Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що вона являється власником квартири [ADDRESS]. Право власності на квартиру підтверджується договором дарування від 02.02.2009 року та договором дарування від 18.11.2016 року. Крім того, вказує, що згідно довідки про склад сім'ї в квартирі [ADDRESS] крім неї зареєстровані відповідачі: [PERSON], [PERSON], які є її синами. За час спільного проживання відповідачі постійно грали в азартні ірги, позичали гроші у друзів і знайомих без її (позивачки) дозволу, отримували кредити в ломбардах м. Черкаси під заставу її дороговартісного рухомого мана, що знаходилося в квартирі. 02.03.2017 року відповідачі [PERSON], [PERSON] зникли з квартири, перестали виходити на зв'язок, а згодом вона дізналася, що вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах і проживають в інших місцях. Також вона виявила, що в квартирі зникла вся побутова техніка і інші цінні речі. Будь-яких особистих речей відповідачів у вказаній квартирі немає, поштову кореспонденцію вони не отримують, участі в утриманні квартири не беруть. Перешкод у користуванні житлом ніхто їм не чинив. Вказане свідчить, що вони втратили право користування квартирою № 113 по вул. Героїв Дніпра, 85 в м. Черкаси. А тому, просить: визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 113 по вул. Героїв Дніпра, 85 в м. Черкаси. Ухвалою суду від 27.08.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримав та просив визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 113 по вул. Героїв Дніпра, 85 в м. Черкаси, оскільки вони не проживають у вказаній квартирі більше одного року. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не зявилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченими\~ст. 280-282 ЦПК України,\~за відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не зявилися в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, та зі згоди представника позивачки щодо такого порядку розгляду справи.\~\~\~\~ Заслухавши пояснення представника [PERSON] [PERSON], пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. \~ \~ \~ \~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], що стверджується Договором дарування ? частини квартири від 02.02.2009 року, Договором дарування частки квартири від 18.11.2016 року, Витягами з державного реєстру речових прав від 03.02.2009 року. Від 18.11.2016 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.11.2018 року. Також в судовому засіданні встановлено, що в квартирі [ADDRESS] окрім позивачки зареєстровані відповідачі: [PERSON], [PERSON]. Однак останні у вказаній квартирі не проживають з березня 2017 року. Вказане стверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], даними в судовому засіданні, які пояснили, що відповідачі [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають з березня 2017 року, будь-яких особистих речей відповідачів в квартирі не має, вони квартирою не цікавляться і комунальні послуги за утримання житла не сплачують. Також пояснили, що перешкод в користуванні житлом відповідачам ніхто не чинив. Обставин, які б перешкоджали відповідачам у проживанні в [INFO] судом не встановлено. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до\~ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). \~ \~ \~ \~Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 389 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч 2.\~ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення право власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають в [INFO] більше одного року, підстави для збереження за ними жилого приміщення понад один рік відповідно до ч. 2\~ст.\~405\~ЦК України відсутні, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 113 по вул. Героїв Дніпра, 85 в м. Черкаси. На підставі викладеного,

Outcome: approved