Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів ПАТ «ПроКредитБанк» та [PERSON], в якому просить: -визнати дії ПАТ«ПроКредитБанк» щодо надання документів (заяви, доручення) на зняття іпотеки та обтяження з квартири за адресою: смт. Великий Березний, вул. Шевченка (Леніна), 14/2 особі, яка не являється стороною іпотечного договору неправомірними; -стягнути солідарно з відповідачів на її користь майнову шкоду в розмірі 54\~500 грн.; -стягнути з ПАТ «ПроКредитБанк» на її користь моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн.; -зобовязати ПАТ«ПроКредитБанк» відкликати документи на зняття іпотеки та обтяження з квартири за адресою: смт. Великий Березний, вул. Шевченка (Леніна), 14/2, які були надані неналежній особі [PERSON]; -стягнути солідарно з відповідачів судовий збір в розмірі 745,40 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.04.2008 року між нею та ПАТ «ПроКредитБанк» (відповідачем) було укладено договір іпотеки № 0060-ІД 02, як забезпечення зобовязань за кредитним договором. Предметом іпотеки було нерухоме майно квартира, загальною площею 44,16 кв.м., за адресою: смт. Великий Березний, вул. Шевченка (Леніна), 14/2, ринковою вартістю 109\~080 грн. Зазначене майно належало їй на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу квартири від 31.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Великоберезнянського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним № 215. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором та договором іпотеки вона виконала належним чином, на підтвердження чого 22.10.2013 року банк надав їй доручення на припинення обтяжень та подання заяв необхідних для зняття іпотеки із заставного майна за вих. № 114-2/13/219. Вказує, що право особи на зняття обтяження та іпотеки із заставного майна є особистим правом, а не обовязком, так як жодним чином не порушує права іпотекодержателя. Однак на початку вересня 2015 року на підставі інформації з державного реєстру речових прав їй стало відомо, що її колишній чоловік [PERSON] (відповідач) звернувся до банку і отримав документи, необхідні для зняття обтяження та іпотеки з вищезазначеного нерухомого майна та доручення за підписом [PERSON] Правління АТ «ПроКредитБанк» на вчинення таких дій, хоча він не був учасником договірних - 2 - відносин. Більше того, [PERSON] зареєстрував на себе 1/2 частину цієї нерухомості і 07.09.2015 року уклав договір дарування. Таким чином, ПАТ «ПроКредитБанк» надав документи, що становлять банківську таємницю, особі, яка не являється стороною іпотечного договору і яка використала їх у власних цілях без її (власника) згоди, внаслідок чого неправомірними діями відповідачів їй заподіяно істотну майнову та моральну шкоду. ЇЇ вимогу надати письмові пояснення з цього приводу, ПАТ «ПроКредитБанк» проігнорував і в порушення Закону України «Про звернення громадян» взагалі не надав ніякої відповіді. В свою чергу, Нацбанк України, розглянувши її скаргу від 04.09.2015 року, рекомендував їй звернутися із заявою про злочин до правоохоронних органів. Щодо [PERSON] зазначила, що фактичні шлюбні відносини між ним були припинені з серпня 2008 року, що відображено в рішенні Великоберезнянського районного суду від 01.02.2010 року, а договір іпотеки № 0060-ІД 02 був укладений 25.04.2008 року. Тому є зрозумілим, що [PERSON] не брав участі у погашенні кредиту, так як у шлюбі вони вже не перебували, а тільки претендував на частку майна, при умові спільної дольової участі при виконанні зобовязань. Відтак, майнова шкода полягає у позбавленні її 1/2 частки права власності на згадану вище квартиру, вартість якої становить 54\~500 грн., що потягло за собою втрату ринкової вартості цієї нерухомості, оскільки вона не може в повному обсязі розпоряджатися квартирою (мешкати, здавати в оренду, продати), що також потягло за собою втрачену вигоду, які вона оцінює в 20\~000 грн. Моральна шкода ж полягає у повязаних з цим душевних стражданнях, що виразились у переживаннях з приводу неправомірного захоплення її колишнім чоловіком за допомогою банку належної їй приватної власності, за яку вона змушена була особисто погашати кредит. Всі ці обставини призвели до втрати нормальних життєвих звязків, вона стала постійно нервувати, що негативно відобразилося на її внутрісімейних відносинах, вихованні двох неповнолітніх дітей. Подолання нервового стресу вимагає від неї значних зусиль для відновлення нормальної організації свого життя. Тому моральну шкоду вона оцінює у 20\~000 грн. Позивачка, її представник у судовому засіданні позов підтримали повністю та просили його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Додатково [PERSON] пояснила, що було взято два кредити в березні 2008 року та в квітні 2008 року, які були обєднані одним зобовязанням. Кожний місяць вона сплачувала 10\~744 грн. із свого рахунку, із своєї підприємницької діяльності, на рахунок банку. У 2013 році вона повністю погасила кредит, про що їй була надана відповідна довідка АТ «Прокредитбанк». По договору іпотеки вона іпотекодавець, а відповідач [PERSON] був лише поручителем, тому він неправомірно втрутився у їхні з банком правовідносини, оскільки тільки вона могла зняти іпотеку. [PERSON] правління банку надав [PERSON] дозвіл на зняття іпотеки, хоча всі договірні питання на протязі семи років вона вела з Львівським регіональним управлінням банку. Вказала, що ставить чотири позовні вимоги, в тому числі одна сума в 20\~000 грн. як завдана їй моральна шкода. Разом з тим, позивачка підтвердила, що в 2010 році рішенням суду квартира (предмет іпотеки) була визнана обєктом спільної сумісної власності подружжя (по 1/2 частині кожному). Офіційно вона розлучилася з чоловіком у 2010 році, але фактичні шлюбні відносини були припинені в серпні 2008 року. В свою чергу, представник позивачки також просив звернути увагу суду на те, що договір іпотеки був укладений в кінці квітня 2008 року, а шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично були припинені в серпні 2008 року, що підтверджується рішенням суду від 01.02.2010 року. Тобто кредит, безпосередньо іпотекодавцем якого виступала [PERSON], погашався нею особисто. Крім того, - 3 - 26.05.2015 року [PERSON] зареєстрував на себе право власності на 1/2 частину спірної квартири, а документи на зняття обтяження з цього нерухомого майна були видані 28.08.2015 року. Відтак незрозуміло яким чином було зареєстровано право власності при наявному обтяженні. Стороною і кредитного договору і іпотечного договору була саме позивачка [PERSON], а банк, як відповідач, надав документи неналежній особі [PERSON], не повідомляючи про це позивачку. Цими неправомірними діями було завдано позивачці як майнової, так і моральної шкоди. Представник відповідача ПАТ «ПроКредитБанк» у судове засідання не зявився, надіслав заперечення проти позовної заяви, в якому просив розглянути справу за його відсутності і відмовити у позові. В обґрунтування заперечення зазначив, що свої кредитні зобовязання перед банком [PERSON] виконала в повному обсязі, тому в силу вимог ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека згадуваної вище квартири також припинилася в звязку з припиненням основного зобовязання. На підтвердження цих фактів, [PERSON] було видано відповідні письмові документи. Право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири визнано за рішенням суду від 01.02.2010 року, яке набрало законної сили, і зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу від 26.05.2015 року. Отже зважаючи на вимоги ч.9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» банк, як обтяжувач, був зобовязаний здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки, обтяження протягом пяти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження на письмову вимогу іншої особи ([PERSON]В.), права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Тобто будь-яких порушень Закону або неправомірних дій з боку ПАТ «ПроКредитБанк» допущено не було, а тому підстави позову є надуманими, адже дії банку ґрунтуються на Законі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, надіслав заперечення проти позовної заяви та заяву про розгляд справи без його участі через велике завантаження в роботі, в яких проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі. Також у своєму запереченні зазначив, що повністю погоджується із запереченням проти позовних вимог ПАТ «ПроКредитБанк» від 13.01.2016 року і підтримує таке. Вважає дії [PERSON] по предявленню позову безпідставними та надуманими, які являються способом затягувати його в судові баталії для можливого витрачання ним коштів на послуги адвокатів та пустим марнуванням часу з її боку, що не має нічого спільного з відстоюванням правової позиції. Винність його дій або неправомірність їх, як і банку, не доведена в будь-який інший спосіб і правова природа обґрунтування позовних вимог з боку позивачки являється просто абсурдною. Заперечив будь-яку обставину, на яку [PERSON] посилається в позові і не визнав його, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного. В забезпечення виконання кредитних зобовязань позивачка [PERSON] уклала з ЗАТ «ПроКредитБанк» (правонаступником якого є відповідач ПАТ «ПроКредитБанк») договір іпотеки № 0060-ІД 02 від 25.04.2008 року, згідно якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно квартиру за адресою: смт. Великий Березний, вул. Шевченка (Леніна), 14/2. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. - 4 - Згідно положень ч.ч.1,5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Також п.1 ст. 17 вказаного Закону визначено, що іпотека припиняється, крім іншого, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Ч.3 цієї ж статті передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Свої кредитні зобовязання перед ПАТ «ПроКредитБанк» позивачка виконала в повному обсязі, про що свідчить довідка за вих. № 288/13 від 15.04.2013 року про те, що станом на 15.04.2013 року [PERSON] не має кредитів у АТ «ПроКредитБанк», а також відсутня заборгованість перед АТ «ПроКредитБанк» по кредитних продуктах. Зняття заборони відчуження, а відповідно і виключення з реєстру відповідно до вимог ст. 74 Закону України «Про нотаріат» здійснює нотаріус, на підставі повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, який знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Питання зняття нотаріусами заборони відчуження майна врегульовані Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, згідно з яким нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні, крім іншого, повідомлення кредитора про погашення позики… Як вбачається з доручення за вих. № 114-2/13/219 від 22.10.2013 року [PERSON] уповноважено на здійснення всіх необхідних дій, спрямованих на державну реєстрацію припинення обтяжень вищевказаної квартири, в тому числі подання всіх необхідних заяв до відповідного відділу державної реєстраційної служби, яким, як було зазначено в судовому засіданні самою позивачкою, вона не скористалася. На момент укладення договору іпотеки [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 01.02.2010 року, яке набрало законної сили 06.12.2013 року, їх шлюб було розірвано, визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині в ідеальних долях кожному на нерухоме майно, в тому числі і на згадувану квартиру. У відповідності до мотивувальної частини цього рішення суду від 01.02.2010 року у разі переходу права власності на предмет іпотеки до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ст. 331 ЦК України право на нерухоме майно підлягає державній реєстрації та виникає з дня такої реєстрації. - 5 - А відтак 25.05.2015 року [PERSON] зареєстрував право приватної власності на 1/2 частину цієї квартири, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформований 26.05.2015 року. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації та є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Отже право приватної власності у [PERSON] на частину нерухомого майна виникло лише після набрання законної сили рішенням суду та після державної реєстрації права власності на підставі рішення суду. А додана позивачкою до матеріалів справи копія договору іпотеки від 25.04.2008 року свідчить лише про той факт, що на момент укладення цього договору іпотеки вона була єдиним власником даної квартири. У відповідності до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно положень ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже на заяву [PERSON] від 14.08.2015 року ПАТ «ПроКредитБанк» надав йому документи, необхідні для зняття обтяження та іпотеки з належного йому на праві приватної власності в розмірі 1/2 частини нерухомого майна, яким в подальшому він розпорядився на власний розсуд у відповідності до ст. 317 ЦК України, згідно якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону. За таких обставин, позовні вимоги позивачки про визнання неправомірними дій ПАТ«ПроКредитБанк» щодо надання документів (заяви, доручення) на зняття іпотеки та обтяження з квартири за адресою: смт. Великий Березний, вул. Шевченка (Леніна), 14/2 особі, яка не являється стороною іпотечного договору не підлягають задоволенню, а тому необхідно також відмовити в похідних позовних вимогах, а саме в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивачки майнової шкоди, стягнення з ПАТ«ПроКредитБанк» на користь позивачки моральної шкоди та зобовязання ПАТ«ПроКредитБанк» відкликати документи на зняття іпотеки та обтяження з вищевказаної квартири. Відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивачки й понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed