Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить визнати за нею право на спадщину - земельну ділянку площею 3,73 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Поличинецької сільської ради Козятинського району, яка належала померлому [INFO] року [PERSON]. Позивачка посилається на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну частку (пай) площею 3,55 га, що розташована на території Поличинецької сільської ради. Вона є спадкоємцем 1-ї черги за законом, прийняла спадщину та розпорядилась майном померлого. Після смерті батька на його ім'я 26 березня 2003 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю - земельну ділянку площею 3,73 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Поличинецької сільської ради Козятинського району. Отримати свідоцтво про право на спадщину вона не може, так як державний акт був виданий після смерті батька. В судове засідання позивачка не з'явилась, в письмовій заяві позовні вимоги підтримала, просить справу слухати у її відсутність (а.с.19) Представник Поличинецької с/ради в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві позовні вимоги визнав повністю, просить справу слухати у його відсутність. (а.с.20). Представник Козятинської РДА в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві позовні вимоги визнав повністю, просить справу слухати у його відсутність. ( а.с.23). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивачки [PERSON].(а.с.4), після смерті якого відкрилась спадщина на земельну частку(пай) площею 3,55 га, що розташована на території Поличинецької сільської ради, що належала померлому на підставі сертифікату серії [NUMBER](а.с.9). Враховуючи, що Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» була зупинена дія ст. 23 ЗК України щодо видачі державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, суд приходить до висновку, що [PERSON] став власником земельної ділянки з дня прийняття Поличинецькою с/радою Козятинського р-ну рішення про передачу йому земельної ділянки у приватну власність. На підставі сертифікату серії [NUMBER] 26 березня 2003 року на ім'я померлого [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю - земельну ділянку площею 3,73 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Поличинецької сільської ради Козятинського району (а.с.8). Позивачка є спадкоємцем 1-ї черги за законом(а.с.12), прийняла спадщину та розпорядилась майном померлого(а.с.7). Позивачка не може оформити свої спадкові права, так як державний акт на право приватної власності на земельну ділянку був виданий після смерті її батька. Відповідно до п. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року право на земельну частку(пай) у колективній власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства може бути об'єктом успадкування. Відповідно до п. 17 розділу 10 Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку(пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку(пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток(паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, суд вважає доведеним, що земельна частка( пай), право на яку мав [PERSON] і яке посвідчувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) розміром 3.55 в умовних кадастрових гектарах, і земельна ділянка площею 3,73 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Поличинецької сільської ради Козятинського району, і право на яку посвідчувалось державним актом на право власності на землю - це одна і та ж сама земельна ділянка, один і той самий об'єкт успадкування. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд вважає. що права позивачки порушені, а тому підлягають захисту за судовим рішенням. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК України 1960 року, згідно з якими спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Outcome: approved