overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, відповідно до якої просить розірвати шлюб, який був укладений та зареєстрований 17 травня 1997 року в Тридубській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області, актовий запис №05. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені більше двох років тому через те, що відповідач зловживає спиртними напоями, здійснює фізичне насилля щодо неї, вчиняє сварки, що негативно впливає на виховання дітей. Позивачка вважає, що примирення між ними не може бути, тому просить про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказуючи, що буде вживати заходів для збереження шлюбу. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 травня 1997 року в Тридубській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №05, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], яке видано 17 травня 1997 року(а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Тридубською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 04 серпня 1997 року(а.с.9), сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області 14 листопада 2008 року(а.с.10). Однією сім'єю як чоловік та жінка сторони не проживають з жовтня місяця 2013 року. Зберігати сім'ю позивачка не бажає і вважає це неможливим, оскільки відповідач застосовує до неї фізичне насилля, не цікавиться життям дітей. Суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, тому підлягає розірванню. Положеннями ч.2 ст.112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх неповнолітніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, відповідно до якої просить розірвати шлюб, який був укладений та зареєстрований 22 червня 2010 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №23. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені через різні погляди на сімейне життя та життя в цілому. В судове засідання позивачка не з'явилась, згідно письмової заяви просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, згідно письмової заяви просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 червня 2010 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис №23, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 22 червня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області(а.с.3). Неповнолітніх дітей сторони не мають. Однією сім'єю, як чоловік та жінка сторони не проживають на протязі тривалого часу. Суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, тому підлягає розірванню. Положеннями ч.2 ст.112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх неповнолітніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, відповідно до якої просить розірвати шлюб, який був укладений та зареєстрований 24 липня 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №21. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені через різні погляди на подружнє життя та несумісність характерів, разом не проживають близько трьох років, вважає, що їх шлюб остаточно розпався, збереження сім'ї неможливе. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 липня 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №21, відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], яке видано 24 липня 2007 року(а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області 24 липня 2007 року(а.с.5). Однією сім'єю, як чоловік та жінка сторони не проживають тривалий час. Зберігати сім'ю сторони не бажають і вважають це неможливим, що підтверджується їх поясненнями в судовому засіданні. Суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, тому підлягає розірванню. Положеннями ч.2 ст.112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх неповнолітніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, до відповідача, в якій просила стягнути заборгованість середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 10\~768,24 грн. Сторони подали заяви про проведення судового засідання без фіксації судового процесу. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача підлягаючими задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] з 1972 року по 14.02.2013 року працювала в ДСК «ЧМП» на різних посадах, остання посада економіст на 0,25 ставки. Наказом по ДСК «ЧМП» від 14.02.2013 року № 67-Л «По особовому складу» [PERSON] була звільнена з ДСК «ЧМП» у звязку з скороченням штату працівників. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивачці не була виплачена заробітна плата за грудень 2012 та січень-лютий 2013 року та вихідну допомогу. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.04.2014 по справі № 522/13631/13-ц, з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь позивачки стягнути компенсація за затримку виплати заробітної плати, вихідну допомогу та моральну шкоду. Грошеві кошті за вказаним рішенням стягнути на користь позивачки 25.08.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з наведеного, суд вважає, що ДСК «Чорноморське морське пароплавство» повинно сплатити на корить позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку. Але, зазначена сума компенсації підлягає оподаткуванню податком з доходів з фізичних осіб та військовим збором згідно ст. 162, ст.163 ст.164. Податкового кодексу України та норм підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України відповідно до ставок 2015 року. Сума оподаткуванню податком з доходів з фізичних осіб становить 10 768, 24 грн. Х15% = 1615, 23 грн.; Сума військового збору становить 10 768, 24 грн. Х 1,5% = 161, 5 грн. Таким чином, сума компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні з урахуванням податків становить 10 768, 24 грн. - 1615, 23 грн. 161, 5 грн. = 8991,51 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 гривень.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона являється власницею частини житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Вячеслава Чорновола (в минулому вул. [PERSON]), 33/1 в м. Скадовськ Херсонської області, в якому крім неї зареєстрований її онук [PERSON], який з 2014 року не проживає у вказаному будинку. Позивачка позбавлена можливості отримувати субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та вимушена сплачувати комунальні платежі за кількістю мешканців житлового будинку. З наведених підстав просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним будинком. Позивачка в судове засідання не зявилася, спрямувала заяву з проханням розглядати справу без її участі (а.с. 23). Відповідач повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за місцем реєстрації судових повісток. Оскільки зі змісту заяви позивачки не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що 37/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Херсонська область м. Скадовськ вул. Вячеслава Чорновола (в минулому вул. [PERSON]), 33/1, належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2018 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 119718856 від 04.04.2018 (а.с. 8-9). Той факт, що відповідач [PERSON], який зареєстрований за вказаною адресою, не проживає у вказаному житловому будинку з 2014 року підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 26.12.2018 (а.с. 6). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача в будинку, співвласницею якого є позивачка обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним їй майном, тому позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391,\~405 та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона являється власницею частини житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Миру, 18 в м. Скадовськ Херсонської області, в якому крім неї зареєстрований [PERSON], який з 2006 року не проживає у вказаному будинку. Позивачка позбавлена можливості отримувати субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та вимушена сплачувати комунальні платежі за кількістю мешканців житлового будинку. З наведених підстав просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним будинком. Позивачка в судове засідання не зявилася, спрямувала заяву з проханням розглядати справу без її участі (а.с. 24). Відповідач повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за місцем реєстрації судових повісток. Оскільки зі змісту заяви позивачки не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Херсонська область м. Скадовськ вул. Миру, 18, належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 635226 від 16.10.2012 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 129350035 від 02.07.2018 (а.с. 8-10). Той факт, що відповідач [PERSON], який зареєстрований за вказаною адресою, не проживає у вказаному житловому будинку з 2006 року підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 30.01.2019 (а.с. 6). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача в будинку, співвласницею якого є позивачка обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним їй майном, тому позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391,\~405 та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свій позов [PERSON] аргументувала тим, що 04.07.2017 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] та 1/2 частини від 1/4 ідеальної частини житлового будинку №18 (яка уявляє собою квартиру №4) по провул.Шкільному в м.Білозерське. У звязку з тим, що чоловік працював на шахті та мав право на безоплатне отримання вугілля, він був зареєстрований в зазначеному житловому будинку, але фактично проживав, до самої смерті, разом з позивачкою за місцем реєстрації останньої за адресою м.Білозерське вул..Ватутіна 17/2. У зв»язку з вищевикладеним позивачка вважала, що після смерті свого чоловіка вона фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом з ним до його смерті. 29.08.2018 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з пропущенням нею 6 місячного строку, передбаченого ст.1270 ЦК України. Позивач зазначає, що вказаний строк вона пропустила з поважних причин, а саме у звязку з тим, що вона є людиною похилого віку і внаслідок своєї юридичної необізнаності, помилялась в тому, що вона є спадкоємицею, що фактично прийняла спадщину. Крім того зазначала, що за станом свого здоров»я вона не мала можливості раніше звернутися до нотаріуса. Просила визнати причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними і визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 04.07.2014 року її чоловіка [PERSON] До закінчення підготовчого провадження представник позивача [PERSON] надала суду клопотання, в якому просила замінити первісного (неналежного) відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] міську раду Донецької області, а також просила залучити до справи [PERSON] в якості третьої особи. Ухвалою суду\~22\~листопада 2018\~року первісного відповідача [PERSON] замінено на належного [PERSON] міську раду Донецької області та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору лисенка [PERSON] (а.с.73). Позивач та її представник в судове засідання не зявились. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача, [PERSON] міської ради Донецької області, будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Від відповідача, від імені якого діє голова [PERSON] міської ради [PERSON], надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Проти задоволення позову не заперечують. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не зявився, на електрону адресу суду направив заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. За вищевказаних обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Аргументуючи заявлені вимоги, зазначає, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 03.02.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Добропілля Донецької області, за актовим записом №20. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на життя, позивачка вважає, що подальше сімейне життя неможливе, сім`я розпалась. Просить суд розірвати їх шлюб. Позивачка до підготовчого засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання була належним чином повідомлена. До суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач до підготовчого засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу та про ти того, щоб спільна дитина мешкала разом з позивачкою. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 03.02.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Добропілля Донецької області, за актовим записом №20 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Проголошена ст.51 Конституції України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясував фактичні взаємини подружжя, які фактично припинили шлюбні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного, те, що спільна малолітня дитина мешкає разом з позивачкою, яка не чинить перешкод для спілкування відповідача з дитиною. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача, а також інтересам їх дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved