Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 02 червня 2016 року з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи, що з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Батько дитини мешкає окремо та з 20.03.2016 року не приймає участі в житті дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в зв'язку з чим вона звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів, а саме просить, з урахуванням уточнень, стягувати на утримання сина щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень до досягнення дитини повноліття. Сторони в судове засідання з'явились. Позивачка позов підтримала в повному обсязі. Відповідач позов не визнав та зазначив, що він не працює і у нього відсутні кошти на утримання дитини. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №65 від 04.01.2013 року, який проживає з матір'ю. В силу статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Спірні правовідносини регулюються ч.1 ст. 184 СК України, за якою підставою для присудження аліментів у твердій грошовій сумі є те, що відповідач офіційно не працевлаштований та має мінливий заробіток, тобто не регулярно. Відповідно до роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) ії матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи аліментний обов'язок батька дитини, відсутності даних щодо наявності у останнього інших неповнолітніх дітей, що він є працездатним, але не працює, тобто має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає можливим визначити розмір аліментів в твердій сумі в розмірі 700 гривень на утримання дитини з дня пред'явлення позову та до повноліття дитини, чи зміни матеріального стану платника аліментів. В силу ч.1 ст. 191 ЦПК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць з дати звернення позивачки до суду.

Outcome: approved