Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно в вигляді 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами,уточнивши який, посилалась на те, що 09.04.2017 року померла її та відповідача мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за аресою: с.Мар»ївка, вул.Степова, буд.10-а, Запорізького району Запорізької області. Позивачка та відповідач є спадкоємцями за заповітом, які належним чином прийняли спадщину, відкриту після смерті матері, звернувшись з відповідними заявами до про прийняття спадщини до Запорізької районної державної нотаріальної контори, в звязку з чим була відкрита спадкова справа. При оформлені спадкових прав зясувалось, що спадкодавець не оформила та не зареєструвала право власності на спадковий будинок при житті, в звязку з чим Запорізькою районною державною нотаріальною конторою була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що змусило позивачку звернутися до суду з позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, від представника позивачки надійшла до суду заява, у якій вона підтримала позов в повному обсязі, просила позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся, неодноразово про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа представник Запорізької районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій проти позову не заперечував, просив суд розглянути справу за їхньої відсутності. Згідно із ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача, його представника та представника третьої особи суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд за вказаних обставин вважає можливим розглянути справу заочно у загальному позовному провадженні за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не зявились. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.1, ч. 2\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно копії свідоцтва про смерть від 10.04.2017 року, [PERSON] померла 09 квітня 2017 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Л.М., від 15.06.1957 року, [PERSON] була матір»ю позивачки. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Судом встановлено, що за свого життя, а саме, 03.04.1997 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Марївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, р. №18, в якому вона зробила заповідальне розпорядження: все належне їй майно вона заповідала позивачці та відповідачу в рівних частках. Вищевказаний заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не відмінений. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивачка та відповідач звернулися до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується наданою суду копією спадкової справи №155/2017 від 27.05.2017 року. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» у разі не подання відомостей ( інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.12.2017 року, виданої Запорізькою районною державною нотаріальною конторою позивачці було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у звязку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1. [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок». Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів працівників, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто, записи у погосподарських книгах визначались в якості актів органів влади(публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до рішення №187 від 12.12.2017 року Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області присвоєно житловому будинку, в якому на час смерті була зареєстрована [PERSON], яка померла 09.04.2017 року, поштову адресу: с. Марївка вул. Степова, 10-а Запорізького району Запорізької області. Відповідно до даних погосподарської книги Біленьківської (Марївської) сільської ради Запорізького району Запорізької області головою домогосподарства за адресою: с. Марївка вул. Степова, 10-а Запорізького району Запорізької області є [PERSON], що підтверджується випискою, виданою Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що обєкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивачки на спадщину, відкриту після смерті матері та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальній конторі через відсутність у неї відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved