Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Славутської міської ради Хмельницької області, третя особа Управління Держземагентства у Славутському районі Хмельницької області, про визнання права власності на земельну ділянку та визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує про те, що 26 вересня 2000 року на підставі рішення № 12 Славутської міської ради, [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, площею 0,0360 га для обслуговування житлового будинку, розташовану в [ADDRESS]. Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ХМ № 731 від 19 жовтня 2000 року, виданим на ім'я [PERSON] Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилася спадщина за заповітом на все належне їй майно та майнові права, в тому числі на земельну ділянку, згідно Державного акту. Оскільки позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], вона, 02 липня 2014 року, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї тітки. Для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та визначення кадастрового номеру, [PERSON] звернулася до ПП «Поділляземінвест», які склали кадастровий план земельної ділянки, після чого звернулася до Управління Держземагентства в Хмельницькій області для внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Їй було відмовлено у внесенні таких відомостей в зв'язку з розбіжностями в розмірах та конфігурації земельної ділянки між державним актом на право приватної власності та кадастровим планом. Позивачка вказує на те, що невідповідність фактичної конфігурації та площі земельної ділянки могли бути зумовлені технічними помилками, допущеними при первинних обмірах. Оскільки межі земельної ділянки з 2000 року не змінювалися, вони погоджені з суміжними землевласниками, просить визнати за нею право власності на спадкове майно - земельну ділянку згідно кадастрового плану в фактичних розмірах, та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - Славутської міської ради Хмельницької області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи - Управління Держземагентства у Славутському районі Хмельницької області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ч. 1 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду, оскільки позивачка проти такого розгляду не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються її доводи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Частинами 2 та 3 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. В судовому засіданні об'єктивно встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року в селі Пузирки Славутського району Хмельницької області, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Спадкодавцеві [PERSON] за життя було видано Державний акт серії ХМ № 731 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0360 га, призначену для обслуговування житлового будинку. Позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті тітки [PERSON], яка померла [INFO] року в селі Пузирки Славутського району Хмельницької області, і в складі спадкового майна, серед іншого, вона успадкувала земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS]. 11 липня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Славутської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] В порядку оформлення своїх спадкових прав, [PERSON] звернулася до ПП «Поділляземінвест» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та визначення кадастрового номеру. Управлінням Держземагентства в Славутському районі Хмельницької області було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру на підставі виготовленої технічної документації в зв'язку з розбіжностями в розмірах та конфігурації земельної ділянки між державним актом на право приватної власності та кадастровим планом, що підтверджено даними копії рішення № РВ - 6800083312015 від 10 лютого 2015 року. Таким чином, Славутською міською радою при видачі [PERSON] державного акта була допущена помилка при обмірі меж земельної ділянки, тому така невідповідність розмірів та конфігурації позбавляє позивачку можливості належним чином реалізувати свої спадкові права. У відповідності до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання зазначеного державного акта недійним підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень. Згідно зі ст. 131 вказаного Кодексу, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно зі ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з положеннями ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Положеннями статей 1217, 1218, 1223, 1268 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті своєї тітки, прийняла спадщину у встановленому законодавством порядку, проте позбавлена можливості належно оформити свої спадкові права у зв'язку невідповідністю конфігурації та площі, зазначеної у державному акті про право приватної власності на землю, виданому на ім'я спадкодавця, фактичним розмірам даної земельної ділянки, згідно технічної документації із землеустрою. Приймаючи до уваги те, що пред'явлений позов не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, слід визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом за її фактичними розмірами та визнати недійсним державний акт. На підставі ст.ст. 392, 1217, 1218, 1223, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 116, 131, 152, 155, 158 ЗК України,

Outcome: approved