Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивачка [PERSON], яка діє в інтересах та [PERSON] та [PERSON], звернулися до суду із позовом до ПП «Фладко», ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (PZU) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначили, що 26.01.2015 року о 16 год. 50 хв. у Приморському районі м. Маріуполя, на проїзній частині вул. Інтернаціональної, біля буд. 18, з боку вулиці Гагаріна, в напрямку пр. Адмірала Луніна, водій [PERSON], керуючи автомобілем «МАЗ-555102220», реєстраційний номер [NUMBER], з причепом «ГКБ-3498», реєстраційний номер [NUMBER], який належить ПП «Фладко», скоїв наїзд на батька [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], 1976р.н., внаслідок якого останній помер. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12015050000000148 за ознаками ст. 286 ч. 2 КК України. Відповідачі та третя особа не зв'язувалися з ними, поховання батька здійснено за кошти дідуся [PERSON], який звернувся зі скаргою на дії слідчого та лише 15.03.2017р. вони дізналися, що кримінальне провадження закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України і провина батька у ДТП не встановлена. Після чого мати позивачів [PERSON] звернулася к керівнику ПП «Фладко» щодо відшкодування спричиненої шкоди, на що отримала відмову. Суб'єктом цивільно-правової відповідальності за спричинену позивачам шкоду є власник джерела підвищеної небезпеки - ПП «Фладко» та ПрАТ СК «ПЗУ Україна», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки, на підставі поліса АІ/6903746 на період з 01.06.2014р. по 31.05.2015р. Смертю батька позивачам завдано значної моральної шкоди, хоча вони мешкали окремо, [PERSON] цікавився їх життям, проблемами, регулярно зустрічався, проводив час, надавав гроші. Мати позивачів не може офіційно працевлаштуватися та основним постійним доходом сімї є пенсія по втраті годувальника у розмірі 1574,40 грн. Через смерть батька діти зазнали тяжких душевних страждань та позбавлені життєвих благ, якими користувалися за його життя. У зв'язку з чим вони вимушені звернутися до суду і просять встановити розмір відшкодування моральної шкоди 200000,00грн. на кожну дитину, стягнути в відшкодування моральної шкоди з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] 3654,00грн. і на користь [PERSON] 3654,00грн., стягнути в відшкодування моральної шкоди з ПП «Фладко» на користь [PERSON] 196346,00 грн. і на користь [PERSON] 196346,00 грн., стягнути з ПП «Фладко» витрати за оплату правової допомоги в розмірі 900,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 13 березня 2018 року (головуючий суддя Курбанова Н.М.) задоволено клопотання позивачів про витребування доказів. Витребувано з Головного управління Національної поліції в Донецькій області матеріали кримінального провадження за №12015050000000148. 28.03.2018 року до суду з Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшли матеріали кримінального провадження за №12015050000000148. 25.04.2018 року матеріали кримінального провадження за №12015050000000148 на запит направлені до Апеляційного суду Донецької області. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.04.2018 року (головуючий суддя Курбанова Н.М.) у задоволенні клопотання представника відповідача Приватного підприємства «Фладко» - [PERSON] про витребування доказів, а саме витребування: з Пенсійного фонду України відомості про працевлаштування [PERSON] з липня 2010 року по січень 2015 року; у Державної податкової інспекції відомості про дохід [PERSON] з липня 2010 року по січень 2015 року; зобов'язанні позивачів надати відомості стосовно сплати аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON], з липня 2010 року по січень 2015 року - відмовлено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги просив задовольнити. Зазначив, що позивачами заявлена позовна вимога про відшкодування шкоди, яка спричинена підвищеним джерелом небезпеки, і ця шкода відшкодовується незалежно від наявності вини відповідача, на підставі ст. 1187 ЦК України, та відшкодування моральної шкоди відбувається на підставі ст. 1167 ЦК України. Відповідач є особою, яка повинна відшкодувати шкоду та витребувані матеріали кримінального проводження доводять заявлені позовні вимоги. Хоча померлий мешкав окремо, він займався вихованням сина, доглядав, спілкувався з ним кожну неділю. [PERSON] мешкав з бабусею і дідусем, а тепер позбавлений багатьох благ, пов'язаних із втратою батька. Тяжке повідомлення про загибель батька спричинило страждання, душевний біль, і цю втрату відшкодувати неможливо. Відповідачі жодного разу не зверталися до позивачів, нічого не запропонували, не відшкодували, і не виразили співчуття. [PERSON] при тих же обставинах втратила батька, і зазнала тяжку втрату, відчуває душевний біль. У судовому засіданні законний представник позивачів [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, пояснила, що [PERSON] багато часу проводив з їх дітьми, позивачами по справі, і він купував все необхідне для дітей, утримував їх. Вона отримувала з померлого аліменти біля 2000,00 грн. кожен місяць. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що транспортний засіб належав ПП «Фладко» та був під керування [PERSON], який зараз не працює на підприємстві і [PERSON] попав під задні колеса причепа, який рухався зі швидкістю 16 км/год. Померлий перебував у стані алкогольного сп'яніння. Кримінальне провадження було закрито, у зв'язку з відсутністю складу злочину. Вина [PERSON] не доведена, і вони не згодні з розміром відшкодування моральної шкоди, який не обґрунтований. Визнають позовні вимоги у розмірі 50000,00грн. моральної шкоди на кожну дитину. Представник відповідача приватного акціонерного товариства Страхової компанії «ПЗУ Україна» (PZU) належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи до суду не з'явився, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, вважає можливим вирішити справу за наявними в матеріалах доказами. Третя особа [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи до суду не з'явився. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 12015050000000148, суд встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 22.03.2003р. відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір'ю, позивачки [PERSON], [INFO] (а.с. 36). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 30.03.2006р. Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір'ю, [PERSON], [INFO] (а.с. 35). Відповідно до свідоцтва серія [NUMBER], виданого 29.07.2010р. Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 29.07.2010р. (а.с. 24). Згідно з довідкою, виданою 12.05.2017р. КСН «Селище моряків», [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], що за вищезазначеною адресою зареєстровані: [PERSON] на день смерті 27.01.2015р., з ним зареєстровані - дочка [PERSON], 2003р.н., син [PERSON], 2006 р.н., мати [PERSON], батько [PERSON], [PERSON], 1969р.н., [PERSON], 1994р.н. (а.с. 25). Відповідно до довідки № 8925/02, виданої Центральним об'єднаним управлінням пенсійного фонду України м. Маріуполя 09.06.2017р., [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 1574,40грн. (а.с. 30). Вантажний автомобіль «МАЗ-555102220», державний реєстраційний номер [NUMBER], з причепом ГКБ-3498, державний реєстраційний номер [NUMBER], належить ПП «Фладко» (а.с. 18). Цивільно-правова відповідальність власника вказаного автомобіля застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно із полісом № АІ/6903746 від 22.05.2014р. (а.с. 23). На момент ДТП 26.01.2015р. вантажним автомобілем «МАЗ-555102220», керував водій [PERSON], який перебував у трудових відносинах із власником цього транспортного засобу - ПП «Фладко»; здійснював вивезення вантажу (шроту) на підставі подорожнього листа № 0175 від 26.01.2015р. (а.с. 20-22). Судом були досліджені матеріали кримінального провадження № 12015050000000148, якими встановлено, що 26.01.2015р. близько 16 год. 50 хв., в темний час доби, в Приморському районі міста Маріуполя сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON], перебуваючи у трудових відносинах ПП «Фладко», керуючи автомобілем «МАЗ-555102220», реєстраційний номер [NUMBER], з причепом, що належить роботодавцеві, рухаючись з боку вул. Гагаріна в напрямку проспекту Адмірала Луніна по вул. Інтернаціональній, проїжджаючи нерегульовану ділянку проїзної частини в районі будинку № 18, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] Внаслідок наїзду і отриманих травм потерпілий [PERSON], [INFO]., помер [INFO] року. Постановою ГУ МВС України в Донецькій області від 25.06.2015р. кримінальне провадження за ознаками злочину ч. 2 ст. 286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON], внаслідок якої був смертельно травмований пішохід [PERSON], закрито за відсутністю складу злочину (а.с. 13-14). Хоча причину дорожньо-транспортної пригоди органом досудового слідства не встановлено, суд в достатньому обсязі з'ясував обстановку події, що трапилась в темну пору доби, швидкість руху вантажного автомобіля з загруженим причепом 16-19км/г, взяв до уваги пояснення водія [PERSON] в ході розслідування кримінальної справи, який зазначав, що проїхавши світлофор на відстані 10 м., бачив пішохода, який рухався за парапетом по тротуару у зустрічному напряму, потім здійснив маневр зміни напряму руху наліво, намагаючись об'їжджати люки, при цьому бачив пішохода, з ним розминувся і втратив його з поля зору. Як встановлено в ході огляду міста події, відсутні сліди волочіння тіла; автомобілем подолано понад 26 метрів після світлофора, де передбачений пішохідний перехід, до моменту потрапляння потерпілого між автомобілем і причепом. Тож, пішохід [PERSON] до моменту зіткнення перетинав дорогу поза межами пішохідного переходу. В діях пішохода вбачаються ознаки порушення п.п. 4.7, 4.14 п.п. «г» ПДР, що передбачають обов,язор пішохода рухатись по пішохідним переходам. Проте, положення ч. 5 ст. 1187 ЦК України, які знайшли свій розвиток в п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4, вказують на два моменти, що можуть виключити відповідальність: непереборну силу або умисел потерпілого. Але ж в ході судового розгляду не здобуто доказів існування під час ДТП непереборної сили для водія, який пересуваючись в темну пору доби в межах міста повинен бути обачливим, або наявності умислу потерпілого. Таких доказів не здобуто , а проведена додаткова судова-автотехнічна експертиза не вказує на наявність для водія подій, яких би він технічно не міг відвернути або уникнути. Оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку що між діями [PERSON] та наслідками в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді смерті [PERSON] є прямий причинний зв'язок, однак відсутність у діях водія складу злочину не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Самі по собі обставини вчинення наїзду пішохода в темний час доби, перебування потерпілого у стані сп'яніння і містять ознаки грубої необережності, але не доводять умислу потерпілого або надзвичайних або невідворотних за даних умов для водія подій, що виключало б цивільно-правову відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки. Зазначені обставини встановлені і рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.02.2018 року та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12.09.2018 року, які набрали чинності та мають преюдиціальне значення при розгляді зазначеної справи, що відповідає нормам ст.. 82 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами 1, 4 статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.01.2016 у справі N 6-2808цс15, від 14.09.2016 у справі N 6-725цс16 та Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 344/10730/15-ц про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Аналогічний правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16, від якого колегія суддів не вважає за необхідне відступити. Позивачі не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяються правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. За роз'ясненнями в п.п. 3, 9 постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У п. 8 вищевказаної постанови № 4 роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 23.1 ст. 23, п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. N 1961-IV, з подальшими змінами (в редакції на 26.01.2015р.) шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. За загальним правилом в п. 35.1 ст. 35 Закону N 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Як встановлено постановою Апеляційного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року № 266/4942/17, впродовж передбаченого Законом N 1961-IV строку страхова компанія ПрАТ СК «ПЗУ Україна» була повідомлена про настання дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу. Дорожньо-транспортна пригода, що трапилася 26.01.2015р., є страховим випадком. Зазначені обставини встановлені рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.02. 2018 року та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12.09.2018 року та, відповідно до ст. 82 ЦПК України, є преюдиціальними при розгляді даної справи. На підставі ст. ст. 5, 22, 23, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія має нести обов'язки згідно з укладеним з ПП «Фладко» договором обов'язкового страхування. Враховуючи, що ПП «Фладко» застрахувало свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, то за спричинену забезпеченим транспортним засобом шкоду повинна відповідати в першу чергу страхова компанія, на чому наголошує Верховний Суд в своїх рішеннях. Так, у справі № 755/18006/15-ц (постанова від 04.07.2018р.) Велика Палата Верховного Суду, розмежувавши інститути регресу та суброгації, зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. У справі № 264/6326/15-ц (постанова від 25.07.2018р.) Верховний Суд відхилив, як безпідставні, доводи касаційної скарги про те, що позивачка до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не зверталася, оскільки спростовуються саме даною позовною заявою, отримавши яку страховик у добровільному порядку мав можливість відшкодувати їй спірне страхове відшкодування. Як з'ясовано, позивачі позиваючись до суду із вимогами, пред'явленими до страховика, не відмовилися від права, наданого їм на підставі договору між страховиком і страхувальником - ПП «Фладко». Однак, незважаючи на наявні відомості про розглядуваний спір і висунуті у позові вимоги про відшкодування моральної шкоди, до теперівшньго часу в позасудовому порядку страховиком не прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у такій виплаті. Та обставина, що позивачі не звернулися із заявою про страхове відшкодування до страховика на фоні нездійснення йому регламентної виплати, не позбавляє конституційного права, втіленого в ст. 55 Основного Закону України, звернутись до суду за захистом невизнаних (в даному випадку) прав позивачів. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік», на день настання страхового випадку 26.01.2015р., мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1218 гривень. Таким чином, з урахуванням чотирьох осіб, якім належить право відшкодування шкоди, батькам померлого [PERSON] та [PERSON] та його дітям, її розмір становить: 12*1218/4=3654. З'ясувавши вказані обставини при вирішенні дійсного спору суд прийшов до висновку про наявність моральної шкоди, що була нанесена [PERSON] та [PERSON], а саме душевними стражданнями, які пережили діти у зв'язку з втратою батька, який би міг приймати участь у їх розвитку, вихованні, будь-як допомагати порадами та підтримкою по життю. Враховуючі вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути моральну шкоду з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (PZU) на користь [PERSON] у розмірі 3654,00грн., з ПП «Фладко» на користь [PERSON] - 70000,00грн. Моральної шкоди, з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (PZU) на користь [PERSON] 3654,00грн. Моральної шкоди, з ПП «Фладко» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 70000,00грн. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу позивачі надали суду: договір № 2137 про надання професійної юридичної допомоги від 29.06.2017р., квитанції про сплату 900,00грн., акт № 002431 виконаних робіт до договору № 2137 про надання професійної юридичної допомоги від 29.06.2017р. (а.с. 32-34). В порядку компенсації понесених витрат з правничої допомоги підлягає стягненню на користь позивачів пропорційно до задоволених позовних вимог з ПП «Фладко» - 853,20грн. (94,8% від загальної стягнутої суми, 900:100%*94,8%=853,20; з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - 46,80грн. (5,2% від загальної стягнутої суми, 900:100%*5,2%=46,80). Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. На 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в Україні становив - 1762 грн. Таким чином, ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 704,80 грн за одну заявлену позовну вимогу. Враховуючи, що позивачами було заявлено дві вимоги нематеріального характеру, а їх звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з даними позовом, то сума судового збору за позовні вимоги Григор,єва М.В. підлягає стягненню на користь держави пропорційно до завдоволених позовних вимог: з ПП «Фладко» у розмірі 668,15грн. (94,8% від загальної стягнутої суми, 704,80:100%*94,8%=668,15), з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - 36,65грн. (5,2% від загальної стягнутої суми, 704,80:100%*5,2%=36,65). За позовні вимоги Григор,євої В.В. підлягає підлягає стягненню на користь держави судовий збір з ПП «Фладко» у розмірі 668,15грн. (94,8% від загальної стягнутої суми, 704,80:100%*94,8%=668,15), з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - 36,65грн. (5,2% від загальної стягнутої суми, 704,80:100%*5,2%=36,65). Всього з ПП «Фладко» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1336, 30 гривень ( 668, 15+668, 15), з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 73, 30 гривень ( 36, 65+36, 65). На підставі вищевказаного,

Outcome: partial