Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкову земельну ділянку, мотивуючи вимоги тим, що 19.01.2012 року померла її рідна сестра [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок №54 по вул.Воровського в с.Великі Гуляки Фастівського району, земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування цього будинку, та на земельну ділянку площею 0,1984 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул.Воровського, 54 в с.В.Гуляки. Позивачка є спадкоємицею другої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], як рідна сестра спадкодавиці. Також 19.11.2011 року сестрою [PERSON] було складено заповіт, яким вона заповіла все належне їй майно позивачці. Спадкоємці першої черги спадкування після смерті [PERSON] відсутні. В передбачений законом строк позивачка прийняла спадщину через подання нотаріусу відповідної заяви та 05.10.2012 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 54 по вул.Воровського в с.Великі Гуляки Фастівського району Київської області. Проте у видачі свідоцтва про право на решту майна, а саме: на спадкові земельні ділянки площею 0,2500 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,1984 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул.Воровського, 54 в с.В.Гуляки, відмовлено в звязку з тим, що спадкодавиця [PERSON] державні акти на земельні ділянки за життя не отримала. Державні акти були видані вже після смерті спадкодавці. На підставі зазначеного просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно державного акту ЯЙ № 940711 від 29.12.2012 року та на земельну ділянку площею 0, 1984 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту ЯЙ № 940712 від 29.12.2012 року, розташованих за адресою: с.Великі Гуляки вул.Воровського, 54 Фастівського району Київської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті сестри [PERSON], яка померла 19 січня 2012 року. В судове засідання позивачка не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву в якій просить слухати справу без участі представника сільської ради та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 19 січня 2012 року померла [PERSON], про що 19.01.2012 року відділом реєстрації смерті у м. Києві видано свідоцтво про смерть серії І-БК №226177 ( а.с.8). За життя [PERSON] залишила заповіт, яким все належне їй майно на день смерті заповіла [PERSON], [INFO], який зареєстрований в реєстрі за №4-1771 19.11.2011 року державним нотаріусом Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори (а.с.9). Реалізовуючи своє право на спадщину позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та 05.10.2012 отримала свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 54 по вул.Воровського в с.Великі Гуляки Фастівського району Київської області. (а.с.10). Разом з цим, листом від 25.06.2015 за №2132/02-14 шістнадцята київська державна нотаріальна контора у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки було відмовлено, оскільки померла за життя не оформила своїх прав на вищезазначені земельні ділянки, а право виникло тільки після її смерті, а саме 29.12.2012 (а.с.13). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку\~ст. 60 ЦПК України\~докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Обєктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] набула майнове право на земельну ділянку, оскільки за її життя було прийнято рішення компетентним органом про передачу земельної ділянки їй у власність, однак не набула права власності, оскільки не отримала державний акт та не провела його державної реєстрації, то, відповідно, і спадкоємиця позивач у справі набула лише майнове право в порядку спадкування на дані земельні ділянки. Згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки спадкодавець за життя своє право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку не оформила, документ, який підтверджує зареєстроване право власності (державний акт на право власності на земельну ділянку) не отримала, однак такий документ оформлений та виданий після її смерті, що посвідчує її право власності на земельну ділянку. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає доведеним, що [PERSON] мала право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,1984 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул.Воровського, 54 в с.В.Гуляки, право на які посвідчено державними актами серії ЯЙ №940711 та серії ЯЙ №940712 відповідно, а відтак після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов'язки на зазначену земельну ділянку. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємицею за заповітом, тому має право спадкування земельних ділянок, але не має оригіналу документа про право власності на зазначені земельні ділянки, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності оригіналу Державного акту про право власності на землю не існує. На підставі вищевикладеного, з урахуванням відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved