Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідача [PERSON] на утримання малолітньої дитини. Вказуючи на те, що відповідач, як батько їхньої спільної дитини, не надає їй матеріальної допомоги на утримання цієї дитини, позивачка просить стягти з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина аліменти у розмірі 1\\4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття, зазначивши, що інших зобов'язань матеріального характеру відповідач не має. Позивачка в судове засідання не з'явилась хоча вчасно і належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча вчасно і належним чином був повідомлений про дату й місце розгляду справи, подав до суду заяву, в якій не заперечує проти позову та провести розгляд справи за його відсутності. Просив звільнити його від сплати судового збору через інвалідність ІІ групи. Дослідивши матеріали справи та врахувавши позиції сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2 ст. 27 вищевказаної Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З матеріалів справи встановлено, що позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, оскільки вона потребує постійного догляду з боку дорослих і є потреба у використанні коштів на її утримання. З врахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, беручи до уваги те, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], інших аліментних зобов'язань не має, на думку суду, сторонами вірно визначено розмір аліментів на утримання дитини, який повинен становити 1/4 частину всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з відповідача необхідно стягнути вказаний розмір аліментів, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 22.06.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п. 3, 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», п. 35 Постанова Пленуму Вищого спец суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд, беручи до уваги, що сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved