Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищенаведеним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. 1942 року [PERSON] був побудований житловий будинок №2 по вул. Прутська №2, який на даний час згідно даних погосподарських книг Цуренської сільської ради, рахується за нею. 11.10.1998 року остання на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла на користь позивачки все своє майно. 22.11.1999 року остання померла. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців немає. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно з причин неподання правовстановлюючих документів. Просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право приватної власності на наведений житловий будинок. Сторони в судове засідання не зявилися, проте їхні представники надали суду письмові заяви, в яких просили розглянути справу у їхній відсутності. Представник відповідача в свою чергу не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене, розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 25.05.1999 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ №263264 від 26.05.1999 року. Як вбачається з довідок Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №№ 1911, 1913, 1914, 1915 від 08.11.2016 року, остання постійно проживала в [INFO] до самої смерті. Позивачка проживала разом з нею. За життя, [PERSON] 11.10.1989 року склала заповіт, яким заповіла на користь позивачки все своє майно що їй належить та все, на що буде мати право за законом. Заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не скасований. В період виникнення спадкових правовідносин діяв ЦК УРСР 1963 року, а тому для регулювання відповідних відносин підлягають застосуванню норми цього кодексу. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийняття спадщини визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця. Ст.549 ЦК УРСР визначає 2 способи прийняття спадщини: 1)шляхом подачі заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, та 2) шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні були вчинятись протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №108/2015 заведеної відносно спадкового майна [PERSON] судом встановлено, що спадкоємці першої черги після смерті останньої відсутні. Позивачка прийняла спадщину за заповітом, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, так як була зареєстрована у спірному домоволодінні на час відкриття спадщини, проводила ремонт спадкового будинку, обробляла земельну ділянку. Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України\~\~від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї\~постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з записів погосподарських книг Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області станом на 1961-1963 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, за спадкодавцем [PERSON] рахується зареєстрованим у сільській раді житловий будинок №2 по вул. Прутській в с. Цурень Герцаївського району Чернівецької області, побудований 1942 року. Як вбачається з довідки Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області № 1916 від 08.11.2016 року, спірне домогосподарство не відносилось до колгоспного двору. Належність запису у книгах погосподарського обліку в якості голови двору спадкодавцю підтверджує факт належності наведеного житлового будинку саме їй. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що остання за життя у встановленому законом порядку набула право власності на спірний житловий будинок. 16.12.2015 року на спірне домоволодіння був складений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил та згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна не є самочинним, так як побудований до 05 серпня 1992 року. Згідно даних технічного паспорту, спірне домоволодіння складається з: житловий будинок літер «А», загальною площею 35,50 кв.м., у т.ч. житловою 15,70 кв.м., загальною вартістю 39577,00 грн. Нотаріус своєю постановою №308/02-31 від 28.06.2016 року відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на наведений житловий будинок мотивуючи ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268\~ЦК\~\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки спадкодавець у встановленому законом порядку набула право власності на спадковий житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, а позивачка в свою чергу прийняла спадщину, однак не може оформити її на себе через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, слід визнати за нею право приватної власності на спадковий житловий будинок. На підставі наведеного,

Outcome: approved