Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона з 2016 року є власником домоволодіння за зазначеною вище адресою. Однак у будинку на даний час зареєстрований колишній власник домоволодіння - її батько [PERSON] . Понад 8 років відповідач у будинку не проживає. В обґрунтування своєї позиції посилається на ст.ст.321, 391, 405, 406 ЦК України, ст.71, 72 ЖК УРСР. Зазначає, що реєстрація місця проживання [PERSON] порушує її права та інтереси, оскільки не дає можливості отримати субсидію. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 1 жовтня 2019 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. \~ \~ \~ \~ Ухвалою суду від 8 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено підготовче судове засідання на 15 годину 30 хвилин 11 листопада 2019 року, надано відповідачу строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 12 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14 квітня 2020 року. 14 квітня 2020 року справа знята з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у щорічній відпустці, розгляд справи призначено на 28 квітня 2020 року. Законний представник позивачки [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Відповідач [PERSON] \~ правом на подання відзиву не скористався, у судове засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки, тому суд розглядає справу за наявними матеріалами. Судові повістки були надіслані судом за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання відповідача, однак не вручені з підстав відсутності адресата. Відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, повістка вважається врученою, відповідно відповідач вважається належним чином повідомленим про час і місце слухання справи. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] є законним представником [PERSON] , оскільки є її матір`ю. Відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.9). Шлюб між батьками позивачки - [PERSON] та [PERSON] розірваний 29 вересня 2009 року (а.с.10). Із договору дарування від 25 липня 2016 року, суд встановив, що [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] , від імені якої діє мати [PERSON] (законний представник обдарованої), уклали договір, за змістом якого дарувальник передав, а законний представник обдарованої прийняв у власність житловий будинок з надвірними будівлями за номером [ADDRESS] до складу якого входять: житловий будинок, літ.А1, загальною площею 42 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м., веранда літ.А, сарай літ.Б (а.с.11). 25 липня 2016 року проведена державна реєстрація права приватної власності [PERSON] на зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями (а.с.12-13). Відповідно до довідки Новоушицької селищної ради № 47433 від 25 вересня 2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (дочка), [PERSON] (син) (а.с.15). Однак актом обстеження на предмет проживання від 13 вересня 2018 року, встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає з 2008 року (а.с.17). Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що після відчуження домоволодіння, відповідач [PERSON] , як колишній власник, втратив право користування ним, право на проживання як член сім`ї позивачки відповідач не набув, оскільки з часу відчуження житлового будинку у ньому не проживав, спільним побутом не був пов`язаний; шлюб між батьками позивача розірваний 29 вересня 2009 року; відповідач вибув із зазначеного житлового будинку ще у 2008 році. Факт реєстрації відповідача у житловому будинку створює позивачці безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, а тому остання має право вимагати усунення таких порушень у здійсненні нею права власності шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406, 391 ЦК України. З огляду на сутність установлених правовідносин суд вважає, що на спірні правовідносини не поширюються норми ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України. Розподіляючи судові витрати , суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України та враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідача, понесені позивачкою витрати на оплаті судового збору у сумі 704 гривень 80 копійок.

Outcome: approved