Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить звільнити її від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового наказу № 456/508/19 та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60333369 від 18.10.2019 головного державного виконавця Осадець М.О., за період з 12.02.2019 по час пред`явлення виконавчого листа до виконання. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що 11.03.2019 Стрийським міськрайонним судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з неї на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.02.2019 і до досягнення повноліття дитини. 28.10.2019 вона отримала поштою постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом. Її заробітна плата за шість місяців 2019 року становить 67878,61, з яких утримано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 12218,15 грн. Чистий місячний дохід становить 9276,74 грн., який іде утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , непрацездатної матері, лікування внаслідок отриманої в дитинстві травми хребта, сплату аліментів на утримання сина. Тому стягнення з її заробітної плати ще заборгованості за аліментами за період з лютого по жовтень 2019 року, ставить її сім`ю в тяжке фінансове становище. Дії щодо непред`явлення відповідачем виконавчого листа протягом тривалого часу вважає умисними, а відтак просить звільнити її від сплати заборгованості за аліментами. Окрім того, просила стягнути з відповідача 19271,08 грн. сплаченої нею заборгованості за аліментами та 3600 грн. матеріальних збитків. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.12.2019 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Осадець М.О. про звільнення від сплати заборгованості за аліментами прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 14.01.2020. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі. 10.01.2020, скориставшись процесуальним правом, [PERSON] подав відзив на позов, в обґрунтування якого покликався на те, що викладені в позові обставини та твердження є голослівними, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Відтак, виходячи з приписів ст. 197 СК України, вважає що відсутні підстави для звільнення позивачки від сплати заборгованості за аліментами, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.01.2020 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Осадець М.О. про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 29.01.2020. Розгляд справи по суті розпочався у судовому засіданні 06.03.2020, у зв`язку з оголошеним карантином був відкладений на 02.04.2020, 30.04.2020 та відбувся 21.05.2020 за участі відповідача. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечив у повному обсязі, покликаючись на викладені у відзиві обставини. При цьому понесені ним судові витрати просив залишити за ним. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, відповідача, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши у засіданні порушення прав позивачки цивільного характеру, а також, виходячи, у першу чергу, із задоволення потреб та інтересів дитини, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою Комунального підприємства «Управляюча компанія «Світанок» № 26 від 13.01.2020 малолітній [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з батьком та бабусею. Судом встановлено, що сторони проживають окремо один від одного, при цьому їхній син проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Так, відповідно до довідки ОСББ «Друкар» № 116 від 06.11.2019 позивачка [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , та мамою /а.с. 9/. Згідно із судовим наказом, виданим Стрийський міськрайонним судом Львівської області від 11.03.2019 в справі № 456/508/19 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] , наказано стягувати з останньої аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 12.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення суду набрало законної сили /а.с. 7/. Судом встановлено, що на підставі вказаного виконавчого документа головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60333369 від 18.10.2019, яку було направлено позивачці /а.с. 3-5/. Також судом встановлено, що [PERSON] працює в ТзОВ «Фуджікура аутомотів Україна Львів», де займає посаду оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок та отримує заробітну плату, загальна сума якої з 01.05.2019 по 31.10.2019 становить 67878,61 грн. /а.с. 8/. При цьому відповідач [PERSON] працює в АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», де займає посаду слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування та отримує заробітну плату, загальна сума якої з 01.07.2019 по 31.12.2019 становить 49890,93 грн. Відповідно до довідки ТзОВ «Фуджікура аутомотів Україна Львів» за № F0000000233 від 18.05.2020 заборгованість [PERSON] за аліментами відповідно до постанови ВП № 60333369 за період з 12.02.2019 по 01.11.2020 склала 19271,08 грн. Станом на 18.05.2020 залишок боргу становить 918,35 грн. З довідки про отримання (сплату) аліментів В-3/№37307 від 18.05.2020, виданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів, розмір сплачених [PERSON] аліментів за період з 01.12.2019 по 13.05.2020 становить 18352,73 грн. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Вищенаведені роз`яснення знайшли підтвердження у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 307/1186/17, в якій зазначено, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Так, суд вважає за необхідне звернути увагу позивачки, що суд може звільнити від сплати заборгованості за аліментами, яке відбувається виключно в межах наявної заборгованості. Позивачка ставить вимогу про звільнення її від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 19271,08 грн. та повернення їй сплаченої відповідачу заборгованості за аліментами у вказаному розмірі, проте станом на 18.05.2020 залишок боргу становить 918,35 грн., що підтверджується наданою [PERSON] довідкою ТзОВ «Фуджікура аутомотів Україна Львів» за №F0000000233 від 18.05.2020. Звертаючись до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, [PERSON] покликалась на те, що має на утриманні ще дочку від іншого шлюбу, непрацездатну маму, на утримання яких і розподіляється отримуваний нею дохід. Крім цього, вона є інвалідом ІІІ групи, відповідно потребує постійного лікування. Проте покликання позивачки на вказані обставини як підставу для звільнення від сплати заборгованості за аліментами суд оцінює критично з огляду на те, що мати, яка проживає з позивачкою, є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, а сама [PERSON] отримує відповідну соціальну допомогу у зв`язку з інвалідністю, що не спростовано самою позивачкою при розгляді справи. Більше того, [PERSON] не наведено інших належних, допустимих, достовірних доказів, які б доводили наявність підстав, що встановлені ст.197 Сімейного кодексу України, для звільнення її від сплати заборгованості за аліментами. Також суд не бере до уваги доводів позивачки про те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась за незалежних від неї причин, оскільки позивачка знала і про винесення судового наказу про стягнення з неї аліментів, і про обов`язок сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , що [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала. Більше того, остання неодноразово зверталась із заявами про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами. Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. При цьому, відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський Суд з прав людини наголосив, що у таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Беручи до уваги вищенаведені приписи, суд переконаний, що звільнення позивачки від сплати заборгованості за аліментами повністю знівелює закладені на національному законодавстві та міжнародними інституціями принципи для забезпечення дітям належних умов існування, їх благополуччя. Суд переконаний, що у разі неспроможності позивачки сплачувати аліменти на дитину у присудженому розмірі остання вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру цих аліментів, тобто обрати такий спосіб захисту, котрий спроможний захистити її права чи інтереси, якщо такі будуть порушені. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Зважаючи на викладене, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є безпідставними, оскільки суперечать інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] , а тому в задоволенні таких слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed