Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти у відповідності до рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 04.10.2010 року на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 20.09.2010 року. Внаслідок невиконання відповідачем вказаного рішення суду за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 24 517,37 грн., яку позивач просила стягнути з відповідача, а також пеню в розмірі 1 % за період з 20.09.2010 року по 31.12.2014 рік - 327 564,31 грн., індекс інфляції - 7 067,78 грн., 3 % річних за період з 20.09.2010 року по 31.12.2014 рік - 2 692,02 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, також просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача на підставі поданих доказів та в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Заслухавши доводи позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в зв'язку з наступними встановленими судом обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 04.10.2010 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 20.09.2010 року (а.с. 8). Як вбачається із довідки від 12.09.2014 року, [PERSON] не отримувала від [PERSON] аліментів стягнутих за вищевказаним рішенням суду за період з 25.10.2010 року по 3.08.2014 рік (а.с. 10). Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 26.11.2014 року вбачається, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 31.10.2014 року становить 22917,37 грн. (а.с. 14). Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Оскільки позивачкою не надано доказів незгоди відповідача з розміром заборгованості по аліментам, то з урахуванням наведених норм закону, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 196 Сімейного Кодексу України (далі СК України), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд погоджується із розрахунком неустойки за прострочення сплати аліментів наведеним позивачкою в позовній заяві, який узгоджується з даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 26.11.2014 року, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, що відповідачем не надано доказів, на підставі яких можливо було б зменшити розмір неустойки, оскільки він працездатний і повинен утримувати своїх дітей. Крім цього, суд також враховує вік дітей, які потребують значних матеріальних витрат. В частині вимог позивачки про стягнення з відповідача індексу інфляції та трьох процентів річних, при обґрунтуванні яких вона посилається на статтю 625 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), суд вважає необхідним відмовити так як обов'язок по сплаті аліментів не є договірним, а випливає з положень статті 180 Сімейного Кодексу України й до цих правовідносин не може бути застосовано стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат, оскільки статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за невиконання грошових зобов'язань, що витікають з цивільно-правових відносин. З огляду на наведене та фактично встановлених обставин по справі, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивачки понесених нею судових витрат підлягає сума в розмірі 3276 гривень.

Outcome: partial