Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилалась на те що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] , як член сім`ї колишнього власника квартири, добровільно залишив місце проживання, при залишені житлової площі не знявся з реєстраційного обліку за останнім місцем проживання. Перебування відповідача на реєстраційному обліку, в належній позивачці на праві власності квартирі, перешкоджає у здійсненні права власності, крім того, вона несе додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Від представника позивачки, [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника (а.с. 24). Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.23), причини неявки не повідомляв, заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, відзив на позов не подавав. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності учасників справи, про що не заперечував представник позивачки (а.с.24). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що кв. [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2019 року (а.с. 5). Відповідач є членом сім`ї колишнього власника квартири та має зареєстроване місце свого проживання в зазначеному житловому приміщенні з 2016р. [PERSON] , добровільно залишив зареєстроване місце проживання, але не знявся з реєстраційного обліку за колишнім місцем проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про те, що припинення права власності громадянина на житловий будинок (квартиру) припиняє право користування жилим приміщенням в будинку (квартирі) і членами його сім`ї. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] , [INFO] , як член сім`ї колишнього власника квартири, втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] . На підставі ст. ст. 317, 386, 391 ЦК України ст. ст. 150, 156 ЖК України,

Outcome: approved