Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] вказавши в ньому, що 18.11.2007 року сторони уклали шлюб та від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.\~ Вказує, що на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісного проживання остаточно припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, оскільки в позивачки так і у відповідача на ґрунті сімейно побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя, втрачено почуття любові та поваги, а тому вважає, що шлюб між ними необхідно розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її\~ відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.11.2007 року сторони уклали шлюб зареєстрований 18.11.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 2598. Від шлюбу у сторін є двоє дітей, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.06.2010 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.05.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, які не бажають подальшого перебування у шлюбі, а тому шлюб необхідно розірвати. Крім цього, судом встановлено, що позивачкою при подачі даної позовної заяви до суду сплачено 840,80 грн. судового збору. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що із відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,40 грн., а із Державного бюджету слід повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, сума якого становить 420,40 грн. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved