Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем з 06.09.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.10.2021 розірваний. В період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Вказала, що припинила відносини з відповідачем, та вони проживають з дитиною окремо. Зазначила, що самостійно їй складно утримувати доньку. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.10.2021 відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не скерував. Позивачка та адвокат позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки. Однак зазначив, що на його утриманні перебуває син від першого шлюбу, якому він за рішенням суду сплачує аліменти. Крім того син є інвалідом та потребує додаткових витрат на лікування. Тому не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] , однак не у визначеному позивачкою розмірі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вказані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.09.2017. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Правова природа аліментів у розумінні норм\~глави 15 СК України\~є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов`язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами\~статті 182 СК України\~та\~пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивачка в судовому засіданні зазначила, що самостійно утримувати доньку позивачка не в змозі, а відповідач має можливість забезпечувати доньку належним чином. Так, відповідач в судовому засіданні зазначив, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки, однак сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, не має змоги, так як на його утриманні перебуває син [PERSON] . Так, відповідно до копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 25.02.2014, [PERSON] вказаний батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області від 12.07.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 17.05.2017 та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Відповідно до\~положень\~ст.\~141\~СК України\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи з\~принципу справедливості\~та розумності,\~враховуючи, що відповідачем не спростовано те, що його витрати перевищують його заробітки, а також не спростовані дані неможливості сплати аліментів на дитину, враховуючи, що [PERSON] сплачуються аліменти за рішенням суду на сина [PERSON] , суд приходить до висновку, що\~\~з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 часини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Підсумовуючи викладене, позивач в супереч вимогам ст.\~12,\~81 ЦПК України, не довів належними достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог. Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки у вказаному в позовній заяві розмірі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 908,00 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial