Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивачка в червні 2016 року звернулася в суд з даним позовом, в заяві вказала, що 16 лютого 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у них народилося двоє дочок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що на протязі останніх двох років сімейне життя між нею та відповідачем погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен із них має протилежні погляди на життя, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними виникають сварки, свідками яких стають діти, що впливає на їх психологічний стан. Також відповідач іноді застосовує щодо неї фізичні образи, що проявляється у рукоприкладстві, при цьому навіть у присутності дітей. Останній не здатен підтримувати нормальну атмосферу сім'ї, підкуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На початку 2016 року після чергової сварки, в ході якої відповідач фізично та словесно ображав її, принижував, він зібрав свої речі та переїхав проживати до своїх батьків. На даний час вони спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки внаслідок вищезазначених обставин між ними розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Окрім цього вказує, що на даний час вона офіційно не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Проте, вона власними силами намагається матеріально забезпечити дітей, оскільки відповідач, який проживає окремо від дітей, ухиляється від свого обов'язку щодо їх утримання. Коштів, які вона отримує недостатньо для належного та необхідного забезпечення неповнолітніх дітей. Також зазначає, що відповідач не отримує регулярного офіційного доходу. З огляду на наведене просить шлюб між ними розірвати; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1500 грн. щомісячно з моменту звернення д суду з цим позовом до досягнення дітьми повноліття. В судове засіданні позивачка не з'явилася, подала заяву, у якій позовні вимоги уточнила, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1000 грн. Водночас просить розглядати справу її відсутності, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Коленчук», стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Відповідач також в судове засідання не з'явився, подав заяву, у якій просить розглядати справу у його відсутності, при цьому вказав, що на розірвання шлюбу погоджується та згідний на сплату аліментів у розмірі 1000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2008 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.02.2008 року. Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сімейне життя в сторін не склалося, з початку 2016 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочок не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наведених обставин, суд приходить до переконання, що подальше перебування сторін в шлюбі неможливе, сім'я розпалась остаточно і шанси її збереження втрачено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітніх дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров'я, беручи до уваги, ті обставини, що відповідач має не регулярний дохід, однак є працездатною особою та згідний сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному позивачкою розмірі, суд приходить до висновку, що з останнього слід стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до законодавства, до повноліття дітей. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на вищенаведені обставини суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved