Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивачка. звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що 05.10.2007 року помер її дідусь [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дяківської сільської ради Буринського району Сумської області. При житті останній посвідчив заповіт, яким все своє майно заповів їй. Про наявність заповіту вона дізналася лише коли їй подзвонили із сільської ради. Посилаючись на вказані обставини як на поважну причину пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, просила визначити їй додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях посилалася на обставини поважності пропуску подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] наведенні вище, додавши, що про наявність заповіту дізналася лише в 2016 році. Представник відповідача про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не явився, суд визнав можливим справу розглянути без його участі за наявними доказами. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, 05 жовтня 2007 року помер дід позивачки [PERSON], що вбачається із свідоцтва про смерть останнього та свідоцтв про народження батька позивачки та її (а.с.9,11). За життя, 30.06.2004 року він посвідчив в Дяківській сільській раді заповіт, зареєстрований в реєстрі за №33, яким належну йому земельну ділянку для ведення товарного селянського господарства заповів позивачці (а.с.10). 21.07.2005 року [PERSON] посвідчив новий заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] , що вбачається з копії заповіту та витягів із спадкового реєстру. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті, а згідно ч.1 ст.1223 цього Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В силу ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше скасовує , скасовує повністю або у тій частині, в якій він не йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач складав перед ним. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори у визначений законом строк не зверталася, при цьому стверджує, що пропустила строк прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знала про наявність вищевказаного заповіту. Однак на думку суду такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах закону. Зокрема, в силу ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив і при розгляді справи №6-148цс15 у своїй постанові від 04.11.2015 року за результатами перегляду судових рішень у звязку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ч.3 ст.1272 ЦК України. При цьому в силу ст.360-7 ЦК України, рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у свої діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Позивачка не навела суду жодних переконливих доводів щодо поважності не подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини і не надала суду доказів на підтвердження цих обставин. При цьому, даючи оцінку її доводам, щодо незнання про існування заповіту суд, враховуючи значний термін після відкриття спадщини, вважає, що самі по собі ці обставини без встановлення інших обєктивних, непереборних та істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Крім того необхідно врахувати, що новий заповіт посвідчений спадкодавцем 21.07.2005 року фактично скасував попередній, а позивачка також входить до кола спадкоємців за законом і могла подати заяву про прийняття спадщини саме з цих підстав. Між тим, проживаючи за місцем відкриття спадщини і знаючи про її відкриття, остання жодних дій на її прийняття, у визначений законом строк, не вчинила. За змістом ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків передбачених цим Кодексом. При цьому ч.ч. 1,2 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин, суд прийшов до висновку, що наведені позивачкою причини не подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у передбачений законом строк не можна вважати поважними, у звязку з чим в задоволенні позовної заяви необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed