Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивачка [PERSON]-Х.Р. просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 12.09.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 277. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що з вересня 2015 року вони з відповідачем разом не проживають,не ведуть спільного господарства через відсутність взаєморозуміння між ними та різницю в поглядах на сімейні відносини та обовязки. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Їх подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, атому просить його розірвати. Позивачка [PERSON]-Х.Р. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечив. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 12.09.2012 року, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 277 /а.с. 5/. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] /а.с. 6/. Сімя фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як сторони близько двох років разом не проживають, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають, чого вони самі не заперечили в судовому засіданні. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як розяснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що розлад у сімї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та їх дитини, оскільки її повноцінний розвиток і виховання у сімї, де відсутнє взаєморозуміння та існують постійні конфлікти, є неможливим, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved