Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Ріпкинського районного суду від 19 листопада 2012 року було розірвано. За час подружнього життя у них народилась дитина - [PERSON], [INFO], яка постійно проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. З моменту розірвання шлюбу до теперішнього часу між сторонами не було досягнуто згоди стосовно матеріального утримання та виховання їх спільної дочки. Незважаючи на неодноразові звертання позивачки до відповідача протягом останніх трьох років з вимогами про надання дитині утримання або укладення договору про сплату аліментів, відповідач в добровільній формі кошти на забезпечення дитини не надає, на її прохання та вимоги не реагує. Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання їхньої дитини [PERSON], [INFO], за минулий час (за останні три роки) та стягувати в подальшому до досягнення дочкою повноліття, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня предявлення позову до суду; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; покласти на відповідача всі судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовну заяву підтримала, просила її задовольнити. Додатково пояснила, що з моменту розірвання шлюбу в усній формі неодноразово зверталася до відповідача щодо надання матеріальної допомоги на дитину, але відповідач відмовляється надавати кошти на дитину. Категорично заперечує факт проживання дитини у відповідача та отримання від нього грошей поштою. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, у розмірі 1/4 частини з його доходів. Додатково пояснив, що на даний час не працює та має постійного доходу. Після розлучення постійно надавав кошти на утримання дитини та пересилав поштою як на імя позивачки, так і на імя її матері, оскільки дитина проживала з нею. З жовтня 2012 року по травень 2013 року дитина проживала з його матірю та була на його повному утриманні. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.11.2012 року було розірвано (а.с.5). Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно довідки Горностаївської сільської ради від 19.10.15. № 802, яка видана [PERSON] вбачається, що дійсно її дитина [PERSON], [INFO], фактично проживає разом з матірю в с. Гута-Ткачова по вул. М. Заньковецької, 29 (а.с.6). Позивачка, посилаючись на ст. 191 СК України, просить стягнути аліменти за минулий час, а саме за останні три роки. Позивачка зазначає, що до відповідача зверталась в усній формі щодо надання матеріальної допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Однак в судовому засіданні позивачкою не доведено, що вона вживала заходів щодо добровільної сплати аліментів відповідачем, жодних доказів з цього приводу вона не надала, крім того відповідач зазначив, що з моменту розірвання шлюбу постійно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, що підтверджується наданими ним копіями чеків та квитанцій (а.с.24-28). За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів за минулий час. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За умов ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На час розгляду справи, домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. Відповідно до закону батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обовязок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоровя сторін, їх матеріальне становище, розмір отримуваних доходів, відсутність у відповідача інших дітей та утриманців, тому враховуючи спільний обовязок батьків щодо матеріального утримання дитини, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 18 листопада 2015 року і до повноліття дитини. Крім того, необхідно стягнути з відповідача на користь Державного бюджету (отримувач: УК у м. Чернігові /Новозаводський р-н/ 22030001, КОД ЄДРПОУ 38054398, МФО 853592, банк - ГУДКСУ у Чернігівській області, розрахунковий рахунок № 31210206700004) судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial