Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03 липня 1990 року. Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося і в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вони не підтримують стосунків, майже не спілкуються та проживають окремо. Під час спільного проживання вони переконалися, що у них немає спільних інтересів, немає бажання бути разом, кожен давно живе своїм життям. З 2010 року вони припинили подружні відносини, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення подружніх відносин став її стан здоров»я, оскільки вона часто хворіє, постійно потребує стороннього догляду та медичного лікування. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, так як вони втратили почуття любові і поваги один до одного і відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Майнового спору між ними немає, дітей від шлюбу також немає. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] так як, на її думку, сім»я розпалася остаточно і не може бути збережена. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суду надала письмову заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з»явився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка про вручення йому судової повістки, яка мається в матеріалах справи. Таким чином, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ст. 55 ч.1,3 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім»ї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу серії II-ЖС № 480036, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 1990 року, актовий запис № 22/а.с.4/. Судом встановлено, що неповнолітніх дітей сторони від цього шлюбу не мають. Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У судовому засіданні достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сімя розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони протягом тривалого періоду часу шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам сторін. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved