Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] ,\~через свого представника\~адвоката - Лінніка М.С., звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй, [PERSON] , на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на квартиру від 03.03.1997 року, виданому згідно рішення виконкому Черкаської міської ради від 22.11.1993 року №326, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . В даній квартирі значиться зареєстрованим, окрім неї, також її син [PERSON] , [INFO] з 08.08.1997, що підтверджується відповідною відміткою у його паспорті серії [NUMBER] , виданому 01.07.2003 Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області. Крім того, зазначає, що згідно акту про не проживання від 29.06.2020, в даній квартирі зареєстровані, крім власниці, її донька [PERSON] , [INFO] з 08.08.1997\~року та син [PERSON] , [INFO] з 08.08.1997року. Однак, вказала, що її син [PERSON] не проживає у вказаному вище житловому приміщенні з 2010 року, не проводить оплату за комунальні послуги, не ремонтує її, втратив з квартирою будь-який зв`язок.\~Додала, що відповідач з 2010 року виїхав у Німеччину, отримав там право на проживання, не бажає повертатися на територію України та знятися з реєстрації в установленому законом порядку, підтримувати в належному стані та доглядати квартиру не бажає. Крім того, зауважила, що ні вона, ні будь-хто інший не чинили ніяких перешкод відповідачеві у користуванні вказаною вище квартирою. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і згаданим жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. Отже, враховуючи зазначені вище обставини, позивачка просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи №\~711/4655/20. Ухвалою суду від 16.09.2020 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, заперечень щодо такого порядку розгляду справи сторони не надали. Представник позивача, адвокат Ліннік М.С. в судовому засіданні пояснив,\~що відповідач [PERSON] , який є сином позивачки [PERSON] та членом її сім`ї, з 2010 року по цей час проживає зі своєю сім`єю у Німеччині, дані про його фактичне місце проживання відсутні. Крім того, зазначив, що відповідач зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , власником якої є позивач. Просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] , так як відповідач порушує право позивачки, як власника житлового приміщення, на розпорядження квартирою, адже вона не має можливості продати належну їй квартиру і реєстрація відповідача перешкоджає їй у реалізації цього права. Крім того, позивач не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, сплачує за нього комунальні послуги, а саме за вивіз сміття,\~всі інші витрати за спожиті комунальні послуги вона сплачує відповідно до показників встановлених у квартирі приладів обліку (лічильників) та відповідно площі квартири. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі на підставі обґрунтування, що наведене у позовній заяві, погодившись повністю із позицією її представника в судовому засіданні. Крім того, зазначила, що вона є власником квартири\~ [ADDRESS] , особисті речі відповідача у зазначеному житлі відсутні, утриманням квартири він не займається, дійсно є членом її сім`ї, вони разом вели спільне господарство. Зауважила, що так як [PERSON] в даний час проживає у Німеччині, до м.Черкаси не приїжджає, а тому питання зняття його з реєстрації у добровільному порядку вирішити немає можливості. Додала, що є перешкоди у реалізації нею права як власника в повній мірі розпоряджатися належним їй майном, оскільки вона має намір відчужити дану квартиру. Судові витрати залишила за собою. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово у встановленому законом порядку. Про поважність причин неявки не повідомив. Відзив на позов не подав. Суд ухвалив про заочний розгляд даної справи. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними\~ст.ст. 280-282 ЦПК України,\~за відсутності відповідача [PERSON] , який повідомлявся у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечувала позивачка. Враховуючи пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на квартиру від 03.03.1997 року, виданому згідно із рішенням виконкому Черкаської міської ради від 22.11.1993 року №326 (а.с.11). За відомостями Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 03.07.2020 №12467-01-10, наданими згідно запиту представника позивача, адвоката Лінніка М.С. від 26.06.2020 №\~121, відповідно до наявної адресної картки особи за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , з 08.08.1997; [PERSON] , [INFO] , з 08.08.1997 та [PERSON] , [INFO] , з 08.08.1997 по даний час\~(а.с.20). Також встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.03.2010, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, який, як зазначає позивачка не проживає за місцем реєстрації з 2010 року (майже десять років) і по теперішній час. Даний факт підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 29.06.2020, який засвідчено головою ОСББ «Гагаріна,\~35» (а.с.10). До того ж, в судовому засіданні також встановлено, що особистих речей відповідача у квартирі за вищевказаною адресою немає, добровільно знятися з реєстрації він не має можливості, оскільки перебуває за кордоном. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] без поважних причин повністю втратив зв`язок з помешканням, його речі у квартирі відсутні, оплату за комунальні послуги він не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачу у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає у квартирі з поважних причин. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главою 28, 29 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.\~1 ст.\~13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 Цивільного процесуального кодексу України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.\~80 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч.\~1, 2, 3, 4 ст.\~13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст.\~13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №\~475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950\~року, Першого протоколу та протоколів №\~2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.\~1 ст.\~317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Порядок здійснення права власності регулюється ст.319 ЦК України.Так, \~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. \~Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Суд вважає, що представником позивача, в обґрунтування позовних вимог, помилково викладене посилання на норми ст.ст.71,72 ЖК України, оскільки зазначені правові норми регулюють порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду, визначений Главою 2 Розділу ІІІ ЖК України, а тому підлягають до застосування положення ст.405 ЦК України. Як передбачено\~статтею 405\~ЦК України,\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що передбачений чинним законодавством, який регулює даний вид правовідносин. Так, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа №\~521/17805/16-ц) роз`яснив, що положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивачки, порушуються відповідачем, як членом її сім`ї, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права розпоряджання майном - не має можливості відчужити майно, а також користування майном сплачує кошти за відповідача за комунальну послугу з вивезення сміття, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачкою. Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів у спростування обставин позову. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] , як член сім`ї позивачки, не проживає у квартирі [ADDRESS] , без поважних причин з 2010 року (має інше місце проживання за кордоном), його особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує (мається на увазі лише послуга з вивезення сміття, адже у квартирі встановлено засоби обліку, відповідно до показників яких позивачем оплачуються послуги спожиті нею особисто), не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивачка, як власниця квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловим приміщенням. Отже, судом встановлено, що позивачка не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить їй відповідні перешкоди (позивачка сплачує комунальні послуги замість відповідача, утримує житло, відчужити майно). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати слід залишити за позивачкою, враховуючи її заяву. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved