Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивачка звернулась до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку та додаткових витрат на дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 22.11.2013р. між сторонами був укладений шлюб однак з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від даного у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони разом не проживають. Неповнолітні діти проживають разом з позивачем, перебуває на її утриманні. Вказала, що на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має заробітку. Інших джерел доходу не має, в зв`язку з чим вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. На даний час відповідач будь якої іншої допомоги на утримання дітей не надає, також не бере участь у додаткових витратах на дітей. Враховуючи наведене, позивачка, просила суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 22.04.2021року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини щомісячно, починаючи з 22.04.2021 року і до досягнення доньки трьох років; додаткові витрати в розмірі 2750,00грн., додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 3145,19грн. починаючи з 16.04.2021 до досягнення найстаршою дитиною повноліття, додаткові витрати на майбутнє 4850,00грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8970,00грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив частково, суду пояснивши, відповідач працюює в ТОВ «СПЕЙС АЙ ТІ». Відповідно до Довідки від 24.05.2021 р. №САТ00000001, його щомісячний дохід становить 7700 грн. без врахування обов`язкових платежів. При цьому позивач перерахував на розрахункову картку Позивача у період з 23.12.2020 р. по червень 2021 р. 46150 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. До додаткових витрат на дітей позивач віднесла купівлю та налаштування фортепіано, комплексні обіди старшої доньки, нібито поповнення фонду класу, бальні танці доньок, вартість дитячого садка молодшої доньки, нібито поповнення фонду її групи, а також гуртки в БФ «Творча молодь» (бісер, заняття з Лего, англійська мова, ранній розвиток). Комплексні обіди та вартість дитячого садка не відносяться до додаткових витрат, оскільки покриваються аліментами. Окрім того відповідно до відповіді Благодійної організації «Благодійний фонд «Творча молодь», відповідно до Закону від 05.07.2012 р. №5073-УІ «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійний фонд не має ліцензії на освітні послуги, а тому не надає освітніх послуг. [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] відвідують Центр науково-технічної творчості молоді «Сфера» Оболонського району міста Києва, яким опікується Благодійна організація «Благодійний фонд «Творча молодь». Навчання є безкоштовним, обов`язкові регулярні благодійні внески за відвідування не передбачені. До речі, благодійні внески перераховувала не лише позивач, але й відповідач. Окрім того відповідач сплачує заняття доньок бальними танцями в розмірі 750 грн. На утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки, які потребують фінансової допомоги. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 22.11.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 20). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] ( а.с. 21). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] ( а.с. 22). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 23). Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач з позивачкою та дітьми не проживає. Стан здоров`я відповідача задовільний. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. За правилами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищенаведеного суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає їхні сини. Крім того, відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст.84 цього Кодексу встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частин 1 та 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Оскільки у відповідача на утримані перебуватимуть неповнолітні діти суд вважає за можливе стягнути з нього на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 22.04.2021року і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років. Окрім того позивач просить стягувати з відповідача на свою користь додаткові витрати на майбутнє. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц, витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка не відносяться до додаткових витрат. Як зазначає позивач неповнолітній син потребує постійних курсів реабілітації, вартість яких становить 5000 грн. щомісячно. Однак позивач не надала належного підтвердження сплати саме цієї суми, відсутня будь- яка квитанція або платіжне доручення, які підтверджують сплату цієї суми, суд їх до уваги не приймає, оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються фактично встановленими обставинами справи, а саме тим, що позивач сама погодилася на визначені умови,однак не надала підтвердження сплати. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Суд вважає, що батьки дитини після розірвання шлюбу мають дотримуватись положень ч.1 ст.157 СК України щодо спільності прийняття рішень у всіх питаннях, що стосуються дитини. Позивачем надані докази, понесених додаткових витрат на розвиток дітей, а саме копії фіскальних чеків, з яких вбачається їх цільове призначення, тобто можливо встановити, що кошти були витрачені саме в якості додаткових витрат на доньок. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник позивача звернувся до суду вимогою про стягнення витат на правничу допомогу просив стягнути з [PERSON] на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8970 грн. 00 коп.. Як убачається з письмових матеріалів справи, між АО « Ларго» та позивачем був укладений Договір про надання правової допомоги №28/12/2020від 28.12.2020. Відповідно до квитанції убачається, що позивач сплатив витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги № 28/12/2020 від 28.12.2020 на загальну суму 8970,00 грн. Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, розміру частки позовних вимог, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому заява підлягає задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial