Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в обґрунтування якого посилається на те, що 22.11.1975 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Рожищенському райвідділі ЗАГС Волинської області, актовий запис №102. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивачка зазначає, що через постійні конфлікти та суперечки спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Через непорозуміння в сім`ї в період з 2005 року по 2010 рік вони не підтримували подружні стосунки, однак в подальшому відновили їх та проживали як сім`я до 2014 року. Вже протягом тривалого часу їх шлюб носить формальний характер, а тому просить його розірвати. Позивачка в судове засідання подала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Не заперечила щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Суд, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] сторони по справі зареєстрували шлюб 22 листопада 1975 року у Рожищенському райвідділі ЗАГС Волинської області, актовий запис №102. Від шлюбу неповнолітніх дітей немають. Судом встановлено, що сторони подружні стосунки не підтримують з 2014 року, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивачка категорична у своєму рішенні розірвати шлюб. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, а також те, що позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, суд не знаходить підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя та приходить до висновку, що їх подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 768,40 грн., що відповідатиме вимогам ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved