Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що з 24.11.2012 по 17.04.2015 вона перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач допомоги на дитину не надає, аліменти не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 18936,85 грн, не приймає жодної участі у розвитку, вихованні та становленні сина. Більш того, хлопчик вважає батьком другого чоловіка позивачки, який ним опікується та ставиться, як до рідного сина. Посилаючись на викладене, позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Ухвалою суду від 02.04.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні. 13.05.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог [PERSON] , оскільки він любить свого сина і хоче проводити з ним якомога більше часу. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Лебединець Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Додатково позивачка суду повідомила, що фактично припинили мешкати однією сім`єю з відповідачем у 2013 році, коли сину виповнилося 7 місяців. Вона з дитиною повернулася до своєї матері. В період часу 2013-2015 р.р. відповідач часто навідував сина, забирав його до себе, разом зі своєю матір`ю доглядали дитину, коли вона була на роботі. Починаючи з 2015 року, коли у неї почалися відносини з [PERSON] , відповідач став менше приділяти уваги сину, перестав надавати фінансову допомогу на його утримання, і в листопаді 2015 виїхав на заробітки. До кінця 2016 року він приїздив додому кожні три місяці, зустрічався з дитиною, вона навіть разом святкували його трирічний день народження. І вже у 2017-2018 р.р. батько взагалі зник з життя сина. Наразі вона уклала шлюб з [PERSON] , мають двох спільних дітей, він повністю замінив Захару батька. Відповідач добровільно не надавав допомоги на утримання сина, внаслідок чого вона змушена була звернутися до виконавчої служби, аліменти ним сплачуються не регулярно, внаслідок чого виникає заборгованість. Жодне бажання спілкуватися з дитиною у відповідача відсутнє, він не навідує сина, не телефонує, не цікавиться його життям, здоров`ям, вихованням, навчанням. Нею не чиниться жодних перешкод у спілкуванні сина, як з батьком, так і з його ріднею. Брат, сестра та матір відповідача вітали хлопчика з новим роком, дарували подарунки, пояснювали, що це і від батька також. В цьому році відповідач сина з днем народження не вітав, вислав на її телефон вітальну картинку. Під час судового розгляду цієї справи, коли відповідач був в м. Суми, вони всі разом проводили час, зустрічались, списувались, проте позивачка не вбачає особливої батьківської зацікавленості з боку відповідача, вона не вірить в те, що він зможе стати для [PERSON] справжнім батьком десь там, за межами країни, бо батько має бути поруч. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Супрун Д.І. проти задоволення позову заперечували. Додатково відповідач суду пояснив, що до виїзду за межі країни він навідував сина досить часто, по кілька разів на тиждень, відразу після роботи забирав його, вони гуляли в парку, іноді забирав на цілий день. Виїхав на заробітки до РФ наприкінці 2015 року, періодично приїздив, зустрічався з сином, а відсутність в його житті протягом 2 років не може бути безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав. Позивачка забороняє зустрічатися з сином через несплату аліментів, мав місце випадок, коли її матір не дозволила побачитися з дитиною через цю заборону. Заборгованість по сплаті аліментів виникала через труднощі з працевлаштуванням, наразі всі борги погашені і виплати здійснюються ним регулярно. Останні три роки він дійсно не з`являвся на Україні, оскільки має в РФ нову сім`ю, роботу, знову ж таки через запроваджений карантин. До цього приїздив декілька разів виключно для того, що б побачитися з сином, хоча не завжди це вдавалося зробити через те, що йому не відоме нове місце проживання позивачки. Особисто сину він не телефонує, оскільки не знає його номеру телефону, проте спілкувався з ним за допомогою інтернетзв`язку, коли хлопчик бував у його матері, цікавиться життям та розвитком хлопчика, переписуючись з позивачкою. Через своїх рідних регулярно передає подарунки. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Тютюнник О.А. в судовому засіданні, підтримавши наданий відповідний письмовий висновок, просила задовольнити позовну заяву [PERSON] . Суд, заслухавши сторін по справі, міркування їх представників та представника третьої особи, пояснення малолітнього [PERSON] та свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, сторони по справі з 24.11.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.04.2015 (а.с. 4). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2014 постановлено стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання сина [PERSON] та аліменти сплачувати його матері [PERSON] (а.с. 5). Згідно повідомлення Ковпаківського відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в провадженні вказаного відділу перебуває виконавче провадження №59993718 по виконанню виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина; постановами державного виконавця від 05.03.2021 накладено арешт на майно боржника [PERSON] , від 24.02.2020 - встановлено тимчасове обмеження [PERSON] у праві керування транспортними засобами, у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів; 24.02.2020 відомості про боржника [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с.6, 58-67). Згідно з розрахунками заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа від 17.01.2014 №592/13572/13-ц, заборгованість по несплаченим [PERSON] аліментах станом на 01.03.2021 складає 18936,85 грн, станом на 01.04.2021 - 15607,35 грн (а.с.14, 49-50, 68). З долучених до матеріалів справи скріншотів вбачається, що грошові кошти в сумі 14706,89 грн та 2900 грн було перераховано на сплату боргу по аліментах (а.с. 69-71). За результатами психологічного обстеження [PERSON] , 06.03.2021 практичним психологом [PERSON] рекомендовано вирішити питання стосовно змістовності та доцільності зустрічей [PERSON] з біологічним батьком, особисто, або ж за допомогою служби у справах дітей та суду; вирішити питання стосовно позбавлення батьківських прав [PERSON] за невиконання своїх батьківських обов`язків; розглянути можливість зміни прізвища та по-батькові [PERSON] і взяти прізвище « [PERSON] », щоб відчувати свою належність до мами та названого батька (а.с.6-13). За повідомленням КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» СМР від 09.03.2021, дитина [PERSON] знаходиться під медичним наглядом лікаря [PERSON] , щеплений за календарем профілактичних щеплень, виключно матір супроводжує дитину на прийом (а.с.15). [PERSON] навчається в КУ Сумська ЗОШ №6 з вересня 2019 року, зарекомендував себе як старанний учень, товариський, виховується в повній багатодітній родині, батьки зацікавлені успіхами дитини, постійно підтримують зв`язок з класоводом, приділяють належну увагу вихованню (а.с.16). 14.07.2018 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] ; від цього шлюбу мають дітей [PERSON] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 17, 24-25). Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надало висновок від 17.09.2021 №2002/27.1-26, відповідно до якого вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 92-94). Малолітній [PERSON] в присутності викладача Обласного центру позашкільної освіти та роботи з талановитою молоддю [PERSON] , матері [PERSON] , представника третьої особи [PERSON] , в судовому засіданні повідомив, що проживає разом з мамою, татом [PERSON] , сестричкою та братиком; навчається в школі в 2 класі, любить малювати. З мамою він виконує домашнє завдання, а тато [PERSON] вчив його грати у футбол. У нього є ще один тато, якого звуть [PERSON] і який живе далеко, і з яким він давно грався, коли був у бабусі [PERSON] . Пам`ятає, що спілкувався з татом [PERSON] один раз телефоном, в цьому році з днем народження він його не привітав. Подарунки привозили [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] який є чоловіком позивачки, суду повідомив, що проживає однією сім`єю з нею з 2016 року, тоді ж один раз зустрічався з відповідачем - передавав йому [PERSON] та забирав після зустрічі. Він опікується хлопчиком, проводить з ним вільний час, вони граються, допомагає в школі. З його боку, а також з боку позивачки відсутні будь-які заборони чи то обмеження щодо спілкування [PERSON] з батьком чи з родичами з його боку. Зі слів дружини йому відомо, що подарунки від батька передаються його сестрою та братом, відповідач не спілкується з дитиною, іноді пише їй. В його присутності [PERSON] батька не згадував, з ним телефоном не спілкувався. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, суду повідомила, що донька розійшлася з відповідачем, коли [PERSON] було 7 місяців. Після цього і до 2016 року, коли у неї з`явився новий чоловік, відповідач навідував дитину доволі часто, брав його до себе додому. Навідував хлопчика і після того, як виїхав на заробітки, хоча і не так часто. Наразі хлопчик не згадує свого батька, [PERSON] з`явився в його житті у віці 2,5 рочки, він з ним виріс. Свідку не відомо щодо заборон позивачки на спілкування сина з батьком, його ріднею. Востаннє бабуся з того боку брала до себе хлопчика перед початком навчання в школі. Щодо подарунків, то брат та сестра відповідача дарували іграшки, мобільний телефон, в тому числі і від батька. З приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною відповідач до неї не звертався. Свідок [PERSON] , яка перебуває з позивачкою в дружніх стосунках, досить тривалий час працювали разом, суду повідомила, що вона вважала батьком [PERSON] , оскільки вони разом навідувалися до них на роботу, [PERSON] відводив та забирав хлопчика з дитячого садочку, надалі зі школи, між ними існують нормальні близькі стосунки. Згодом вона дізналася, що у [PERSON] інший батько, якого вона ніколи не бачила і який не сплачує аліменти. Позивачка ніколи не згадувала, що він приїздив, навідував сина. З її боку жодних перепон до спілкування батька з дитиною не чинилося, відповідач сам не виявляв такого бажання. Свідок [PERSON] , яка є сестрою відповідача, а також хрещеною матір`ю [PERSON] , суду повідомила, що відповідач ставиться до дитини чудово, наразі він мешкає на території РФ, а тому повноцінно виконувати свої батьківські обов`язки не в змозі. До того, як виїхав в РФ в 2015 році, приділяв хлопчику максимум уваги, зустрічався, опікувався. Коли повертався додому, також брав сина додому. Свідку відомий факт, коли брат приїздив додому три роки назад, позивачка заборонила йому зустрітися з сином через наявний борг по аліментам. Останні три роки брат не приїздив до України через певні труднощі з документами. В період перебування за кордоном він пересилав їй кошти, вона отримували їх у поштовому відділенні і передавала позивачці, як і подарунки від нього, зокрема, іграшки та цукерки, два роки тому подарували хлопчику мобільний телефон. Вона завжди вітала Захара з днем народження та новим роком, дарувала подарунки від себе та від брата. Останнім часом позивачка не виходить з ними на контакт, зустрітися з хлопчиком можливості не надає. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, суду повідомила, що відповідачка не дозволяє бачитися з [PERSON] не тільки її сину, але і їй самій. Таку поведінку свідок пояснює несплатою аліментів, хоча наголошує, що з власної волі завжди допомагали всім, купували одяг, взуття, іграшки, забезпечували продуктами харчування. До того, як позивачка створила нову сім`ю, син постійно навідував хлопчика, грався з ним, забирав до себе. Вже під час перебування за кордоном, син з онуком спілкувалися по скайпу, коли хлопчик у неї гостював. Щодо фінансової допомоги, то син і сам її надавав, а також передавав через сестру та брата. Свідку відомо, що позивачка спілкується з сином телефоном, розповідає про [PERSON] , надсилає його фото, а зустрічатися забороняє. Свідок [PERSON] , який є братом відповідача, суду повідомив що, брат краще міг би виконувати свої батьківські обов`язки, якби позивачка дозволяла йому бачитися з сином. З 2016 року, вже під час проживання на території РФ, брат приїздив до м. Суми і неодноразово намагався зустрітися з сином, проте позивачка відмовляла йому, в присутності свідка такі випадки мали місце кілька разів. Аліменти перераховувалися братом, а також свідок особисто привозив грошові кошти та віддавав їх матері або сестрі для подальшої передачі позивачці. Свідок не заперечує нерегулярності сплати братом аліментів через складності з працевлаштуванням. Свідок з сестрою постійно вітали [PERSON] з новорічними святами та днем народження, дарували подарунки і від брата в тому числі. З 2018 року позивачка відмовляє надати [PERSON] навіть для зустрічі з бабусею. З фактичних обставин, встановлених судом вбачається, що між сторонами склалися спірні правовідносини щодо належного виконання батьківських обов`язків та позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Вирішуючи даний спір, суд дійшов висновку, що позивачкою не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання малолітнього сина і така його поведінка є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками, та є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Так, з моменту припинення шлюбних відносин з позивачкою і до створення нею нової сім`ї відповідач в повному обсязі виконував свої батьківські обов`язки стосовно свого сина [PERSON] , після виїзду наприкінці 2016 року на заробітки до іншої держави, коли навідувався додому, з сином зустрічався, передавав йому подарунки через своїх рідних, спілкувався за допомогою інтернет зв`язку, коли хлопчик перебував у бабусі. Вказане позивачкою не заперечується. Щодо нерегулярності сплати відповідачем аліментів на утримання сина та наявної заборгованості, то з досліджених в судовому засіданні розрахунків заборгованості вбачається, що вказаний факт дійсно мав місце, проте починаючи з вересня 2019 року відповідачем, хоча і не регулярно, здійснювалися платежі по сплаті аліментів та погашення заборгованості, на час судового розгляду даного позову сума заборгованості погашена в повному обсязі. Крім того, матеріалами сплати не підтверджено умисне ухилення відповідача від сплати аліментів. Ті обставини, що відповідач не з`являється в навчальному закладі сина, не відвідує разом з ним лікаря, а хлопчик називає батьком [PERSON] , зважаючи на те, що протягом останніх трьох років відповідач мешкає на території іншої держави, а позивачкою була створена нова сім`я, не свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Між позивачкою та членами сім`ї відповідача наразі існують складні стосунки, внаслідок чого [PERSON] останніх два роки не відвідує свою бабусю, де міг би поговорити з батьком за допомогою інтернет зв`язку, внаслідок свого віку хлопчик ще не може самостійно користуватися телефоном або ж комп`ютером для спілкування з батьком, а позивачкою не вживаються будь-які заходи щодо забезпечення можливості спілкуванню батька з сином. Дізнавшись про існування даного позову, відповідач надав відзив, в якому заперечував проти позбавлення його батьківських прав, приймав безпосередню участь в судовому розгляді, приїхав до м. Суми і протягом місяця проводив з сином час, що, в свою чергу, свідчить про те, що він не втратив інтересу до дитини. Висновок, наданий Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради 17.09.2021 №2002/27.1-26, щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав суд сприймає критично, з огляду на те, що у ньому не відображено ставлення батька до своєї дитини, не надано жодної характеристики батька, причин неналежного виконання з його боку своїх батьківських обов`язків. У висновку також не наведено підстав та аргументів позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Водночас, сам висновок зроблено на суб`єктивному враженні працівника вказаного органу від спілкування з учасника справи під час судового розгляду. Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, а тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав. Тобто, позбавлення батьківських прав є можливим, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Жодних доказів того, що відносно відповідача застосовувалися будь - які засоби попередження або впливу щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків з боку органів внутрішніх справ (притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків), чи з боку органів опіки та піклування (проведення з відповідачем бесід, з приводу необхідності належного виконання останнім батьківських обов`язків) матеріали справи не містять. За таких обставин, позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина на даний час є передчасним і не забезпечуватиме інтересів самої дитини. При цьому, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed