Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення боргу у розмірі 1 953,64 доларів США, 3% річних в розмірі 80,93 доларів США, судовий збір у розмірі 810,00 грн, витрат на правничу допомогу в розмірі 9500,00 грн. з відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 12 травня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, позивачці надавався строк для усунення виявлених недоліків цієї ж заяви. 08 вересня 2020 року на виконання вимог ухвали від 12 травня 2020 року на адресу суду представником позивача [PERSON] подані належним чином завірені копії документів, а також заяву про відсутність аналогічного спору в провадженні суду (а.с. 36). Ухвалою від 17 вересня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 64). В обґрунтовування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що 11 листопада 2018 року вона надала відповідачу у позику грошові кошти у загальній сумі 2200 доларів США., що підтверджується написаною власноручно та підписаною [PERSON] розпискою, відповідно до якої він зобов`язується повернути борг до 12 грудня 2018 року. Суму боргу відповідач повернув частково у сумі 246,36 доларів США. Таким чином, основна сума заборгованості складає: 2200-246,36 = 1953,64 доларів США. На момент звернення до суду відповідач своїх зобов`язань не виконав та отриману позику не повернув. Судове засідання, яке призначене на 23 лютого 2021 року перенесене на 23 червня 2021 року. Представник позивачки у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 2018 року позивачка [PERSON] надала відповідачу у позику грошові кошти у загальній сумі 2200 доларів США на підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідач [PERSON] написав те передав позивачці розписку, яка посвідчує передання йому зазначеної грошової суми. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання має містити умови отримання позичальником в борг коштів з зобов`язанням щодо їх повернення та дати отримання коштів. У розписці від 11 листопада 2018 року зазначено, що [PERSON] отримав у борг у [PERSON] 2200,00 доларів США та зобов`язується їх повернути до 12 грудня 2018 року (а. с. 38). У вказаній розписці зазначено дату її складення, особу позикодавця та позичальника, суму позики, строк, на який вона надається, та обов`язок позичальника повернути кошти, отримані в борг. На цій розписці міститься підпис позичальника. Отже, у розписці від 08 серпня 2018 року містяться усі істотні умови договору позики та підтверджують факт отримання позичальником [PERSON] коштів у борг та її зобов`язання з повернення запозичених коштів. Наведене свідчить, що 11 листопада 2018 року між позивачем і відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] (позикодавець) передала у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 2200,00 доларів США. Борг відповідач зобов`язалася повернути у термін до 12 грудня 2018 року. Відповідно до копій банківських виписок, наданих позивачем, сума боргу [PERSON] частково сплачена у сумі 6 521 грн, що відповідає за курсом НБУ сумі 246,36 доларів США (а.с. 43-63), а тому основна сума заборгованості складає 1 953,64 доларів США. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За умовами зазначеного вище договору позики [PERSON] взяв на себе обов`язок повернути кошти, отримані в позику, але у строк, передбачений договором, кошти, отримані в борг, не повернув. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У постанові від 12 листопада 2020 року № 154/3443/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначено, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. У позивача [PERSON] знаходиться оригінал розписки від 11 листопада 2018 року, у якій не зазначено про повернення отриманої позичальником [PERSON] суми позики, що підтверджує те, що боргове зобов`язання повністю не виконане. З огляду на викладене стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики у сумі 1 953,64 доларів США. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, розраховані позивачем три проценти річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 80,93 доларів США є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача. Судом досліджений договір про надання правової допомоги № б/н від 15 квітня 2020 року, дублікати квитанцій про оплату послуг від 26, 30 квітня 2020 року та 1 травня 2020 року (а.с. 40-42), акт виконаних робіт від 30 квітня 2020 року (а.с. 26), та встановлено, що позивачем було витрачено 9500,00 грн. на правову допомогу. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір та витрати на правову допомогу на користь позивача у розмірі 10310,00 грн.

Outcome: approved