Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона є власником ? частини квартири [ADDRESS], яка складається з трьох ізольованих кімнат площею 16,0 кв.м, 10,4 кв.м., та 12,3 кв.м., загальна житлова площа 38,7 кв.м. Дві кімнати є повністю ізольованими, користування ними здійснюється через невеликий коридор площею 5,5 кв.м. та через кімнату площею 16,0 кв.м., що є прохідною. Відповідачка є власником ? частини спірної квартири, в якій не зареєстрована та не проживає. У позивачки немає ключів від вхідних дверей квартири, що створює для неї перешкоди в користуванні належним їй житловим приміщенням. Необхідність у користуванні даним приміщенням виникла у позивачки після одержання частини квартири в дар, але протягом тривалого часу вона не могла знайти співвласницю та будь-яким чином зв'язатися з нею. Вона зі своєї сторони неодноразово в усному порядку намагалася урегулювати ситуацію, що склалася, мирним шляхом. Намагалася домовитися про порядок користування квартирою, мала намір запропонувати викуп долі відповідачки, але відповідачка, на її думку, не має наміру урегулювати спір мирним шляхом. Вважає, що відповідачка створює для неї перешкоди в користуванні жилим приміщенням, пускає в квартиру незнайомих їй людей, здає її в найм без її згоди, що є порушенням її законних прав. Добровільно пустити позивачку в квартиру, визначити з нею порядок користування кімнатами відповідачка відмовляється. Позивачка просить вселити її в квартиру [ADDRESS], встановити порядок користування даною квартирою закріпивши за нею право користування кімнатою площею 12,3 кв.м., за відповідачем право користування кімнатою площею 10,4 кв.м., кімнату площею 16,0 кв.м., приміщення кухні, коридора та санвузла залишити у загальному користуванні, зобов'язати відповідачку не чинити їй перешкод у користуванні виділеною їй кімнатою, приміщеннями в квартирі [ADDRESS], стягнути на її користь з відповідачки суму судового збору сплаченого нею при подачі позову. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на те що відповідачка є власником ? частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що до пред'явлення позовних вимог вона не мала жодних відомостей про укладення договору дарування спірної квартири між [PERSON] і [PERSON], вважала законним власником другої частини квартири свою племінницю [PERSON], то про будь-яке вчинення з її боку перешкод в користуванні спільним майном говорити не можна. Їй відомо, що [PERSON] і [PERSON] на підставі мирової угоди від 18 вересня 2008 року по справі № 2-2233/2008 вже намагалися оформити перехід права власності ? частини спірної квартири, посилаючись на договір позики грошових коштів в розмірі 50 000,00 гривень. Ухвалою Донецького апеляційного суду дану мирову угоду було скасовано. Вважає, що в договорі дарування частини квартири від 25 жовтня 2016 року № 2485 має також місце висновок уявної угоди, що має на меті приховати факт укладення договору купівлі-продажу. У зв'язку з тим, що відповідачка є власником частини в спільній частковій власності, вона має переважне право на викуп частки у спільній частковій власності. Вважає, що цим порушено її законне право. Спроби вирішити питання мирним способом робилися саме відповідачкою, а не позивачкою і в ході іншого судового спору, на вирішенні Приморського суду м. Маріуполя у справі № 266/3571/13-ц. Позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою, вважає повністю необгрунтованими. Оскільки до останнього часу вона не підозрювала про які-небудь права [PERSON] на квартиру [ADDRESS], то і перешкод створювати вона не могла, навпаки, запропонований в позові варіант користування майном, позбавляє її можливості повноцінно користуватися кухнею, коридором і санвузлом. Виділення їй кімнати площею, 10,4 кв.м., в той час як позивачка просить для себе кімнату площею 12,3 кв.м., абсолютно не справедливо і не відповідає принципу рівності часток. Крім того, [PERSON] не несе ніяких комунальних витрат по спірній квартирі. Просять відмовити в задоволенні позову [PERSON] Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №71617545, сформованого 27.10.2016, приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], ? частина квартири [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, номер 2-891, видане 26.05.2006 Другою маріупольською державною нотаріальною конторою; ? частина цієї ж квартири на праві спільної приватної власності належить [PERSON], на підставі договору дарування номер 2485, виданого 25.10.2016 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] (а.с.4). Згідно технічного паспорту, виготовленого Маріупольським БТІ 20.09.1994, власником ? частина квартири [ADDRESS] є [PERSON] Квартира розташована на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 38,7 кв.м., у тому числі 1-а кімнатат 16,0 кв.м., 2-а кімната 12,3 кв.м., 3-я кімната 10,4 кв.м., кухні площею 4,9 кв.м., вбиральні (сполученої) 2,1; 1,0 кв.м., коридору 5,5; 1,1 кв.м., вбудованої шафи 0,9 кв.м. квартира обладнана балконом (терасою) 0,8 кв.м., загальна площа квартири 55,0 кв.м., висота приміщень 2,66 кв.м. (а.с.5-7). Згідно з ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 47 Конституції України\~встановлює, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням\~\~суду. Згідно ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ч. 3 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Способом захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, зокрема, є припинення дії, яка порушує право. У відповідності до ч. ч. 1,2 ст.\~355, ч.1 ст.\~356 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ст. 358 ч. 1 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 358 ч. 2 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ч. 3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.3\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 364 ЦК України квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлені позовні вимоги. Відповідно до п. п. 6,7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року\~якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями ( квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Суд зазначає, що визначення порядку користування квартирою, якщо її неможливо поділити в натурі, є правом співвласника. При цьому не має правового значення те, чи чиняться такому співвласнику перешкоди у користуванні спільним майном. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 14\~постанови від 22.12.1995 року № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника ( учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Виходячи з аналізу\~ст. 358 ЦК України\~слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділенні у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в обєкт самостійної власності кожного з них. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року № 6-12 цс 13 та відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для всіх судів України. Вказана квартира загальною площею 55,0 кв.м., жилою площею 38,7 кв.м., складається з двох окремих ізольованих кімнат площею 10,4 кв.м., 12,3 кв.м. Згідно розрахунку ідеальних часток кожному співвласнику в квартирі належить (38,7/2) 19,35 кв.м. житлової площі. Таким чином, враховуючи належні сторонам частки у праві власності на квартиру [ADDRESS], пояснення сторін по справі, а також те, що сторони не можуть дійти згоди щодо користування квартирою, суд приходить до висновку, що позивачці необхідно виділити у користування кімнату площею 12,3 кв. м., відповідачу\~кімнату площею 10,4 кв. м., кімнату площею 16, 0 кв.м., приміщення кухні, коридору та санвузла залишити у загальному користуванні співвласників. При виділенні позивачці у користування кімнати площею 12,3 кв. м. права відповідачки, в даному випадку, порушені не будуть, оскільки їм обом виділяються кімнати, площі яких є меншими ніж їх частки у квартирі. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що судом встановлено факт спричинення з боку відповідача перешкод позивачці у користуванні житлом, суд, виходячи з принципу диспозитивності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про вселення до житлового приміщення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 640грн.00коп., що підтверджується квитанцією, який на підставі ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Outcome: approved