Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до\~\~ПрАТ «Азовелектросталь», зазначивши, що з 01.12.2010 року по 05.02.2015 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, який не провів із нею повний розрахунок при звільненні. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 06.02.2014 року по день ухвалення рішення. Ухвалою Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 15.10.2015 р. на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України вимоги позивачки в частині стягнення заробітної плати залишено без розгляду. Позивачка надала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з 01.12.2010 року по 05.02.2015 року перебувала у трудових відносинах\~\~в ПрАТ «Азовелектросталь», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.11-12). Згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачці заборгованості по заробітній платі вбачається з наданої суду довідки, з якої видно, що платіжним дорученням №403,404 від 25.09.2015 р. позивачці виплачено 3073,38 грн., платіжним дорученням №20 від 28.09.2015 р. позивачці виплачено 2151,37 грн., платіжним дорученням №14 від 29.09.2015 р. позивачці виплачено 5019,86 грн. Отже, заборгованість по заробітній платі погашена під час розгляду справи у суді. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд, вважаючи обґрунтованою вимогу позивачки про стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку із нею по заробітній платі при її звільненні, та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, вирішує питання про розмір стягуваної суми, виходячи з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). З довідки про середню заробітну плату позивачки, наданої відповідачем, вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні повні два місяці роботи перед її звільненням складала 107 грн. З моменту звільнення позивачки з ПрАТ «Азовелектросталь» по день повного розрахунку (з 06 лютого 2015 року по 29 вересня 2015 року) відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на лютий-вересень 2015 р. минуло 160 робочих днів. Отже, сума середнього заробітку за період з часу затримки розрахунку із позивачкою при звільненні до моменту повного розрахунку становить 7054,4 грн. (160 днів х 107 грн. = 17120 грн.) і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., від сплати якого, відповідно до закону, звільнена позивачка.

Outcome: approved