Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Михайлівської сільської ради та [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку набувальної давності право власності на дві земельні ділянки по вул.Миру, 26, в с.Сергіївка Вільнянського району Запорізької області. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, її матір [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 03.05.2001 року купила житловий будинок № 26 по вул.Миру в с.Сергіївка Вільнянського району Запорізької області. Зазначений будинок розташовувався на земельній ділянці площею 0,477 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства. Відчуження цієї земельної ділянки разом із будинком у договорі відображено не було, тим не менше, [PERSON], за відсутності заперечень з боку продавця будинку, заволоділа цією земельною ділянкою, відкрито користувалася нею та відносилася до неї як до свого власного майна. 04.04.2018 року [PERSON] померла, позивачка у справі є її єдиним спадкоємцем за законом, і продовжила володіти цією земельною ділянкою. Оскільки позивачка, таким чином, більше 15-ти років відкрито володіє і користується земельною ділянкою, вважає, що добросовісно набула право власності на зазначене майно. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої вимоги, просить задовольнити заявлений позов. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, відзив не подала, про дату і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Представник Михайлівської сільської ради подав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, матір позивачки [PERSON], згідно нотаріального договору купівлі-продажу від 03.05.2001 року, купила у відповідачки [PERSON] житловий будинок № 26 по вул.Миру в с.Сергіївка Вільнянського району Запорізької області. За змістом договору, зазначений будинок розташовувався на земельній ділянці площею 0,477 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що належала відповідачці [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 016605 від 27.04.2001 року. Відчуження цієї земельної ділянки разом із будинком у договорі відображено не було, тим не менше, [PERSON] після укладення договору, за відсутності заперечень з боку продавця будинку, заволоділа цією земельною ділянкою, відкрито користувалася нею та відносилася до неї як до свого власного майна. Вбачається також, що 04.04.2018 року [PERSON] померла, позивачка у справі є її єдиним спадкоємцем за законом, і продовжує володіти земельною ділянкою на момент розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність); Згідно ч.2 ст.344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Таким чином, вимоги позивачки є обґрунтованими. Суд також враховує, що згідно рішення виконкому Михайлівської сільради № 40 від 21.12.2018 року, було встановлено цільове призначення земельної ділянки площею 0,477 га: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства 0,227 га. На підставі викладеного та

Outcome: approved