Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсною мирової угоди, укладеної між сторонами та затверджену Компаніївським районним судом Кіровоградської області 09.06.2004 року, скасування ухвали Компаніївського районного суду від 09.06.2004 року, стягнення з відповідача завданих внаслідок укладення мирової угоди збитків в сумі 21860 грн., стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 8000 грн., призначення справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням до розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Компаніївського районного суду від 03 квітня 2000 року по справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна № 2- 8/2000р. житловий будинок № 17 по вул. Молодіжній в смт. Компаніївка було розділено на 2 рівні частини між сторонами. 09 червня 2004 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, між сторонами було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09.06.2004 року, провадження по справі закрито. При затвердженні 09 червня 2004 року мирової угоди Компаніївським районним судом Кіровоградської області не було перевірено законність умов угоди, чи не суперечить вона інтересам сторін, не було перевірено дійсність поданої на затвердження мирової угоди, не з'ясовано наявність обставин, які б унеможливлювали виконання такої угоди, тобто внесення в текст угоди завідомо неправдивих даних, що могли б потягнути за собою наслідки недійсності такої угоди та порушення прав і законних інтересів сторін. Тому позивачка просить скасувати ухвалу про затвердження мирової угоди, оскільки вона була укладена під впливом тяжких обставин, стягнути з відповідача матеріальні та моральні збитки, призначити справу за позовом [PERSON]. до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинку № 17 по вул. Молодіжній в смт Компаніївка Кіровоградської області, по якій 09 червня 2004 року була затверджена мирова угода, до розгляду. В судовому засіданні представниця позивачки підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, зазначених у ст.ст. 202, 215, 216, 233 Цивільного кодексу України, якими регламентовано правові умови та наслідки визнання правочину недійсним оскільки відповідач ухиляється від виконання мирової угоди. Відповідач заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що намагався неодноразово остаточно розрахуватися з позивачкою однак позивачка ухилилася від отримання коштів та просив суд відмовити в задоволенні позов з підстав пропущення строку позовної давності. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 41 ЦК УРСР від 18.07.1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Підстави недійсності угод визначенні статтями 48-58 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, які виникають на підставі ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів, та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Право сторін у справі на укладання мирової угоди встановлено ст. 179 ЦПК УРСР України 18.07.1963 р. ( в редакції від 11.05.2004 року) Згідно приписів зазначеної статті заява позивача про відмову від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін заносяться до протоколу судового засідання і підписуються відповідно позивачем, відповідачем або обома сторонами. Якщо відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем або мирова угода сторін викладені в адресованих суду письмових заявах, ці заяви додаються до справи, про що зазначається в протоколі судового засідання. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін суд роз'яснює позивачеві або сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін суд постановляє ухвалу, якою одночасно закриває провадження в справі. В ухвалі повинні бути зазначені умови затверджуваної судом мирової угоди сторін. . Норми зазначеної статті кореспондуються з приписами ст. 227 ЦПК УРСР, згідно яких суд закриває провадження в справі, в тому числі, якщо є таке, що набрало законної сили, постановлене по спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав рішення суду чи ухвала суду про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін. Згідно ст. 228 ЦПК УРСР в разі закриття провадження в справі повторне звернення до суду по спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається. Згідно приписів ст. 291 ЦПК УРСР, ухвала про затвердження мирової угоди окремому оскарженню не підлягає. Виходячи зі змісту перелічених процесуальних норм, затвердження судом мирової угоди сторін з одночасним закриттям провадження у цивільній справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватися як два самостійних акти окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо закриття провадження у справі. Таким чином, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями цивільно-процесуального законодавства України і, як наслідок, суд прийшов до висновку, що приписи ст.ст. 41, 48-58 ЦК УРСР та Глави 16 ЦК України не розповсюджуються на мирову угоду, затверджену ухвалою суду. У разі невиконання однією зі сторін мирової угоди, вона підлягає виконанню в примусовому порядку відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження». Аналогічну умову містить п. 4 затвердженої ухвалою суду від 9 червня 2004 року мирової угоди. Згідно правових позицій висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році,згідно листа від 01.12.1997 році ч. 17. відповідно до змісту ст. ст. 103 і 179 ЦПК мирова угода сторін може стосуватися лише їх та спірних правовідносин, і її умови мають бути такими, щоб у разі відмови сторони в наступному від мирової угоди, вона могла бути виконана примусово, відповідно до п. 4 ст. 348 ЦПК. Крім того, суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2012 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні ? житлового будинком з присадибними будівлями за адресою Кіровоградська область, Компаніївський район, смт Компаніївка, вул. Молодіжна, 17 провадження у цивільній справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Ухвала суду набрала законної сили (а.с. 23). Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 25.02.2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання мирової угоди, затвердженою ухвалою суду від 09.06.2004 року провадження у цивільній справі закрито. Ухвала набрала законної сили 03.03.2013 р. (а.с. 86, 87). Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 25.02.2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні ? житлового будинком з присадибними будівлями за адресою Кіровоградська область, Компаніївський район, смт Компаніївка, вул. Молодіжна, 17 в задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 08.03.2013 р. (а.с. 88, 89). Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 29.05.2013 року рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 25.02.2013 року залишене без змін. (а.с. 27-30). Згідно описової частини ухвали суду апеляційної інстанції ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19.04.2012 року прийнято відмову позивача від позову в частині вимог про розірвання мирової угоди та усунення перешкод в користуванні будинком і на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження в цій частині закрито. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено рішенням суду першої інстанції від 19 квітня 2012 року. Зазначені судові рішення набрали законної сили. Не оскаржувалась позивачем і ухвала Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2012 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог. Відтак, враховуючи, що цивільним законодавством України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як визнання угоди такою, що втратила юридичну силу, застосовуючи механізм інституту недійсності правочину, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсною мирової угоди, укладеної між сторонами, затверджену Компаніївським районним судом Кіровоградської області 09.06.2004 року та скасування зазначеної ухвали. Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача завданих внаслідок укладення мирової угоди збитків в сумі 21860 грн., про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 8000 грн. є похідними від попередньо зазначених, суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed