Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25 червня 1982 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у виконкомі Суходільської міської ради м.Краснодона Луганської області, актовий запис №93. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Оскільки подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок, тому вони уже більше двох років не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, а тому просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. При цьому не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище Педан) [PERSON], 25 червня 1982 року було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Суходільської міської ради м.Краснодона Луганської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 25 червня 1982 року зроблено відповідний актовий запис за №93. Також встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, відносини між ними ускладнилися, їх діти від даного шлюбу уже є повнолітніми, на даний час вони взагалі не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, що свідчить про те, що збереження їхнього шлюбу фактично буде суперечити їхнім же інтересам. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням того, що позов подано одним із подружжя, а саме позивачкою [PERSON], яка продовжувати подальше спільне подружнє життя з відповідачем [PERSON] не бажає, а також того, що подальше збереження їхнього шлюбу буде суперечити їхнім же інтересам, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому,

Outcome: approved