Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що разом з нею проживають малолітні онуки - [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO] народження. Батьками дітей є її син - [PERSON] та його колишня дружина [PERSON]. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, не відвідують навчальні дитячі заклади, не проживають разом з дітьми, не створили належних умов для виховання та проживання дітей, просить суд позбавити їх батьківських прав відносно малолітніх дітей. Крім того, просить стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини щомісячного доходу з кожного, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до повноліття дітей. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Пухтаєвич О.О. позовні вимоги підтримали, згодом уточнили та просили вирішити питання щодо позбавлення батьківських прав лише матір дітей - [PERSON], пояснивши, що вона не проживає з разом з дітьми, не піклується про них, мешкає за межами України, куди виїхала разом з іншими дітьми. Також уточнили, що просять суд стягнути аліменти на утримання дітей з відповідачки, змінивши частку з 1/3 частини на ?. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, але заперечував проти стягнення з нього аліментів на дітей. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей Куп`янської райдержадміністрації Харківської області Діденкова Л.І. проти задоволення позовних вимог заперечувала. Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей Дворічанської райдержадміністрації Харківської області Пархоменко Н.Ю. проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про народження, виданих Кіндрашівською сільською радою Куп'янського району Харківської області, батьками [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO] народження, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-14). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 20.05.2013року Кіндрашівською сільською радою Куп'янського району Харківської області та розірвано рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015року. При реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «Ожигіна», яке залишено їй і після розірвання шлюбу (а.с.15). Відповідно до акту від 20 жовтня 2015року, складеного комісійно та затвердженого Дворічанською селищною радою Харківської області, малолітні [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO] народження, проживають без реєстрації разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно довідок та актів, складених Кіндрашівською сільською радою Куп'янського району Харківської області, малолітні [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO] народження, значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS], але фактично діти за цією адресою не проживають з квітня 2015року (а.с.8,10,12). Відповідно до довідки Кіндрашівської сільської ради Куп'янського району Харківської області за № 671 від 05.11.2015року [PERSON], [INFO] народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично за зазначеною адресою не проживає з липня 2014року, зі слів родичів перебуває в Російській Федерації (а.с.9). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо дитини визначено статтею 150 Сімейного Кодексу України, за якою вони зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст.ст. 150, 164 Сімейного Кодексу України участь в утриманні дитини є лише одним із дуже багатьох факторів, що в сукупності свідчать про належне виконання особою своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Так, згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України (пункти 15, 16, 18 Постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до висновків органів опіки та піклування Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO] народження. Відповідно до ст.57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження обставин, передбачених п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, які б свідчили про ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Таких обставин не встановлено і судовим розглядом справи. Оскільки судом не встановлено об'єктивних причин та обставин, які б свідчили про свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками і спростовували висновок служби у справах дітей про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed