Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить ухвалити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що від спільного сімейного життя з відповідачем, 19 березня 2014 року у них народилася дочка [PERSON]. Згідно рішення Рожнятівського районного суду від 04 вересня 2014 року з відповідача в її користь стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON]. З часу ухвалення вказаного рішення відповідач життям дитини не цікавиться, дочка [PERSON] проживає разом з нею, всі питання щодо її виховання вирішуються нею самостійно без участі відповідача, так як останній припинив з нею та дочкою спілкування, не виконує жодного з покладених законом на батьків обовязків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової чи будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просять позов задоволити. Крім цього позивачка пояснила, що з часу народження дитини, тобто з 2014 року вони з відповідачем спільно не проживають, останній життям та здоров'ям дочки не цікавиться, не відвідує її, не піклується про неї. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON]. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат [PERSON] проти позову заперечив, пояснив, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини та бажає приймати участь у її вихованні, однак позивачка чинить йому в цьому перешкоди, перейшла на проживання в інше житло, не допускає батька до дитини. Відповідач [PERSON] на даний час не відвідує дитину, оскільки враховуючи вік дитини, намагається уникати будь-яких конфліктів з позивачкою з приводу виховання дитини, тому обмежується сплатою аліментів. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник органу опіки і піклування Рожнятівської РДА [PERSON] проти позову заперечив, пояснив, що орган опіки і піклування надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній бажає приймати учась у вихованні та утриманні дочки [PERSON], однак відповідачка чинить йому в цьому перешкоди. Просив у задоволенні позову відмовити. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва народження дитини серії 1-НМ №256511 від 27 березня 2014 року, копією актового запису про народження дитини № 11 від 27 березня 2014 року (а.с. 6, 37). Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] по вул. І.Франка, 11, в с. Сваричів Рожнятівського району, перебуває на її утриманні, батько участі у вихованні дитини не бере, що підтверджується актом обстеження № 872, складеним комісією Сваричівської сільської ради 06 червня 2018 року (а.с 8). З письмового пояснення відповідача [PERSON] вбачається, що останній бажає брати участь у вихованні дитини, однак не може цього робити, оскільки позивачка та її родичі постійно чинять йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не пускають його на подвіря, погрожують викликом поліції. Аліменти на утримання дитини сплачує вчасно, заборгованості не має. Заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON], оскільки як батько він хоче брати участь у її вихованні та утриманні. Зідно рішення Рожнятівського районнного суду від 04 вересня 2014 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі по 600 гривень щомісячно до досянення нею повноліття (а.с.7). З висновку органу опіки і піклування Рожнятівської РДА від 18 вересня 2018 року №342/04-13 (а.с. 39) вбачається, що [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини не зявився, проте надав службі у справах дітей письмове пояснення, в якому вказав що з [PERSON] розійшовся одразу після народження дочки [PERSON]. Аліменти на утримання дитини сплачує вчасно, однак бачитися з дитиною не має можливості, оскільки йому чиняться перешкоди в цьому. До органу опіки і піклування про визначення участі у вихованні дочки не звертався. Категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON], оскільки хоче брати участь у її вихованні. Орган опіки і піклування вважає недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON]. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), яка відповідно до статті 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки. Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] надалі бажає належним чином займатися вихованням дитини її матеріальним утриманням, брати активну участь у житті дочки [PERSON]. Проаналізувавши встановлені обставини справи та давши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про відсутність об'єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно дочки [PERSON], а отже, і про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову судовий збір на його користь з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed