Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами у [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Обґрунтування позовних вимог В обгрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] , зазначає, що відповідачка по справі [PERSON] її мати. [INFO] ,помер батько позивачки [PERSON] , який на день смерті був постійно прописаний і проживав у [ADDRESS] у власному будинку, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності від 27.07.1989 та довідкою по формі спадщини з якої вбачається, що на день смерті батька, вона проживала разом з ним, прийняла спадщину та фактично вступила в управління спадковим майном. Листом за № 62/02-31 від 06.07.2021, приватний нотаріус Стрийського РНО Посацька А.О. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. На домоволодіння збереглася лише копія свідоцтва про право власності. Вважаючи, що її спадкові права порушено позивачка звернулася до суду із даним позовом. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 22.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 29.10.2021/а.с.25-26/. 29.10.2021 підготовче засідання відкладено на 01.12.2021 у зв`язку із залученням до справи відповідачки [PERSON] /а.с.37-39./ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 01.12.2021 підготовче провадження в справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.12.2021./55-56/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23.12.2021 провадження у справі в частині позовних вимог про встановлення факту родинних відносин закрито. Розгляд справи по суті відбувся 23.12.2021 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають та просять задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва від 20.07.1989 №1989 про право особистої власності на жилий будинок виданого на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON] та записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим №56 /а.с.13/. Згідно довідки від 26.05.2021 №246 виданої Вибранівським старостинським округом Ходорівської міської ради, приватний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями, померлого [PERSON] , має присвоєну поштову адресу: [ADDRESS] . На даний час адреса не перейменовувалася і не мінялася /а.с.12/. Згідно з копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 31.05.2021 загальна площа вказаного будинку становить 84,5 кв.м, рік спорудження 1963 /а.с.14-16/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 17.06.1990 Вибранівською сільською радою Жидачівського району Львівської області [PERSON] помер [INFO] у віці 53 роки /а.с.9/. Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 67099195 від 02.11.2021 інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] відсутня./а.с.48/. Згідно довідки від 26.05.2021 №245 про підтвердження спадщини виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради, [PERSON] дійсно був прописаний і постійно проживав в [ADDRESS] , до дня смерті, що наступила [INFO]. В [ADDRESS] , на день його смерті були зареєстровані і проживали дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онук [PERSON] , онука [PERSON] , онук [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онук [PERSON] , онук [PERSON] . У Вибранівській сільській раді заповіт від [PERSON] не посвідчувалося./а.с.36/. Згідно довідки від 14.07.2021 № 322 про підтвердження спадщини виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради [PERSON] дійсно був прописаний і постійно проживав в [ADDRESS] , до дня смерті, що наступила [INFO] . У Вибранівській сільській раді заповіт від [PERSON] не посвідчувався. Дочка [PERSON] [INFO] , була зареєстрована і проживала спільно з ним на день його смерті в [ADDRESS] , яка продовжує проживати у спадковому будинку, постійно проводить ряд робіт по підтриманні будинку на території біля нього, сплачує всі комунальні послуги та інші платежі /а.с.10/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20.08.1962 [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний запис №41, а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а. с.7/. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 21.02.1981 Дев`ятниківською сільської радою Жидачівського району Львівської області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.02.1981 про що зроблений відповідний запис №7. Після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] »/ а.с.8/. Згідно відповіді приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацької А.О. на звернення [PERSON] щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , при огляді документів виявлено, що відсутні правовстановлюючі документи на майно /а.с.11/. Норми чинного законодавства та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (пункти 4, 5) кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За змістом частини першої статті 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народжена після його смерті. Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] в порядку статті 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки після смерті останнього вступила в управління та користування спадковим майном. Відповідачки по справі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали та просили їх задовольнити про що подали відповідні заяви. З врахуванням вище наведеного, а також визнання відповідачами позову, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючих документів, відтак, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved