Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з заявою, в якій зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого записаний та є батьком відповідач по справі. З 01 вересня 2013 року по 30 червня 2014 року син навчається на денному віділенні Київського державного економіко-технологічного університету транспорту. Відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки він офіційно працює та отримує заробітну плату. Позивачці одній важко утримувати сина, у зв'язку з тим, що йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх його видів заробітку, починаючи стягнення з 01 вересня 2013 року і до закінчення ним навчання тобто до 30 червня 2014 року. В судове засідання позивачка не з'явилася. Надала до суду заяву, в якій змінила заявлені позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку, починаючи стягнення з 01 вересня 2013 року і до закінчення ним навчання тобто до 30 червня 2014 року, а також просила дану справу розглянути у її відсутність. Відповідач змінені позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглянути у його відсутність, про що надав відповідну заяву. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно ч. 3 ст. 181Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника та отримувача аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст. 199 СК України - якщо повнолітні діти продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов'язані утримувати їх до 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Outcome: approved