Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості орендної плати за житло, боргу за оплату комунальних послуг та моральної шкоди. На підставу своїх вимог спирається на те, що 30 вересня 2013 року позивачка та відповідач уклали договір оренди житлового приміщення. За вказаним договором відповідач винаймає у позивача житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS]. Свідоцтво на право власності на вказаний будинок видане на ім'я [PERSON], з яким позивач проживала у шлюбі і після смерті останнього фактично всі вступила у спадщину. Відповідно умов договору відповідач зобов'язаний сплачувати щомісячну орендну плату в сумі 450 грн., а також щомісячно сплачувати за газ, воду, телефон, електроенергію та інтернет в повному обсязі за показниками лічильників. Фактично відповідач вселився в будинок 01.10.2013 року та проживав до 01.02.2015 року. До травня 2014 року відповідач добросовісно виконував умови договору щодо сплати орендної плахи , а починаючи з травня 2014 року по лютий 2015 року оплату оренди житла припинив. Таким чином відповідач протягом 9 місяців не сплачував за оренду житла і його борг склав 4 050 грн.(450 грн. 9 = 4 050 грн.) Позивач неодноразова звертався до відповідача з проханням розрахуватись за оренду житлового будинку, але останній такі вимоги ігнорував. Крім цього відповідач, проживаючи на найманому будинку в грудні 2014 року та січні 2015 року не заплатив за використану електроенергію 422 грн. 12 коп., за використання води 96 грн.36 коп. та користування інтернет зв'язком 158 грн. Таким чином позивач вимушений був самостійно власними коштами погасити вказану заборгованість на загальну суму 776 грн. 48 коп. До травня 2014 року відповідач добросовісно виконував умови договору щодо сплати орендної плати, а починаючи з травня 2014 року по лютий 2015 року оплату оренди житла припинив. Таким чином відповідач протягом 9 місяців не сплачував за оренду житла і його борг склав 4 050 грн.(450 грн. 9 = 4 050 грн.) Позивач неодноразова звертався до відповідача з проханням розрахуватись за оренду житлового будинку, але останній такі вимоги ігнорував. Крім цього відповідач, проживаючи на найманому будинку в грудні 2014 року та січні 2015 року не заплатив за використану електроенергію 422 грн. 12 коп., за використання води 96 грн.36 коп. та користування інтернет зв'язком 158 грн. Таким чином позивач вимушений був самостійно власними коштами погасити вказану заборгованість на загальну суму 776 грн. 48 коп. Розмір моральної шкоди позивачка визначає у сумі 4000 грн., що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 30 вересня 2013 року позивачка та відповідач уклали договір оренди житлового приміщення. За вказаним договором відповідач винаймає у позивача житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS]. Свідоцтво на право власності на вказаний будинок видане на ім'я [PERSON], з яким позивач проживала у шлюбі і після смерті останнього фактично вступила у спадщину. Відповідно умов договору відповідач зобов'язаний сплачувати щомісячну орендну плату в сумі 450 грн., а також щомісячно сплачувати за газ, воду, телефон, електроенергію та інтернет в повному обсязі за показниками лічильників. Відповідно до вимог ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Як вбачається з даної статті договір найму (оренди) житла може укладати тільки власник житла. Але на момент укладання договору 30.09.2013 року позивачка не була власником житла, а право власності на будинок, що за адресою [ADDRESS], належало [PERSON], який помер [INFO], тому даний договір є нікчемний в зв'язку з тим, що уклався з порушенням ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою не дійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Також позивачкою вказано, що фактично відповідач вселився в будинок 01.10.2013 року та проживав до 01.02.2015 року, але в матеріалах справи не має жодного доказу, що відповідач дійсно вселився в будинок 01.10.2013 року та проживав до 01.02.2015 року. Позивачка в своїй позовній заяві вказує, що борг відповідача за оренду житла складає 4050 грн., але підтверджень даного боргу матеріали справи не містять. Позивачкою не наведено, а судом не встановлено обставин, що підтверджують заборгованості орендної плати за житло, боргу за оплату комунальних послуг та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed