Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності за набувальною давністю. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що з 2003 року вона добросовісно володіє та відкрито користується 3/10 частинами житлового будинку садибного типу з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS], який придбала у СТОВ «Дніпро» с. Леськи, що підтверджено відповідними квитанціями. З 30 січня 2003 року вона зареєструвала місце свого проживання за вказаною адресою. Однак укладення основного договору про купівлю частини вказаного будинку не відбулося, оскільки в представника СТОВ не було часу для цього. В 2003 році СТОВ «Дніпро» припинило свою діяльність, житловий будинок по [ADDRESS] було передано в комунальну власність на баланс Леськівської сільської ради Черкаського району. В 2004 році ЧООБТІ виготовлено технічну документацію на вказаний будинок, однак на той час вона перебувала у скрутному матеріальному становищі і тому не змогла оформити право власності на 3/10 частини житлового будинку по [ADDRESS]. Оскільки вона з 2003 року по даний час зареєстрована та проживає у частині житлового будинку по [ADDRESS], добросовісно, відкрито та безперервно ним володіє просить суд визнати за нею право власності на 3/10 частини житлового будинку садибного типу з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по [ADDRESS]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши суду заяву в котрій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача - Леськівської сільської ради Черкаського району, в судове засідання не з'явився, але від сільської ради надійшла письмова заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 30.06.2011 року позивачка після реєсрації шлюбу з [PERSON] отримала прізвище «[PERSON]», дівоче прізвище «[PERSON]». З наданих суду квитанцій до прибуткового касового ордеру № 292 від 29.10.2002 року, № 295 від 30.10.2002 року та № 31 від 14.03.2003 року [PERSON] оплатила кошти в сумі 1851, 87 грн. за будинок по [ADDRESS]. Рішенням Леськівської сільської ради Черкаського району № 100 від 29.10.2004 року «Про оформлення права власності на жилі будинки та господарські будівлі» доручено ЧООБТІ провести реєстрацію та видати в рівних частках свідоцтво про право спільної власності на домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON], ідеальна частка складає 3/10. З довідки № 537 від 01.08.2014 року вбачається, що [PERSON] являється власником 3/10 частин домоволодіння по [ADDRESS], площею 21,3 м2. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто відлік може починатися з 1 січня 2001 року, як зазначено в пункті 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України ). Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на які не будь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. Зі змісту ст. 344 ЦК України визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 Інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми ст. 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи предявлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Частиною 4 ст. 344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки, позивачка [PERSON] добросовісно, відкрито, на протязі 11 років володіє спірним майном, жодних претензій чи вимог з боку інших осіб щодо оспорювання права власності на вказаний житловий будинок не було, тому позивачку слід визнати власником 3/10 частин житлового будинку садибного типу з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по [ADDRESS].

Outcome: approved