Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом вказуючи, що [INFO] відповідачка [PERSON], яка є її племінницею, народила сина [PERSON]. Батько відмовився від дитини, ще коли її племінниця була вагітна, а тому відомості про батька дитини в актовому записі про народження записані згідно з ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу. В жовтні 2016 року відповідачка привезла до неї свого сина [PERSON] та покинула його. З цього часу дитина проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Весь цей час дитина перебуває на її повному утриманні, саме вона опікується її здоров'ям та розвитком, в той час коли відповідачка грошей на потреби дитини не дає. Відповідачка своїх батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати та утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття не виконує та не здійснює одних дій спрямованих на їх виконання. Будь-яких перешкод для виконання відповідачкою своїх обов'язків щодо дитини вона не чинила та не чине. Зокрема, неодноразово пропонувала відповідачці спілкуватися з дитиною, купувати йому одяг, іграшки, брати іншу участь у його вихованні та утриманні, відвідувати його, але остання цього робити не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. Також відповідачка зовсім не цікавиться розвитком та станом здоров'я сина, не дбає про його інтереси та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно нього. Крім цього, зазначає, що оскільки батька у дитини не має від народження, то право стати його опікуном та повністю відповідати за його виховання має вона, як його бабуся. Таким чином, відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON]. В зв'язку з чим просила позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], призначити її опікуном останнього, передати його їй на виховання та стягнути з відповідачки на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 06.09.2018 року вищезазначену позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України було залишено без руху для доплати суми судового збору в розмірі 1409,60 грн. за дві вимоги немайнового характеру, а також для зазначення обґрунтування позову щодо вимог про передачу неповнолітньої дитини на виховання позивачки та надано позивачці десятиденний строк для усунення її недоліків. 20.09.2018 року на виконання вимог вищевказаної ухвали позивачкою було подано заяву про усунення недоліків з квитанцією про сплату судового збору. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 24.09.2018 року вищезазначену позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України повторно було залишено без руху для зазначення в позовній заяві обґрунтування позову щодо вимог про передачу неповнолітньої дитини на виховання позивачки та повторно надано позивачці десятиденний строк для усунення її недоліків. 12.10.2018 року на виконання вимог вищевказаної ухвали позивачкою було подано заяву про усунення недоліків з уточненою позовною заявою в якій позивачка не змінюючи обставин та підстав позову виключила вимогу щодо передачі неповнолітньої дитини їй на вихованнята остаточно просила позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], призначити її опікуном останнього та стягнути з відповідачки на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 17.10.2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачці визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана учасникам справи. Також відповідачці та третій особі разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Стороною відповідача у встановлений судом строк відзиву на позов не подано. Також під час підготовчого розгляду справи вчинено інші дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, зокрема ухвалою суду від 07.12.2018 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву в якій позивачка зазначила третьою особою Орган опіки та піклування Касянівської сільської ради Нікольського району Донецької області та замінено у даній цивільній справі третю особу: Службу у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області на третю особу: Орган опіки та піклування Касянівської сільської ради Нікольського району Донецької області. Також зазначеною ухвалою строк проведення підготовчого провадження у справі було продовжено на 30 днів. Третьою особою: Органом опіки та піклування Касянівської сільської ради Нікольського району Донецької області під час підготовчого провадження надано письмові пояснення по справі, які прийняті судом. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 04.01.2019 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі наполягала на його задоволенні та просили справу розглянути у її відсутність. Представник позиваки [PERSON] за довіреністю - [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідачка [PERSON] також в судове засідання не прибула. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги пред'явлені до неї визнала та просила справу розглянути у її відсутність. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Касянівської сільської ради Нікольського району Донецької області- Мадіна О.В. у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку розгляду справи по суті надала суду висновок та письмову заяву, в якій проти задоволення позову не заперечувала та просила справу розглянути без її участі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами у відсутність нез'явившихся учасників справи. Розглянувши письмові заяви позивачки, її представника, відповідачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17.04.2014 року [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00019911310 від 06.04.2018 року відомості про батька [PERSON], [INFO], записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Згідно характеристики КЗ Кременівський ясла-садок Нікольської районної ради Донецької області [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], у родині [PERSON] Родина створила всі умови для розвитку дитини, [PERSON] відвідує дитячий садок з 2016 року, у дитячий садок родина хлопчика приводить дуже охайним, навички самообслуговування сформовані відповідно до його віку, дитячий садок дитина відвідує з задоволенням. Відповідно до характеристики Касянівської амбулаторії ЗП/СМ № 3 КЗ «Центр медико-санітарної допомоги» Нікольської районної ради Донецької області дитина [PERSON], [INFO], проживає в родині [PERSON], яка займається його вихованням та здоров'ям. Дитина систематично відвідує амбулаторію для проходження профогляду, лікування та профщеплення. Лікуванням та профілактикою здоров'я займається [PERSON] Мати дитини в оздоровленні та розвитку дитини участі не приймає. Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до письмових пояснень та висновку Органу опіки та піклування Касянівської сільської ради Нікольського району Донецької області з жовтня 2016 року дитина [PERSON], [INFO], проживає в родині [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Мати дитини [PERSON], проживає в м. Маріуполь. За весь час проживання дитини в родині [PERSON], мати дитини жодного разу не відвідувала дитину, не цікавилась її здоров'ям та життям. З жовтня 2016 року і по теперішній час вона повністю перестала брати участь в житті дитини, не бачиться із сином, ухиляється від прийняття участі у його духовному та моральному розвитку, не цікавиться його успіхами в дитячому дошкільному закладі, не турбується про здоров'я дитини. Під час спілкування з дитиною встановлено, що соціальний зв'язок між ним та біологічною матір'ю втрачено, дитина не сприймає її як свою матір та ідентифікує себе як сина [PERSON], з якою проживає та яка піклується про дитину. Дитина перебуває на повному забезпеченні родини [PERSON], завжди акуратно одягнений, має всі необхідні речі за віком та за сезоном. Все вищезазначене свідчить про те, що [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків. В зв'язку з чим Рада опіки та піклування вважає за можливе призначити [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO]. Таким чином, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, а також беручи до уваги що відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON], суд вважає доведеним, що відповідачка свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, її життям та здоров'ям не цікавиться, ні усно ні письмово не спілкується та взагалі не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи та піклування. Враховуючи викладене, суд вважає, що в інтересах неповнолітньої дитини, позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав слід задовольнити та позбавити останню батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки як встановлено судом відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, задовольнивши вимоги позивачки в цій частині у повному обсязі. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то суд вважає, що дана вимога також підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. . При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності,володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності,корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом п'ятим частини першої статті 161 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що відповідачкою також не заперечується пред'явлена до неї вимога про стягнення аліментів, суд вважає, що з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Між тим слід зазначити, що задовольняючи позов в частині стягнення з відповідачки аліментів, суд також виходить з того, що останньою не надано доказів, що вона знаходиться вкрай скрутному матеріальному становищі та взагалі не має можливості надавати матеріальну допомогу дитині, тим паче, що вона є працездатною, інвалідом не являється та будь-яких зобов'язань, які б утворювали для неї фінансовий тягар не має. Щодо вимог позивачки про призначення її опікуном неповнолітньої дитини, слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч.3 ст. 60 ЦК України) Таким чином, хоча суд і прийшов до висновку про позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], проте на час розгляду справи дитина не набула статусу дитини позбавленої батьківського піклування та встановлення опіки має окремий порядок, строго регламентований приписами ст. 60 ЦК України, а тому при розгляді вказаного позову суд позбавлений законних підстав встановити опіку над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], тим паче, що відповідного подання органу опіки та піклування суду не надано, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім цього, на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачкою при зверненні до суду було сплачено суму судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав в сумі 704,80 грн., за вимогу про призначення опікуна 704,80 грн., а за вимогу про стягнення аліментів вона була звільнена від сплати судового збору і її позовні вимоги задоволені частково, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивачки понесені нею при зверненні до суду судові витрати за вимогу, що була задоволена в сумі 704,80 грн., а судові витрати в сумі 704,80 грн. від сплати яких позивачка була звільнена при зверненні до суду за вимогу про стягнення аліментів, яка також була задоволена, слід стягнути з відповідачки на користь держави.

Outcome: partial