Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в подальшому уточнивши позовні вимоги посилаючись на те що, вона є власником житлового будинку з надвірними господарськими спорудами [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23.10.1998р. та зареєстрованого за № 4519, а також земельної ділянки, розміром 0,04га, на підставі державного акту на землю серії ЯА № 862906, виданого Олександрівською сільською радою 21.11.2005р. на підставі рішення 7-ої сесії Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за № 72-ХХІУ від 25.12.2002р. З 1985 року по теперішній час позивачка знала, що її земельна ділянка має розмір 0,04га, про що є запис у погосподарській книзі Олександрівської сільради. В позовній заяві позивачка зазначає, що не знає, яким чином обміряли її земельну ділянку та коли було порушено її право на користування земельною ділянкою, але допускає, що відповідач незаконно відгородив ділянку розміром 0,006 га., та користується нею більше 10-ти років. Всі роботи по виділенню та відведенню земельної ділянки в натурі проводилися землевпорядником Олександрівської сільської ради. Також позивачка зазначила, що вона не має можливості користуватися землею на свій намір, тому що відповідач поставив огорожу, у зв'язку із чим в її фактичному користуванні перебуває 0,034га землі, а не 0,40га. Позивачка неодноразово зверталася в Олександрівську сільраду, прокуратуру Комінтернівського району та до начальника відділу земельних ресурсів в Комінтернівському районі. Всі перелічені органи рекомендували звернутися до суду для вирішення її питання. Позивачка просила суд постановити рішення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, розміром 0,006 га. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити їх в повному обсязі. Уточнивши позовні вимоги [PERSON] просила суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0062 га., розташованою по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення та подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання не чинним державного акту на право власності на земельну ділянку, який прийнятий судом. Ухвалою суду позови об'єднані в одне провадження. Свої позовні вимоги позивач за зустрічним позовом та його представник [PERSON] обґрунтовували тим, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва на спадщину за заповітом, виданим 19.08.1993р. та зареєстрованим в реєстрі за № 5296, та в РБТІ за № кн..1 стр.165 р.83 10.09.1993р. За вказаним будинком закріплена земельна ділянка, якою [PERSON] користується з 1993 року, а його мати - на протязі майже 30 років. Суміжним землекористувачем [PERSON] з городу є відповідачка за зустрічним позовом - [PERSON] Коли [PERSON] почав оформлювати у приватну власність земельну ділянку, розміщену за адресою: [ADDRESS], надану йому у власність рішенням № 15-ХХІІ УІІ сесії Олександрівської сільської ради ХХІІ скликання від 27 грудня 1996 року, виявилося, що розмір його земельної ділянки складає 0,076га, а розмір ділянки [PERSON] - 0,034га. [PERSON] пояснював це тим, що спеціалістами ДП «Одеський інститут землеустрою», які проводили заміри земельної ділянки [PERSON], не використовувалися спеціалізовані електронні засоби, а план зовнішніх меж ділянки виготовлювався без здійснення геодезії. Також позивач за зустрічним позовом зазначив, що межі земельних ділянок його та [PERSON] не змінювалися протягом 25 років, про що вказують висаджені дерева та встановлена огорожа. В ході досудового розгляду справи позивач за зустрічним позовом змінював свої позовні вимоги та остаточно зупинився на залишенні їх у вигляді первісно поданої зустрічної позовної заяви і просив визнати нечинним державний акт на право власності на земельну ділянку, розміром 0,40га, розташовану в [ADDRESS], виданий [PERSON] 21 листопада 2005 року. Ухвалою суду від 27 травня 2009 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Олександрівську сільську раду Комінтернівського району Одеської області. 02.10.2014 року Олександрівською сільської радою було надано заяву до суду щодо розгляду справи без участі представника сільської ради. Ухвалою суду від 04 грудня 2012 року у справі призначена судова землевпорядна та будівельно-технічна експертиза із залученням спеціалістів-геодезистів. Розглянувши заявлені первісний та зустрічний позови, вислухавши думку сторін та їх представників, дослідивши висновок експертизи та матеріали справи, суд приходить до висновку що у задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до наказу № 562 (який видано на заміну наказу № 77 від 28.02.1983р.) по радгоспу імені 50-річчя Великого Жовтня об'єднання «Одесаплодоовочгосп» від 11 жовтня 1985 року закріплено за робочим комплексу ВРХ радгоспу [PERSON] (який є чоловіком позивачки за первісним позовом [PERSON].) присадибну земельну ділянку для будівництва житлового будинку в селі Олександрівка по вулиці Літейній, 24, Комінтернівського району в розмірі 400 кв.метрів за рахунок ділянки гр..[PERSON] (яка є бабусею відповідача за первісним позовом [PERSON].). (а.с.18). 29 липня 1985 року представником районного архітектора складено акт виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника та встановлено в натурі межі присадибної земельної ділянки, виділеної [PERSON] Межі земельної ділянки закріплено на місцевості знаками, які передані забудовнику під схоронність (а.с.19 зворот). В той же час на межі ділянок [PERSON] та [PERSON] було збудовано огорожу, про що свідчить висновок експертизи (а.с.163 зворот, п.8 Висновків). 21 листопада 2005 року [PERSON] будо видано Державний акт (бланк серія ЯА № 862906) на право власності на земельну ділянку, площею 0,04га., яка розташована в [ADDRESS]. (а.с.7). Державний акт видано на підставі рішення УІІ сесії ХХІУ скликання Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 25 грудня 2002 року № 72-ХХУІ. 28 липня 2005 року межі земельної ділянки встановлені в натурі в присутності громадян [PERSON], представника Олександрівської сільської ради та представників суміжних власників землі і землекористувачів. В натурі межі ділянки закріплені межовими знаками, всі присутні з ними ознайомлені. Ніяких заперечень з боку представників щодо межі ділянки не заявлено (а.с.9). Згідно Плану меж земельної ділянки (кадастровий номер 5122780200:02:001:0140) та Додатку до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 28.07.2005р. (Ситуаційна схема) земельна ділянка має розмір 0,040га, межі: «від А до Б - вул.Літейна», «від Б до В - землі гр.[PERSON]», «від В до Г - землі [PERSON].», «від Г до А - землі гр.[PERSON].». (а.с.7зворот, 10,11). Однак, це не відповідає фактичним даним, що підтверджено Висновком судової експертизи (а.с.162 зворот, 163, 164). Так, Висновком експертизи встановлено, що Державний акт від 21.11.2005р. та Додаток до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 28.07.2005р. не відповідають фактичній зйомці меж земельних ділянок за твердими контурами (фактичним межам) а саме: - в Держакті та Додатку вказано «від А до Б - вул.Літейна», а фактично - «від А до Б - землі гр..[PERSON]; - в Держакті та Додатку вказано, що «від Б до В - землі гр..[PERSON].», а фактично - «від Б до В - землі гр..[PERSON].»; - в Держакті та Додатку вказано, що «від В до Г - землі [PERSON].», а фактично є дві суміжних земельних ділянки: земельна ділянка [ADDRESS] та земельна ділянка [ADDRESS] гр.[PERSON].»; - в Держакті та Додатку вказано, що «від Г до А - землі гр..[PERSON].», а фактично - «від Г до А - вулиця Літейна». Таким чином, експертом зроблено висновок щодо некоректного складення Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.11.2005р. (бланк серія ЯА № 862906), кадастровий номер 5122780200:02:001:0140, виданого [PERSON]. А також про те, що в разі складення документів, які свідчать про право власності земельними ділянками (приватизація) землекористувачами за адресами [ADDRESS], та [ADDRESS], не можливо буде зареєструвати земельні ділянки в органах Держземагенства, у зв'язку із тим, що буде «перетинання» земельних ділянок, які належать реєстрації, та раніше зареєстрованої земельної ділянки по [ADDRESS]. Відмовляючи у задоволенні уточнених вимог позивачки за первісним позовом [PERSON], суд виходив з того, що при встановленні меж в натурі межі земельної ділянки були закріплені в присутності суміжних землекористувачів, представника Олександрівської сільської ради та безпосередньо самої позивачки, з боку якої не було висловлено жодного заперечення (а.с.9). Крім того, проведеною по справі експертизою встановлено, що розміри земельних ділянок, які фактично перебувають у користування сторін складають: у [PERSON].([ADDRESS]) - 0,0338га (а.с.162 зворот), у [PERSON] ([ADDRESS]) - 0,0746га (а.с. 163 зворот). В судовому засіданні сторонами зазначено, що фактичні межі земельної ділянки не змінювалися за весь час користування. Також про незмінність меж земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] вказуються в акті обстеження земельної ділянки від 17.12.2007р. (а.с.32) та поясненнях гр.гр. [PERSON] (а.с.33) та [PERSON] (а.с.34). Суд критично оцінює довідки, надані Олександрівською сільською радою як такі, що тільки підтверджують факт закріплення за [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], з 1985 року, та за [PERSON] земельної ділянки по вулиці Літейній, 24, з 1985 року. Також суд не приймає до уваги витяг з рішення № 15-ХХП УІІІ сесії Олександрівської сільської ради ХХП скликання від 27.12.1996р. про безоплатну передачу гр..[PERSON] земельної ділянки, площею 0,076га. Задовольняючи зустрічний позов [PERSON] про визнання не чинним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] 21 листопада 2005 року, суд виходив з того, що причиною подачі зустрічного позову представник позивача [PERSON] пояснювала необхідністю приведення документів до стану фактичного користування. Так як судовим розглядом справи встановлено не відповідність меж і площі користування межам та площі, зазначених в державному акті на землю, суд вважає за правильним скасувати державний акт [PERSON], для його приведення у відповідність. Підставою для скасування Державного акту на землю, виданого [PERSON], є його повна невідповідність фактичним даним, у зв'язку із порушенням процедури надання земельних ділянок, встановленої ст.ст.118,122, 123 Земельного кодексу України та Законом України «Про землеустрій», тобто без технічної документації, зокрема, матеріалів польових геодезичних робіт та плану земельної ділянки, складеного за результатами кадастрової зйомки. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК). Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лишу у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Земельні відносини, що виникають в державі регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, відповідно до яких, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 118 Земельного кодексу передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування визначений ст.123 Земельного кодексу України, відповідно до якої, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Стаття 152 ЗК України передбачає право землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків та передбачає способи захисту прав на земельні ділянки шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до роз'яснення, яке викладене у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), судам підсудні справи за заявами, зокрема, визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 3, 11, 16, 182, 316, 319, 321, 331 Цивільного кодексу України, ст.ст. 78, 81, 116, 118, 122, 123, 126, 152 Земельного кодексу України, ст.10 Закону України «Про органи місцевого самоврядування в України», Законом України «Про землеустрій»,

Outcome: approved