Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10 листопада 2006 року [PERSON] склала заповіт на ім`я позивачки, яким заповідала їй земельну ділянку, яка знаходиться на території Василівської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області. Вказаною земельною ділянкою позивачка користувалась на власний розсуд на підставі довіреностей, які видавалися [PERSON] на ім`я позивачки. Спадщина за заповітом відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Для отримання спадщини позивачка не могла вчасно звернутися із заявою до нотаріальної контори у зв`язку з тим, що [PERSON] про смерть [PERSON] стало відомо лише 15 лютого 2018 року. Також, позивачка є особою похилого віку та за станом здоров`я вона перебуває на обліку у різних лікарів та змушена доволі часто проходити лікування і саме в період відкриття спадщини [PERSON] в черговий раз проходила призначене їй лікування. 20 лютого 2018 року позивачка звернулась до державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] Постановою позивачці в зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини державний нотаріус відмовив у прийнятті заяви. Сукупність складних обставин у її житті та необізнаність про наявність заповіту на її ім`я і власна хвороба позбавили її можливості вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , тому просила встановити їй додатковий строк на прийняття спадщини. Позивачка та її представник, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі (а.с. 186, 187, 192). Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 191). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, згідно поданої заяви просив розглядати справу за їх відсутності (а.с. 188, 189). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно заяви до Третьої державної нотаріальної контори від 20 лютого 2018 року, [PERSON] звернулась до державного нотаріуса для прийняття спадщини після смерті [PERSON] померлої [INFO] (а.с. 98). Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 10 листопада 2006 року, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала належну їй земельну ділянку, розташовану на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області - [PERSON] (а.с. 100). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 лютого 2018 року державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янкова І.В., відмовлено [PERSON] у подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини (а.с. 105). Як вбачається з інформації Дніпровської міської ради № 14/5-1736 від 06 березня 2018 року, [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована по [ADDRESS] , інших зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] за вказаної адресою не було (а.с. 9). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в свій постанові «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Як вбачається з позовної заяви, поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, позивачка, вказує, те, що вона дізналась про смерть [PERSON] лише 15 лютого 2018 року, але доказів на підтвердження поважності причини позивачкою до позову не додано. Посилання позивачка на те, що вона є особою похилого віку і стан її здоров`я не задовільний, і їй часто приходилось звертатись до лікарів після смерті спадкодавця, суд не приймає, оскільки доказів, що стан здоров`я позивачки не дозволяв їй вчинити дії на прийняття спадщини позивачкою також суду не надано. Перебування з 10 жовтня 2016 року по 11 листопада 2016 року на обстежені та лікуванні ЛОР лікаря ОКЛМ з приводу хронічного атрофічного фарингіту, як зазначено в довідці КЗ «Центру Первинної медико-санітарної допомоги Солонянської районної ради Дніпропетровської області» від 10 квітня 2018 року № 209, не свідчить, що в іншій період шестимісячного строку позивачка в силу стану здоров`я не могла вчинити дії щодо прийняття спадщини (а.с. 28). Таким чином, позивачкою будь-яких доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] суду не надано. Отже, за відсутності належних доказів, суд не може прийти до висновку, що [PERSON] з поважних причин пропустила строк для подання заяви для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим вимоги позивачки про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є безпідставними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивачку. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1218, 1233, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed