Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з нею, мотивуючи тим, що після народження дитини відносини між ними з відповідачем суттєво погіршились. Відповідач систематично вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. 20.05.2021 позивачка викликала поліцію та повідомила, що між ними виник конфлікт, який перебуваючи у нетверезому стані вигнав її на вулицю та ображав нецензурною лексикою, наносив удари, такі дії відбуваються систематично в присутності дитини. Позивачку разом з дитиною було доставлено до кризової кімнати, а відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Позивачка змушена була повернутись разом з дитиною до відповідача, оскільки він звернувся в поліцію та погрожував, що забере дитину. Після повернення відповідач відібрав дитину, а позивачку вигнав на вулицю. На момент звернення з позовом до суду відповідач продовжує чинити перешкоди позивачці у вихованні дитини, не пускає до дитини. На даний момент позивачка отримує пенсію по втраті годувальника, орендує квартиру за допомогою благодійного фонду «Час добра та милосердя». Позивачкою створені найкращі умови для дитини, дитина забезпечена всім необхідним, тому дитину слід залишити проживати з матір`ю. 27 липня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Відповідач зазначив, що позивачка під час вагітності вела аморальний спосіб життя, вживала алкоголь, але заради дитини відповідач все терпів. За декілька днів до народження дитини позивачка повідомила, що дитину вона залишить відповідачу, оскільки не відчує материнських інстинктів, тому відповідач визнав своє батьківство та оформив всі документи щодо дитини на себе. Донька з перших днів життя та до тепер перебуває на повному забезпеченні відповідача. Після народження дитини ситуація погіршилась, почала страждати дитина, позивачка не дотримувалась режиму харчування, гігієни, сну, матір не займалась дитиною, не підходила до дитини коли та плакала. З 09.06.2021 відповідач проживає з дочкою, без матері. Позивачка не бере жодної участі у вихованні та утриманні дитини, хоча відповідач не чинить їй у цьому жодних перешкод. 2.521дійсо був конфлікт, але фізичного насильства не було. На даний час вони не проживають разом з позивачкою, оскільки відповідач не має можливості її утримувати. Позивачка надала відповідь на відзив в якій зазначила, що інформація викладена у відзиві не відповідає дійсності. Позивач та її представник в судовому в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити, оскільки місце проживання дитини повинно бути визначено разом з матір`ю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві. Визнав факт домашнього насильства, але не в присутності дитини. Також висловив незгоду з висновком органу опіки та піклування. Представник Органу опіки та піклування в судовому засіданні просила при вирішенні спору врахувати письмовий висновок та визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є соціальним працівником в кризовій кімнаті. З позивачкою познайомились коли її доставили до кризової кімнати разом з дитиною працівники поліції. Поступила [PERSON] в дуже поганому, пригніченому стані, налякана. [PERSON] телефонував до неї на мобільний телефон, принижував, вимагав грошей. Із кризової кімнати [PERSON] переїхала до сестри де пробула декілька днів. Потім [PERSON] повернулась до квартири відповідача звідки він її вигнав, а дитину залишив в себе. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює в ГО «Час добра та милосердя». З любою познайомилась влітку 2021 року. [PERSON] прийшла до організації пригнічена. Виявилось, що її чоловік тиран, вчиняє психологічне а фізичне насильство щодо неї. Забрав дитину та не дозволяє [PERSON] з нею бачитись, тільки декілька хвилин. Відповідач оформив на себе всі виплати, а [PERSON] відправив працювати, наговорює на неї, пише скарги. [PERSON] хороша мати, любить свою дитину, виконує материнські обов`язки, всі свої кошти вона витрачає на дитину, а громадська організація «Час добра та милосердя» допомагає їй у всьому. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, представника Органу опіки та піклування, покази свідків, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, але спільно проживали. Згідно актового запису про народження № 2666 від 16 грудня 2020 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.72). Позивачка на даний час проживає разом з донькою за адресою: [ADDRESS] . Квартиру вона орендує на підставі договору позички житлового приміщення (квартири) (а.с.9-11). Також позивачка отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника, не працює, оскільки доглядає за дитиною (а.с.24). Допомогу позивачці у вихованні дитини, оренді квартири, сплаті комунальних послуг надає благодійний фонд «Час добра та милосердя», що підтверджується проказами свідків, працівників фонду, та договором про продовження волонтерської діяльності (а.с.20). Відповідач постійного місця проживання не має. На час звернення з позовом до суду він проживав в [ADDRESS] , на час розгляду справи проживає на [ADDRESS] . Відповідач офіційно не працевлаштований, пояснив, що займається тимчасовими підробітками. Спільна донька сторін зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.38). В позивачки та відповідача склались вкрай негативні відносини, спільне проживання не можливе, від чого страждає їх спільна дитина, що підтверджується перепискою сторін, відеозаписом. Відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується копією постанови суду від 08.06.2021 (а.с.58). Провадження у справі про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУП АП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с.59-60). Отже, є безпідставними твердження відповідача про те, що позивачка не доглядає за дитиною, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Також 01 вересня 2021 року щодо [PERSON] судом було видано обмежувальний припис та йому заборонено наближатись до позивачки, говорити з нею, розшукувати її (а.с.85-86) Як вбачається із висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради від 14.09.2021 року № 1278, відповідач відібрав дитину в позивачки 14.06.2021, після чого позивачка звернулась до поліції та Служби у справах дітей. Службою у справах дітей здійснено виїзд за місце проживання відповідача. Відповідач перешкоджав комісії в огляді житла. Також комісією оглянуто місце проживання позивак та відповідача та встановлено, що для проживання дитини створені належні умови. Питання про визначення місця проживання дитини розглядалось 27.08.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини у присутності обох батьків. Виконавчий комітет розглянувши первинні матеріали справ, рекомендації комісії вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с.122-126). Відповідно до 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі ? СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін та їх представників, позивачка відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, має позитивні характеристики, належні умови для забезпечення потреб дитини. Відповідач навпаки, притягувався до адміністративної відповідальності, чинить фізичний та психологічний тиск на позивачку, застосовує домашнє насильство. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 10 ст. 10 ЦПК України забороняє відмову у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Врахувавши все вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити. Судовий збір в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку із задоволенням позову. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 157, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved