Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] та, остаточно уточнивши свої позовні вимоги, обґрунтовує їх тим, що з 15 серпня 2014 року по 21 червня 2019 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2019 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заборгованості зі сплати аліментів відповідач не має не у зв`язку із сумлінним виконанням рішенням суду чи батьківських обов`язків, а у зв`язку із примусовим стягненням виконавчою службою аліментів, адже відповідач працює офіційно, тому рішення про стягнення аліментів виконується незалежно від волі відповідача. Судовий наказ про стягнення аліментів застосований позивачем як єдина можливість реалізації протягом короткого часу права дитини (через позивача) на утримання зі сторони батька. Вказаний спосіб був найрезультативнішим на час звернення за вказаним рішенням. Вказане рішення було винесено судом не тому, що суд вважав за доцільне стягнення саме ј частини доходу відповідача на утримання дитини, а у зв`язку з тим, що із вказаним проханням звернулася позивачка. Позивачка зазначає, що починаючи з березня 2019 року донька проживає лише з нею та повністю знаходиться на її утриманні. З моменту винесення рішення про стягнення аліментів відповідач жодної добровільної (не враховуючи примусове стягнення) матеріальної допомоги дитині не надавав. Після досягнення донькою 3-річного віку позивачка вийшла на основне місце роботи (Сумський обласний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді СОДА), через деякий час звільнилася та стала на облік до Сумського міського центру зайнятості населення, де до 08 жовтня 2019 року (початку зайняття адвокатською діяльністю) отримувала виплати. Таким чином, постійно мала власний дохід та зі свого боку виковувала обов`язок по утриманню дитини. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зріс. На даний час дитина хворіє, а отже потребує профілактичного та симптоматичного оздоровлення та відпочинку і посиленого харчування. Відповідно до матеріалів амбулаторної медичної картки систематично хворіє на атопічний дерматит, хронічний тубо отит, має проблеми із шлунково-кишковим трактом, зроблена операція по видаленню аденоїдних вегетацій, у зв`язку з рецедивним аденоїдитом, аденоїдними вегетаціями ІІІ ступеня, синдром обструктивного «апное». До того ж донька відвідує розвиваючі гуртки та розважальні заходи, потребує постійної зміни одягу та взуття, у зв`язку із швидким ростом у даному віковому періоді. Має схильність до вивчення іноземних мов, тому потребує спеціальної літератури та занять з репетитором. Починаючи з липня 2020 року дитина відвідує розвиваючий центр «Улік», а саме займається танцями два рази на тиждень, вартість одного заняття складає 70 грн. та два рази на тиждень займається із логопедом, вартість заняття складає 80 грн. Таким чином місячний абонемент складає 1200 грн. Також для занять танцями був придбаний купальник - 200 грн. та балетки - 100 грн. Із вересня 2020 року дитина буде відвідувати зайняття з англійської мови два рази на тиждень, вартість яких складає 600 грн. на місяць. Зважаючи на вищевикладене та бажання позивачки оздоровити власну дитину, вона із допомогою своєї матері та чоловіка, із яким на даний час перебуває у цивільному шлюбі, три рази організовувала дитині санаторно-курортне лікування. А саме з 02 грудня 2019 року до 09 грудня 2019 року, що підтверджується копією рахунку на оплату №1119 від 15 листопада 2019 року, де вартість відпочинку [PERSON] , [INFO] вказана як 4044,00 грн. Вказане також підтверджується квитанцією на оплату №124 від 18 листопада 2019 року та №89 від 15 листопада 2019 року та авіаквитками на ім`я дитини. Крім того, для здійснення вказаного санаторно-курортного лікування необхідно було виготовлення закордонного паспорту для дитини, вартість якого складала близько 700 грн., а також трансфер до аеропорту Бориспіль, вартість якого складала 200 грн. (Суми-Бориспіль) та 300 грн. (Бориспіль-Суми). З 16 лютого 2020 року до 22 лютого 2020 року дитина відпочивала на гірськолижному курорті «Буковель», підтвердженням цього слугує фото та відео персонального заняття дитини з інструктором, вартість якого склала 650 грн. за годину. Загальна вартість відпочинку дитини склала близько 8000 грн. З 19 липня 2020 року до 24 липня 2020 року дитина відпочивала на базі відпочинку « Фігаро », що знаходиться на березі азовського моря, с. Степанівка - 1, Запорізької області, що підтверджується рахунком - фактурою. Загальна вартість відпочинку дитини склала близько 7000 грн. 27 червня 2020 року та 28 червня 2020 року дитина відвідала парк відпочинку ім. Горького та ЕКО-Парк в м. Харків, що підтверджується квитками на атракціони на загальну суму 270 грн. та фото і відео зняті у вказаних розважальних центрах. Загальна вартість відпочинку дитини склала близько 2000 грн., враховуючи проїзд та проживання. 06 червня 2020 року дитині був організований День народження, загальна вартість якого склала близько 8000 грн. У лютому 2020 року дитині був придбаний окремий диван, вартість якого складає 3500 грн., що підтверджується гарантійним свідоцтвом на м`які меблі. Належний рівень утримання вона одна забезпечити не може, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює у Головному управлінні Національної поліції в Сумській області, начальником відділу загально-кримінальних злочинів та має постійний дохід у розмірі не меншому від 16 800 грн. Дохід позивачки складається з мінімальної заробітної плати, встановленої на 2020 рік, і є значно меншим ніж дохід відповідача. Добровільно надавати кошти для оплати вищевказаних потреб відповідач не бажає. Відмовляється навіть купувати ліки для дитини, компенсувати половину витрат на відпочинок та оздоровлення дитини. Повідомляв, що сам повезе дитину відпочивати, але ще жодного разу цього не зробив. Інших аліментних зобов`язань відповідач не має, як і батьків чи інших осіб похилого віку, що перебувають на його утриманні. Має добрий стан здоров`я, інвалідності не має. Крім того, відповідач має у спільній сумісній власності нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на принцип рівності обов`язків дружини і чоловіка із утримання дитини, просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на підставі судового наказу Зарічного районного суду по справі № 591/6415/19 від 24 жовтня 2019 року, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] народження, визначивши аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позовної заяви і до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] на її користь половину суми коштів додаткових (постійних) витрат на дитину, а саме 1130 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позовної заяви і до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] на її користь половину суми коштів додаткових (періодичних) витрат на дитину, а саме 5248 грн. 66 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 травня 2020 року відкрите провадження у вказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з призначенням судового засідання 30 липня 2020 року о 14 год. 00 хв. 05 червня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позов (а.с.38-44). 30 липня 2020 року у зв`язку з клопотанням позивачки про відкладення, протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 28 жовтня 2020 року, 14 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 липня 2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, подану до суду 29 липня 2020 року. 10 серпня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечень зазначає, що позовна заява не містить жодних законодавчо визначених підстав і об`єктивних обставин для зміни розміру аліментів на утримання дитини. Позивачем зазначено, що її дохід складається із мінімальної заробітної плати, встановленої на 2020 рік та зазначає, що такий дохід є значно нижчим за дохід відповідача. Проте, слід зазначити, що позивач є самозайнятою особою і самостійно веде облік свого доходу і подає податкову звітність, а дохід не обмежений посадовим окладом. Відповідно до інформації щодо стадій розгляду судових справ, змінених після 28 травня 2015 року, та звітів про автоматизований розподіл, доступних з 01 вересня 2015 року (https://court.gov.ua/fair/) позивач, здійснюючи свою адвокатську діяльність, представляла інтереси сторін більше як у 30 справах в судах Сумської області, у зв`язку з цим викликає сумніви зазначене позивачем твердження про отримання мінімальної заробітної плати. Позивачем зазначається, що починаючи з березня 2019 року донька проживає лише з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Проте зазначені обставини не відповідають дійсності та спростовуються доданими до відзиву квитанціями з АТ КБ «ПриватБанк», починаючи з березня 2019 року, про щомісячне перерахування на банківську картку позивача грошових коштів на утримання дитини, придбання одягу, оплату дитсадка та розвиваючого гуртка «Розумник» (ФОП [PERSON] ), в тому числі і після присудження аліментів. Крім того, відповідачем щомісячно здійснювалась повна оплата всіх комунальних послуг за квартиру, де проживала позивач з дитиною, про що також наявні відповідні квитанції. Зазначене доводить, що протягом вказаного часу дитина знаходилась на утриманні саме відповідача. З лютого 2020 року позивачка самовільно змінила місце проживання дитини, оскільки почала проживати зі співмешканцем, та про нову адресу проживання дитини відповідача не повідомила, а також перешкоджала побаченням батька з донькою. У зв`язку з цим, відповідач був змушений звернутись до управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради для встановлення порядку участі батька у вихованні дитини та встановлення днів побачення з дитиною. Лише у червні 2020 року завдяки службі у справах дітей відповідачу вдалось встановити адресу проживання дитини та прибути за вказаною адресою і поздоровити доньку з днем народження. Надані позивачем «медичні довідки» жодним чином не підтверджують, те, що дитина часто хворіє на вказані захворювання та потребує постійного їх лікування. Разом з тим, відповідач зазначає, що респіраторні захворювання є звичайними у дитячому віці. Також позивачем вказано, що у виписці з медичної кратки від 17 червня 2020 року вказано, що тонзиліт, реніт і дерматит дитячої форми мають стадію неповної ремісії, що означає значне ослаблення симптомів та є стадією одужання. Зазначає, що виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, складена з порушенням вимог Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 14 лютого 2012 року № 110. Додана «медична документація» складена з порушенням зазначеного вище наказу та не може бути належним доказом обставин, на які посилається позивачка. З доданих позивачем копій аркушів з рукописним текстом незрозуміло коли, яким лікарем, яким медичним закладом, у зв`язку з чим та на який період призначено препарати, які вказує у позовній заяві позивачка, а також не вказано, що саме ці препарати призначив лікар. Позивачкою не доведено постійність використання таких препаратів, та не зрозуміло, як і на постійній основі може використовуватись зокрема сонцезахисний чи ліпідовідновлюючий крем, або вітамінотерапія. Крім того, позивач просить стягувати такі витрати щомісячно до повноліття дитини, тобто щомісяця придбавати, зокрема, сонцезахисний крем. Крім того, жодним доказом не підтверджено, що позивач постійно здійснювала відповідні витрати на придбання зазначених препаратів для дитини, а надано лише роздруківки з інтернету про їх вартість, що також не доводить жодним чином відповідні витрати. Також слід зазначити, що позивачка жодного разу не зверталась до відповідача з приводу необхідності придбання будь-яких ліків для дитини, та жодного разу відповідачем їй не було відмовлено у цьому. Зазначене може вказувати, що була відсутня необхідності у придбанні ліків, а також про те, що спір у даному питанні між позивачкою і відповідачем відсутній. Крім того, позивачка зазначає, що з липня 2020 року дитина відвідує розвиваючий центр «Улік», де займається танцями та відвідує логопеда, проте у доданій до позовної заяви копії довідки не вказано скільки занять відвідує дитина і яка загальна вартість таких занять, також відсутні будь-які відомості про форму здійснення господарської діяльності, не зазначено коду ЄДРПОУ і розрахункового рахунку суб`єкта господарювання, не зрозуміло, чи має зазначена організація відповідні дозволи та спеціалістів. Крім того, такі витрати не можна віднести до постійних, оскільки інтереси дитини з часом змінюються і навряд чи зайняття з логопедом потрібні до повноліття дитини. Разом з тим, позивачка просить стягувати такі витрати щомісячно до повноліття дитини. Відповідачу не було відомо про здійснення таких додаткових витрат на дитину, оскільки позивачка про це не повідомляла, з проханням надати допомогу у здійснення додаткових витрат на дитину не зверталась і відповідач їй не відмовляв з даного приводу. Таким чином спір з даного питання відсутній. Позивачка вказує, що з вересня дитина буде відвідувати зайняття з англійської мови, два рази на тиждень, вартість яких складає 600 грн. на місяць. Проте зазначена обставина (витрати) ніякими доказами не підтверджена. Також позивачка вказує, що із допомогою своєї матері та співмешканця три рази організовували дитині санаторно-курортне лікування, а саме у Єгипті вартістю 4044,00 грн., гірськолижному курорті «Буковель» вартістю 8000 грн., базі відпочинку «Фігаро» в с.Степанівка-1 Запорізької області вартістю 7000 грн., а також парку відпочинку ім. Горького та Еко-парк у м. Харків вартістю 2000 грн. Зазначає, що санаторно-курортне лікування - це медична допомога, що здійснюється з профілактичною, лікувальною або реабілітаційною метою із застосуванням природних лікувальних факторів в умовах перебування на курорті або лікувально-оздоровчій місцевості та в санаторно-курортних закладах. З доданих до позову документів не зрозуміло, яка ж медична допомога надана дитині під час відпочинку, та чи взагалі відносяться до об`єктів санаторно-курортного лікування зазначені позивачем місця відпочинку. Також з позову не зрозуміло, яке відношення має до санаторно-курортного лікування зайняття з інструктором на гірськолижному курорті «Буковель» трирічної дитини, вартість яких складає 650 грн. за годину. Крім того, із доданих до позову документів слідує, що [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] , 15 листопада 2019 року оплатила туристичний тур до Єгипту(Хургада) на чотирьох осіб, в тому числі на дитину в сумі 4044,00 грн. Вважає, що [PERSON] скористалась своїм правом на спілкування з онукою, а саме провести з нею спільний відпочинок. Разом з тим, згідно доданих документів, позивачка жодних витрат на поїздку дитини до Єгипту не здійснила. [PERSON] будь-яких вимог щодо відшкодування відпочинку дитини не заявляє. Позивачкою жодним чином не доведено відпочинок дитини на базі відпочинку « Фігаро » на Азовському морі. Додана копія рахунку-фактури від 20 липня 2020 року не містить відомостей про отримувача послуг та платника, не зазначено період проживання. Також відсутні будь-які відомості про оплату таких послуг саме на дитину та що такі витрати здійснила позивачка. Також позивачка вказує, що дитині був організований день народження, який, як відомо, проходив на дачі у співмешканця позиваки в районі дачного масиву «Олдиш», вартість якого вона оцінює в 8000 грн. Що входить до суми зазначених витрат з позову не відомо, підтверджуючі документи не надані, у зв`язку з чим слід припустити, що така сума витрат є просто надуманою, як і інші суми витрат, не підтверджені документами. Крім того, позивачка зазначає, що у лютому 2020 року дитині був придбаний окремий диван, вартість якого складає 3500 грн. Разом з тим, нею не доведено, хто придбав зазначений диван і де він знаходиться. Надана копія гарантійного талону ніяким чином не підтверджує придбання вказаного дивану саме позивачкою і саме для дитини. Відповідач наголошує, що у дитини за місцем реєстрації є свій диван, а додаткові витрати для придбання нового дивану, могли бути здійснені виключно у зв`язку з облаштуванням позивачкою свого спільного проживання зі співмешканцем за місцем мешкання останнього, проте не доведені позивачкою. Позивачка зазначає, що нею періодично здійснюються витрати на придбання дивану, оформлення закордонного паспорту, відвідування дитиною атракціонів, оздоровлення у Єгипті, заняття з інструктором на гірськолижному курорті «Буковель» та відпочинок на базі «Фігаро», проте періодичність таких витрат позивачкою не підтверджена. Зазначає, що позивачкою жодним чином не доведено, що вказані нею у позові обставини, пов`язані з придбанням ліків, організацією відпочинку дитини та інше, значно збільшують витрати на утримання дитини саме позивачкою. У зв`язку з цим вимоги позивачки у даній частині є необґрунтованими. Вважає, що позивачем не обґрунтовано, і не доведено належними доказами обставин, на які вона посилається як на такі, що є підставою для збільшення розміру аліментів. Від дати присудження аліментів, матеріальний стан відповідача не поліпшився, навпаки погіршився у зв`язку з неправомірними діями позивачки, що змушує відповідача проживати не за місцем реєстрації і нести у зв`язку з цим додаткові витрати. Сімейний стан і стан здоров`я батьків дитини не змінився. У зв`язку з цим підстав для зміни розміру аліментів немає. Посилаючись на вказані обставини, просить суд відмовити у задоволенні позову через необґрунтованість (а.с. 126-132). 28 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 16 січня 2021 року, 10 год. 00 хв. у зв`язку з необхідністю надання доказів щодо доходу сторін та доказів щодо зміни стану здоров`я дитини. 16 січня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача на 03 березня 2021 року, 09 год. 15 хв. В зазначеному судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, відповідач заперечував проти задоволення позову з мотивів, що викладені ним у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Зарічним районним судом м. Суми 23 жовтня 2019 року видано судовий наказ про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 15 жовтня 2019 року (а.с.26). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Позивачкою не доведено зміну майнового або сімейного стану відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я платника або отримувача аліментів. Відомості щодо стану здоров`я дитини на час винесення судового наказу про стягнення аліментів, зокрема консультативний висновок дитячого лікаря-отоларинголога від 28 квітня 2020 року (а.с.11), медична довідка від 29 вересня 2019 року (а.с.12), виписки з медичної карти дитини від 11 вересня 2019 року, висновки пульмонолога від 14 листопада 2019 року та від 21 листопада 2019 року (а.с.14-16), виписка з медичної картки [PERSON] , [INFO] народження (а.с.98-100) не свідчать про кардинальне погіршення після прийняття рішення про стягнення коштів на утримання дитини. При вирішенні заявлених позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, суд також враховує відомості про доходи відповідача, зазначені у довідці про його доходи від 04 жовтня 2020 року № 29/1896 (а.с. 149), з якої вбачається, що дохід відповідача з часу видання Зарічним районним судом м. Суми судового наказу 26 жовтня 2019 року суттєво не змінився, а тому відсутні підстави стверджувати про покращення матеріального становища відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для зміни розміру аліментів в бік збільшення відсутні з огляду на недоведеність позивачкою належними та допустимими доказами зміни матеріального та сімейного стану відповідача. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Під час судового розгляду встановлено, що обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача Ѕ додаткових витрат в розмірі 1130 грн., позивачка просила стягнути вартість заняття з логопедом та зайняття танцями в сумі 1200 грн. 00 коп., використання ліпідновідновлювального крему в сумі 415 грн. 00 коп., вітамінотерапія в сумі 430 грн. 00 коп. та використання сонцезахисного крему в сумі 215 грн. 00 коп. На підтвердження зазначених обставин позивачкою надано довідку Бебі -клубу «Улік» від [INFO] , згідно якої [PERSON] , [INFO] народження, з липня 2020 року відвідує розвиваючі зайняття у вказаному клубі, а саме: танці - вівторок-четвер (з 17.00 до 18.00 год.), вартість заняття - 70 грн.; заняття з логопедом вівторок-четвер (з 18.00 до 18.30 год.), вартість заняття 80 грн. (а.с. 113). В той же час позивачкою не надано доказів на підтвердження сплати вказаних витрат в заявленому нею розмірі 1200 грн. Суд враховує те, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). З наданої медичної документації (а.с. 98-100) вбачається призначення дочці сторін лікування шляхом застосування ліпідновідновлювального крему, вітамінотерапії та сонцезахисного крему. Проте відомості про понесення позивачкою витрат на придбання зазначених лікувальних засобів (чеки або квитанції чи інші платіжні документи) суду не надано. Суд не приймає до уваги надані позивачкою витяги з інтернет-сайтів (а.с. 107-109), оскільки вказана інформація передбачає вартість лікувальних засобів, проте не вказує на їх придбання позивачкою. Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення Ѕ додаткових витрат в розмірі 5248 грн. 66 коп., позивачка вказувала, що вони складаються з придбання дивану вартістю 3500 грн. 00 коп., адміністративного збору за виготовлення паспорту за кордон в сумі 700 грн. 00 коп., санаторно-курортного оздоровлення в Єгипті в сумі 4044 грн. 00 коп., занять з інструктором на гірсько-лижному курорті «Буковель» в сумі 650 грн. 00 коп. та відпочинку на базі відпочинку « Фігаро » в сумі 1333 грн. 00 коп. З виписки із медичної картки [PERSON] , [INFO] вбачається, що дитина стоїть на диспансерному обліку у лікарів алерголога, ЛОР лікаря та гастроентеролога. Серед рекомендацій лікаря, вказано санаторно-курортне лікування в санаторіях органів дихання (а.с.98). Суд не приймає до уваги понесені витрати по оплаті поїздки до Єгипту (а.с. 101, 102), заняття з інструктором на гірсько-лижному курорті «Буковель» та відпочинку на базі відпочинку « Фігаро » (а.с. 105) оскільки позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів того, що санаторно-курортне лікування дитини відбувалося у оздоровчих закладах, які спеціалізуються на лікуванні органів дихання. Також суд вважає, що придбання дивану є витратами, які понесені для забезпечення нормальних умов проживання дитини, і їх не можна вважати такими, що пов`язані з розвитком здібностей дитини в розумінні ст. 185 СК України. Крім того оплата адміністративного збору за виготовлення закордонного паспорту також не відноситься до додаткових витрат на утримання дитини, визначених законодавством, оскільки позивачкою не доведено, що такі витрати спрямовані для розвитку індивідуальних здібностей дитини, або викликані необхідністю її лікування. За таких обставин суд вважає,що вимоги в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини також задоволенню не підлягають. З огляду на вказане, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed