overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після матері [PERSON], яка померла [INFO]., посилаючись на те, що пропустила строк з поважних причин, оскільки на момент смерті матері в м. Алчевську тривала та триває анти терористична операція та м. Алчевськ знаходиться на території, яка непідконтрольна державній владі України. На зазначеній території проводились бойові дії, можливості виїхати в шестимісячний строк після смерті матері з тимчасово окупованої території у зв'язку з загрозою життю у позивачки не було. Позивачка в судове засідання не з'явилась, позовні вимоги підтримала, справу просила розглядати за її відсутності, про що надала відповідну письмову заяву. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, не заперечували проти задоволення позовних вимог, справу просила розглядати за її відсутності, на що надала письмову заяву. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія свідоцтва про смерть; копія заповіту; постанова про відмову здійснення нотаріальної дії; копія свідоцтва про народження; копія свідоцтва про шлюб. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON]. 26 травня 1989 р. мати склала заповіт, який засвідчено нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за №2-2048. Згідно заповіту на випадок смерті мати зробила таке розпорядження : «Належний мені житловий будинок разом із господарськими та побутовими будовами та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] заповідаю [PERSON]», тобто позивачці. Таким чином, згідно даного заповіту позивачка є єдиним спадкоємцем майна, що належало її матері. 19 квітня 2016 р. позивачка звернулась до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину після померлої матері та того ж дня отримала постанову №295/02-31 про відмову у здійсненні нотаріальної дії у зв'язку з пропуском строку прийняття спадщини. Позивачка вважає, що пропустила строк з поважних причин, оскільки на момент смерті матері в м. Алчевську тривала та триває анти терористична операція та м. Алчевськ знаходиться на території, яка непідконтрольна державній владі України. На зазначеній території проводились бойові дії, можливості виїхати в шестимісячний строк після смерті матері з тимчасово окупованої території у зв'язку з загрозою життю у позивачки не було. Відповідно до ст. 1272 ч.3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає поважними причини пропуску позивачкою строку прийняття спадщини, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після чоловіка [PERSON], який помер [INFO], посилаючись на те, що пропустила строк з поважних причин, оскільки їй не було відомо про існування заборгованості по заробітній платі у померлого чоловіка та на теперішній час керівництво підприємства, на якому працював чоловік позивачки, повідомило її в телефонному режимі про початок виплати заборгованості і пропонували надати копію свідоцтва про прийняття спадщини. Позивачка у наданій суду письмовій заяві позов підтримала. Представник відповідача у письмовій заяві позов визнала, попереджена про наслідки визнання позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 1975 р. позивачка уклала шлюб із [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладено шлюбу зроблено запис №1206 відділом запису актів громадянського стану м. Лисичанська Ворошиловградської обл. та стали мешкати разом за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді заборгованості із заробітної плати. У липні 2017 р. позивачка звернулась до Лисичанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом і отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини пропуску строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України. Позивачка вважає, що пропустила строк з поважних причин, оскільки їй не було відомо про існування заборгованості по заробітній платі у померлого чоловіка та на теперішній час керівництво підприємства, на якому працював чоловік позивачки, повідомило її в телефонному режимі про початок виплати заборгованості і пропонували надати копію свідоцтва про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ч.3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає поважними причини пропуску позивачкою строку прийняття спадщини, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому, після уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2016 р. по 07.06.2017 р. у розмірі 17957,48 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн., посилаючись на те, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивачка у судове засідання не зявилась, справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, про що надала відповідну письмову заяву. Представник відповідача в судове засідання не зявився, у письмовій заяві позов визнав, не надав заперечень проти обставин, викладених у позові, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив слухати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачка працювала у відповідача на посаді юрисконсульта. Наказом № 121/к від 01.11.2016 р. була звільнена за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням з 01.11.2016 р. з виплатою компенсації за невикористану відпустку за 2 к/дн, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній платі в повному обсязі була виплачена лише 07.06.2017 р. Відповідно довідки №35 від 29.05.2017 р. середньогодина заробітна плата дорівнює 30,13 грн. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до виплати складає 17957,48 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.11 ЦПК України позов підлягає задоволенню у межах заявлених позовних вимог у повному обсязі. Суд вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову представником відповідача слід прийняти. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20002,56 грн., посилаючись на те, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивачка у судове засідання не зявилась, справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, про що надала відповідну письмову заяву. Представник відповідача у судове засідання не зявився, справу просив розглядати за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав відповідну письмову заяву. У судовому засіданні досліджені докази:копія трудової книжки; копії Витягів з наказів 358-К від 23.01.2012 р., №731-к від 03.10.2016 р., №35-К від 16.01.2012 р.; довідка про середню заробітну плату (дохід) №197 від 17.10.2016 р.; копія довідки №193 від 12.10.2016 р. Суд, дослідивши докази у справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що з 23.01.2012 р. позивачка працювала у відповідача дільничим гірничим нормувальником. Наказом № 731-к від 03.10.2016 р. була звільнена за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за №8 від 05.10.2016 р. Відповідачем при звільненні позивачки в порушення ст.116 КЗпП України не був проведений розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній платі складала 41572 грн. Відповідно довідки №197 від 17.10.2016 р. середньоденна заробітна плата (дохід) дорівнює 208,36 грн., з урахуванням обовязкових податків. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 20002,56 грн. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551,2 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому, після уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 23228,64 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 грн., посилаючись на те, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивачка у судове засідання не зявилась, справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, про що надала відповідну письмову заяву. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, у письмовій заяві позов, в частині вимог, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визнала у повному обсязі, справу просила слухати за її відсутності. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія трудової книжки; копія довідки про заборгованість по заробітній платі; довідка про середньомісячну заробітну плату; копія витягу з наказу №26-к від 24.01.2017 р. Дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала у відповідача на посаді майстра господарського цеху. Наказом № 26к від 24.01.2017 р. була звільнена за п. 3 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у звязку з невиплатою заробітної плати, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за №37 від 24.01.2017 р. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній платі складала 23022,93 грн. Відповідно довідки №24/625 від 25.05.2017 р. середньоденна заробітна плата за календарний день дорівнює 155,14 грн. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до виплати складає 23228,64 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.11 ЦПК України позов підлягає задоволенню у межах заявлених позовних вимог про стягнення середнього заробітку у повному обсязі. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України підлягають задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 грн., наявність якої підтверджується порушенням трудових прав позивачки, а розмір вимог відповідає тривалості порушення і є співрозмірним розміру середнього заробітку. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 960 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить визнати відповідачку, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Станіславського, буд. 23, посилаючись на те, що з січня 2016 р. відповідачка за вказаною адресою не мешкає. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі, оскільки не мешкає за адресою реєстрації, бо її туди не пускають. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку №23 по вул. Станіславського в м. Лисичанську Луганської обл.,\~на підставі\~договору дарування\~від 10.02.1995\~р.,\~посвідченого державним\~нотаріусом Лисичанської\~державної нотаріальної\~контори [PERSON],\~зареєстрованого у\~реєстрі за\~№2-689.\~Окрім позивачки\~в зазначеному будинку зареєстрований як член її сімї відповідачка, яка з січня 2016 р. за вказаною адресою без поважних причин не мешкає. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що доведення поважності підстав непроживання члена сімї власника лежить на такому члені сімї, позивач повинен тільки довести факт непроживання. Такий факт\~визнається відповідачкою\~та підтверджується\~допитаними в\~судовому засіданні\~свідками [PERSON]\~і Тішкіною Т.О. Разом з тим, відповідачкою не доведено, що позивачкою їй чинилися перешкоди у проживанні у спірному житлі. Так, з наданого відповідачкою висновку від 03.07.2016 р. за її повідомленням вбачається, що відповідачка звернулася до органів внутрішніх справ, оскільки позивачка не впускала її до житла. Після приїзду працівників поліції відповідачка забрала свої речі і пішла. Таким чином, відповідачка не ставила на меті проживання у спірному житлі, а тільки забрати свої речі. Також відповідачка пояснила, що не зверталася до суду з позовом про вселення, що також свідчить про відсутність справжньої зацікавленості у реалізації права користування спірним житлом. Тому суд вважає надані позивачкою докази достатніми та переконливими. Судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю, посилаючись на те, що вона з 1996 р. добросовісно заволоділа чужим майном і на протязі більше 10 років продовжує відкрито, безперервно, добросовісно володіти вказаним майном, у зв'язку з чим набула право власності на це майно. Позивачка в судове засідання не з'явилась, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи, справу просила розглядати за її відсутності, про що надала суду письмову заяву. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що з 1996 р. позивачка почала мешкати та мешкає по даний час у квартирі [ADDRESS] та фактично вступила в управління зазначеною квартирою, продовжує відкрито безперервно володіти вказаним майном до даного часу. Квартира належить дяді позивачки - [PERSON], [INFO], який рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 30.05.2006 р. визнаний померлим. Після його смерті спадщину прийняла, але не оформила його дружина - відповідачка. З 1996 р. позивачка витратила на утримання квартири значні кошти та сплачує комунальні послуги на квартиру, договори по комунальним послугам оформила на своє ім'я. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 07.06.2017 р. позивачка визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] оскільки мешкала в вищевказаній квартирі, яка на теперішній час є єдиним місцем мешкання позивачки, іншого майна вона не має. Окрім позивачки в квартирі ніхто не проживає, речей власника та будь-яких інших осіб у вищезазначеній квартирі не має. Оплату комунальних послуг та інших платежів позивачка здійснює за свій рахунок. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Суд вважає надані позивачкою докази достатніми та переконливими. Судовий збір у розмірі 640 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке розташоване за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Степова, буд. 32, в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON], який помер 20.11.2013 р. Представник позивачки у наданій суду письмовій заяві уточнений позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача у письмовій заяві уточнений позов визнав, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 20 листопада 2013 р. помер батько позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №32 по вул. Степова у м. Лисичанську Луганської обл., який належав померлому на підставі договору від 28.05.1980 р., посвідченого старшим державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за №1-2514. При зверненні до державного нотаріуса Другої Лисичанської державної нотаріальної контори [PERSON] щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, на що 24.05.2017 р. позивачці було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки згідно ст.ст. 1270, 1272 ЦК України спадкоємець [PERSON] у відповідний строк не подала заяву про прийняття спадщини після померлого 20.11.2013 р. [PERSON] Згідно ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові „Про судову практику у справах про спадкування вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Суд вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову представником відповідача слід прийняти. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS], недоотриманої пенсії в сумі 26169,96 грн., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 26.12.2016 р. Позивачка у наданій суду письмовій заяві уточнені позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача у письмовій заяві уточнені позовні вимоги визнав, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 26 грудня 2016 р. померла матір позивачки [PERSON], після смерті якої відкрилось спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] та недоотриманої пенсії в сумі 26169,96 грн. При зверненні до Лисичанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачка отримала Постанову про відмову вчинення нотаріальної дії, оскільки заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін вона не подала, а документально перевірити факт її постійного проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, тобто факт прийняття спадщини спадкоємцем, немає можливості. Згідно ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові „Про судову практику у справах про спадкування вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Суд вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову представником відповідача слід прийняти. На підставі викладеного,

Outcome: approved