Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 11.02.2017 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В липні 2020року через подружню зраду чоловіка їх сімейні стосунки припинилися. Спільне домашнє господарство з зазначеного часу не ведеться. Донька проживає разом з нею, а відповідач згідно рішення суду сплачує аліменти на її утримання. Вказуючи на те, що сімейні стосунки припинені остаточно і поновленню не підлягають та що збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам, позивачка просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно заяви відповідача, проти розірвання шлюбу він не заперечує. Зважаючи на зазначені обставини та відсутність підстав для обов`язкової явки сторін, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд без їх участі. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 лютого 2017 року Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №23 (арк.спр.5). В шлюбі [INFO] в них народилась донька [PERSON] , яка проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.6,7). Як слідує з заяв сторін на адресу суду, жодна із сторін відновлювати шлюбні стосунки не бажає. Регулювання сімейних відносин між подружжям здійснюється за правилами Сімейного Кодексу, згідно якого чоловік та жінка мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Одним із способів захисту, які встановлені Сімейним Кодексом, є припинення правовідношення. Відповідно до ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, звернувшись відповідно до ч.1ст.110 цього Кодексу до суду з питання розірвання шлюбу. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Так як сторони виявляють взаємну байдужість до сімейних відносин і не схильні до їх відновлення, це дає суду підстави вважати, що подальше збереження шлюбу між ними неможливе. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу чи свідчили про те, що заява про розірвання шлюбу не відповідає дійсній волі дружини і чоловіка та що в разі розірвання шлюбу можуть бути порушені їхні особисті та майнові права або права їх дитини, судом не встановлено. Отже, шлюб підлягає розірванню. Спору майнового характеру чи з приводу виховання дитини матеріали справи не містять. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, як того просить позивачка, або відновити своє дошлюбне прізвище. Право вибору прізвища після розірвання шлюбу належить виключно особі, яка змінила його у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне відповідно до ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved