Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: [PERSON], Покровська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власником частини квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Покровськ, м-н «Лазурний»,69/71. Власником іншої частини квартири є її донька [PERSON], яка зі своєю донькою зареєстровані в даній квартирі, а також значиться зареєстрованим з 2003 року її чоловік- відповідач по справі [PERSON], але з грудня 2015 року він пішов із сім»ї та за цією адресою не мешкає, виїхав до своїх родичів в Дніпропетровську область. Вона вимушена сплачувати за відповідача комунальні послуги, що тягне додаткові витрати та доставляє незручності, вона не може оформити субсидію. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: Донецька область, м. Покровськ, м-н «Лазурний»,69/71 та примусово зняти його з реєстрації. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з»явився повторно, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON], яка була допитана в порядку окремого доручення, підтримує позовні вимоги [PERSON], пояснила, що відповідач [PERSON] зловживав спиртними напоями, скандалив. В 2015 році він виїхав з квартири, більше в ній не проживає. Мати сама сплачувала всі комунальні платежі. Просить розглядати справу без її участі. (а.с.32). Представник 3 особи Покровської міської ради в судове засідання не з»явився, про дату слухання справи повідомлений, про причину неявки суд не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України постановляє заочне рішення по справі, оскільки відповідач не з»явився в судове засідання по невідомій причині, а позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є власниками квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Покровськ, м-н «Лазурний»,69/71 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.01.2003 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 7-8). Згідно свідоцтва про шлюб від 29.07.2005 року, він укладений між [PERSON] та [PERSON], та дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки про склад сім»ї від 29.12.2016 року. виданої Покровською міською радою, відповідач по справі [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою [INFO] з 04.07.2003 року, але не проживає з 20.12.2015 року по теперішній час ( а.с. 10). Згідно акту, складеного Об»єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Лазурний 69» від 27.12.2016 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає в вищезазначеній квартирі з 20.12.2015 року по теперішній час. Акт підписаний свідками ( а. с. 9). Судом, встановлено, що відповідач вселився на вказану житлову площу як член сім»ї власника, набув право користування та зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( частина друга статті 386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права корситування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Оскільки квартира перебуває у приватній власності, відповідач вселилася в квартиру, як член сім»ї власника, між вказаними особами як суб»єктами сервітутного правовід ношення виникли відносини щодо користування спірною квартирою, що регулюється саме нормами ст. 405 ЦК України, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: Донецька область, м. Покровськ, м-н «Лазурний»,69/71. Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, вимога позивача про зняття з реєстрації місця проживання відповідача не підлягає задоволенню, оскільки такий спосіб захисту права власності на жиле приміщення не можна вважати належним. У відповідності до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-У1 « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ( у редакції Закону від 05.07.2012 року № 5088-У1) зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, які здійснюють цю діяльність на підставі : заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз»яснив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71,72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. \~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~Отже, задоволення вимоги про зняття особи з реєстраційного обліку судом можливе виключно у разі відмови відповідного державного органу виконати рішення суду про втрату особою права користування жилим приміщенням і у разі пред'явлення позову з зазначеними вимогами до даного органу. Враховуючи, що рішення суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку про те, що вимоги про зняття відповідача з реєстрації, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed