Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що її малолітній доньці - [PERSON], [INFO], на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 19.03.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 212. [PERSON] є її малолітньою донькою, що підтверджується даними свідоцтва про її народження, та в інтересах якої вона діє. На момент укладення зазначеного договору дарування відповідач вже був прописаний у будинку, про що зазначено в договорі, але з часу укладення вказаного договору жодного дня у вказаному будинку не проживав, його речей у будинку немає, місце його фактичного проживання невідоме. Відповідач не є членом її сім'ї, спірною квартирою не користується, не несе витрати на її утримання, навпаки - його реєстрація у будинку перешкоджає їй в отриманні соціальних пільг - а саме в оформленні субсидії на оплату вартості комунальних послуг. Вказані обставини підтверджуються довідкою Авдіївського МВ ГУМВС України в Донецькій області, це також можуть підтвердити свідки. Вважає, що за таких обставин відповідач втратив право користування жилим приміщенням в належному її малолітній доньці будинку, тож просила суд задовольнити її позовні вимоги до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи був судом повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не подавав, про причини неявки до суду не повідомляв. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивачка не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку, і відповідач по справі не повідомив суд про причини своєї неявки, будучи при цьому повідомленим належним чином, суд ухвалив: розглядати справу у заочному порядку відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності малолітній дитині [PERSON], [INFO], на підставі договору дарування від 19.03.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 212 (а.с.7-10). [PERSON], [INFO], є донькою позивачки [PERSON], [INFO], що підтверджується даними паспорту [PERSON], свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.2-6). Факт непроживання відповідача [PERSON] у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], протягом останніх п'яти років підтверджується довідкою Авдіївського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 24.03.2014р. (а.с.11). Факт тривалого непроживання відповідача [PERSON] у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], підтвердили й опитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Згідно з положеннями ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до наведених вище норм цивільного законодавства України у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.155 Житлового кодексу України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. У даному випадку право користування чужим майном надається відповідно до ст.156 ЖК України, але відповідач не є членом сім'ї позивачки і втратив право користування будинком, що належить малолітній дочці позивачки на праві приватної власності. Разом з тим, реєстрація відповідача у будинку позивачки перешкоджає останній у реалізації її права на вільне користування та розпорядження належним їй майном, тобто фактично порушує її право власності. Проаналізувавши зібрані в справі докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням у належному малолітній дочці позивачки будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання. Враховуючи викладене та

Outcome: approved