рахунок відповідача.

Outcome: approved