Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування спільним будинковолодінням. У позові посилалась на те, що їй на праві спільної сумісної власності належить будинковолодіння по [ADDRESS] . Іншими співвласниками є відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] Спірне будинковолодіння має загальну площу 293,9 м.кв. та складається із семи житлових кімнат, має три окремих входи, окремі комунікації, дві кухні, два санвузла. Перший поверх будинку та підвал займають відповідачі, а вона із змією проживає на другому поверсі. Однак на даний час у неї немає змоги користуватися будинком, так як не вона не може знайти спільної мови з відповідачами щодо користування житловою площею. У зв`язку із цим, вона звернулася до судового експерта з метою визначення варіантів розподілу площі із урахуванням інтересів та потреб як її сім`ї, так і відповідачів. Таким чином, просила визначити один із запропонованих судовим експертом варіантів порядку користування будинковолодіння по [ADDRESS] . 21 жовтня 2019 року представник відповідачки [PERSON] , від імені своєї довірительки, надав відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву [PERSON] позов не визнає з тих підстав, що, на її думку, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що за нею зареєстроване право власності за спірним будинковолодінням, адже згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником будинковолодіння по [ADDRESS] є [PERSON] . Крім того, відповідачка стверджувала, що позивачка [PERSON] не проживає в будинку, там не зареєстрована, а тому і не має права просити суд встановлюти порядок користування вказаним житлом. У свою чергу позивачка [PERSON] надала відповідь на відзив, у якому зазначила, що факт належності їй права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] підтверджується рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 21.04.2016 року. Так, вказаним рішенням за нею визнано право власності на 1/6 частку у спірному будинковолодінні та земельній ділянці для його обслуговування. Однак зареєструвати право власності на вказане майно у неї немає можливості, оскільки на даний час на нього накладено арешт ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.08.2013 року. Відповідно, з цих же й підстав, вона не має змоги зареєструвати своє місце проживання в спірному будинку. Вважає, що факт нереєстрації її у спірному будинку ніяким чином не впливає на її право власності на спірне будинковолодіння та право на звернення до суду із вказаним вище позовом. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов та відповідь на відзив. Додатково пояснила, що згідно рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2016 року за нею разом з відповідачами визнано право власності на спадкове майно, а саме по 1/6 частини житлового будинку по [ADDRESS] . У вказаному будинку проживає її мати - відповідачка [PERSON] та брат [PERSON] із сім`єю. Будинок досить великий за площею: має три окремих входи, дві кухні, окремі санвузли. Але, незважаючи на це, домовитися про спільне користування цим будинком вони з відповідачами не можуть. Вважає, що лише в судовому порядку можна вирішити конфлікт, який виник з приводу користування спільним майном. Просила позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Мінгайлєнє О.В. підтримала позовні вимоги своєї довірительки та просила їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Баршаков О.В. під час розгляду справи позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вважає, що позов [PERSON] заявлено передчасно. Так, на його думку, оскільки за позивачкою не зареєстровано право власності на спірне будинковллодіння, у неї відсутні передбачені законом підстави для визначення порядку користування будинком. Вказував, що на даний час єдиним власником спірного будинку є лише його довірителька, що підтверджується відповідним Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] також не визнав позов [PERSON] з підстав, на які посилався адвокат Баршаков О.В. та просив у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Згідно вимог ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, зі змісту вказаної норми закону випливає, що учасники права спільної часткової власності, як і індивідуальні власники, наділяються правами володіння, користування та розпорядження майном. Але оскільки право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною частиною, а поширюється на усе спільне майно, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Окрім того, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2016 року за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, а саме за кожним із них по 1/6 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по [ADDRESS] (том 3 а.с.20-31). На даний час у вказаному будинковолодінні проживають відповідачі - [PERSON] та [PERSON] із сім`єю. Проте сторони не можуть дійти згоди щодо користування спільним майном. У зв`язку із цим, за клопотанням [PERSON] , ухвалою суду від 26.09.2018 року призначено судову будівельно-технічну експертизу. На вирішення експерта було поставлено питання про визначення на підставі технічної документації варіантів порядку користування будинком по [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями і спорудами між його співвласниками, у співвідношенні до їх часток. На виконання ухвали суду судовим експертом запропоновано п`ять варіантів встановлення порядку користування будинком усіма його співвласниками, враховуючи їх частки у спільному майні. Так, згідно варіанту №4 судовим експертом запропоновано [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) виділити у користування наступні приміщення першого поверху будинку: кухню 1-3, площею 27,4кв.м.; частину санвузла 1-6?, площею 4,9кв.м.; коридор 1-7, площею 6,6кв.м.; комору 1-8, площею 3,3кв.м.; кімнату 1-9, площею 15,5кв.м., загальною площею 57,70кв.м. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) виділити у користування наступні приміщення будинку: підвал літ.«пд», 12,0кв.м., коридор 1-1, пл.21.5м.кв., кімната 1-2, пл.19,6 м.кв.; коридор 1-4, пл.3.6м.кв.; комора 1-5, пл..2,5м.кв.; санвузол 1-6??, пл.1,5м.кв.; кімната 1-10, пл.31,70кв.м.; тамбур І-ІІ, пл.3,5кв.м.; тамбур 2-1, пл.3,5кв.м.; кімната 2-2, пл. 18,8кв.м., кімната 2-3, пл. 17,0кв.м., коридор 2-4, пл.5,9кв.м., санвузол 2-5, пл..4,8кв.м; веранда 2-6, пл.9,50кв.м.; кухня 2-7, пл. 10,7кв.м.; кімната 2-8, пл.17,3м.кв.; кімната 2-9, пл.30,3м.кв.; прихожа 2-10, пл.22,5м.кв., сарай літ.Б, загальною площею 236,20кв.м. Залишити у спільному користуванні співвласників будинку - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вигрібну яму літ.І, криницю літ.ІІ, огорожу № 1 -3. За спільні кошти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по справі провести наступні роботи: влаштувати перегородку в приміщенні 1-6, розділивши нею це приміщення на 2 частини - санвузлу 1-6? площею 4,9кв.м., приміщення санвузлу 1-6??. площею 1,5кв.м.; - влаштувати дверні прорізи між приміщеннями 1-6? та 1-8; 1-7 та 1-8; 1-8 та 1-9; - при влаштуванні дверного прорізу між приміщеннями 1-6 та 1-8 за необхідності перемістити умивальник відповідно до чинних норм закону; - ліквідувати дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-3; 1-4 та 1-9. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтвердила, що вказаний порядок користування спірним майном, на її думку, є найбільш ефективним, оскільки експертом враховано не лише частки співвласників, але й той факт, що її мати - відповідачка [PERSON] , є інвалідом, а тому не може користуватися другим поверхом. Варто зазначити, що в судовому засіданні представник відповідача - адвокат Баршаков О.В. зазначив, що його довірителька не погоджується із жодним із запропонованих судовим експертом варіантів розподілу житлової площі, оскільки вважає, що власником спірного будинку є лише вона, а тому, позивачка не має законного права вимагати встановлення порядку користування будинком. Однак суд не може погодитися із таким твердженням відповідачів, виходячи з наступного: Так, згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вже зазначалося вище, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2016 року за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, а саме за кожним із них по 1/6 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по [ADDRESS] . Цим же рішенням встановлено, що вказаний будинок належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності з вересня 2008 року. Таким чином, факт належності позивачці [PERSON] будинковолодіння по [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності разом з відповідачами [PERSON] та [PERSON] встановлений рішенням суду та не потребує доведення. Що ж стосується факту не реєстрації права власності [PERSON] на вказане вище майно, то слід зазначити, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.08.2013 року на спірне майно (будинковолодіння по [ADDRESS] ) накладено арешт, а тому, очевидно, що позивачка не може зареєструвати своє право власності на належну їй частку у спільному майні у встановленому законом порядку. Більше того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що рішенням Чернівецького апеляційного суду від 13.11.2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні приміщенням будинку, шляхом заміни дверних замків, окрім обставини належності будинковолодіння по [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що між сторонами існує тривалий конфлікт з приводу користування спільним майном. Водночас суд вказав, що [PERSON] не надано доказів щодо укладення договору про порядок користування спірним житловим будинком. Тобто суд звернув увагу сторін у справі на необхідність укладення договору про встановлення порядку користування спільним майном. Таким чином, виходячи з наведених вище норм закону, а також зважаючи на фактичні обставини справи, суд дійшов до переконливого висновку про те, що оскільки сторони у справі не можуть добровільно дійти згоди щодо користування спільним майном, слід встановити порядок користування цим майном, виходячи із варіантів поділу, запропонованих судовим експертом. Оскільки відповідачі не бажали запропонувати свій варіант порядку користування спірним житлом, судом береться до уваги порядок, який запропонований позивачкою [PERSON] . Окрім цього суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачки судові витрати, пов`язані із залученням судового експерта та сплатою судового збору, що узгоджується із вимогами ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved