Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що є власником квартири [ADDRESS], який знаходиться на балансі Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради. 01.10.20013 року в результаті прориву труби теплопостачання, що знаходиться в горищному приміщенні будинку, була затоплена її квартира. 11.10.2013 року представниками Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради було складено акт про залиття квартири, в якому було зафіксовано пошкодження в квартирі та зазначено причиною залиття течу згону центрального опалення на горищі. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №437/10-13 встановлено, що під час запуску теплоносія під великим тиском по системі опалення будинку, місце з'єднання труби та згону дало течію, яка і спричинила залиття квартири. Таким чином, залиття її квартири сталось через неналежне здійснення контролю, як за запуском теплоносія, так і за системою центрального опалення будинку, не проведення своєчасного ремонту та заміни вказаної труби. Розмір нанесеної їй внаслідок залиття квартири матеріальної шкоди склав 9058 грн. 80 коп. Вартість проведеної експертизи становить 1600 грн. Крім того, внаслідок залиття їй було завдано моральну шкоду, що полягає у душевних хвилюваннях, неможливості повноцінно відпочивати і відновлювати свої сили після робочого дня. Через залиття вона та члени її сім'ї були змушені внести важливі зміни в установлений розпорядок свого життя. В неї різко змінились життєві плани, оскільки на перше місце на значний період часу вийшли проблеми ремонту квартири. В умовах економічної кризи та значного підвищення цін знайти кошти на ремонт квартири вкрай важко. Внаслідок залиття вона живе в стані постійного нервового стресу, що негативним чином позначається на її здоров'ї. З урахуванням зазначеного, посилаючись на те, що відповідальність за технічний стан внутрішньо будинкових систем теплопостачання будинку покладено на Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради та Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради, позивачка просила стягнути з останніх в солідарному порядку у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири 9058 грн. 80 коп., у рахунок відшкодування моральної шкоди 4500 грн. та судові витрати в сумі 5758 грн. 82 коп., що складаються з судового збору в сумі 458 грн. 82 коп., витрат з оплати послуг експерта в сумі 1600 грн., оплати юридичних послуг в сумі 3500 грн. та оплати нотаріальних дій в сумі 200 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради, в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні в частині заявлених до вказаного підприємства вимог, посилаючись на те, що з позивачкою не укладалось договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, а тому вона не є споживачем вказаних послуг. Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради не є виконавцем послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. З висновку експерта не вбачається, що залиття квартири сталось з вини підприємства та, навпаки, експерт зробив висновок, що під час запуску теплоносія під великим тиском по системі опалення будинку, місце з'єднання труби та згону дало течію. Тобто працівники Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради при запуску мереж центрального опалення будинку перевищили допустимий тиск в трубопроводі, внаслідок чого стався прорив центрального опалення на горищному приміщенні. Представник відповідача - Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Представник Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився. В наданих до суду письмових запереченнях зазначили, що підприємство є транспортувальником теплової енергії по мережам, які знаходяться на балансі підприємства. Відповідальність за стан внутрішньобудинкових систем опалення несе балансоутримувача будинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 01.12.2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10,11). Вказаний будинок знаходиться на балансі Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради. 01.10.2013 року сталось залиття належної позивачці квартири, про що 11.10.2013 року працівниками балансоутримувача було складено відповідний акт, в якому було зафіксовано наявні на час складання акту пошкодження в квартирі та зазначено причиною залиття течу згону центрального опалення на горищі будинку (а.с.17). Згідно висновку будівельно-технічного дослідження №437/10-13 від 24.10.2013 року, складеного судовим експертом [PERSON], розмір нанесеної матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири [ADDRESS], з урахуванням фізичного зносу на будівельні матеріали складає 9058 грн. 80 коп. Причиною залиття квартири згідно висновку стало те, що під час запуску теплоносія під великим тиском по системі опалення будинку місце з'єднання труби та згону дало течію, яка і спричинила залиття квартири (а.с.19-38). Відповідно до ст.18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до ст.24 ЖК України для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Відповідно до ст.175 ЖК України державні і громадські органи, підприємства, установи, організації, службові особи зобов'язані дбати про схоронність житлового фонду та підвищення його благоустрою. Відповідно до ст.176 ЖК України наймодавець зобов'язаний своєчасно провадити ремонт жилих будинків, забезпечувати безперебійну роботу інженерного обладнання будинків і жилих приміщень, належне утримання під'їздів, інших місць загального користування будинків і придомової території. Капітальний ремонт жилих будинків, технічне обслуговування їх інженерного обладнання, а також поточний ремонт жилих приміщень, що його зобов'язаний провадити наймодавець (житлово-будівельний кооператив), здійснюються відповідно до правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території, правил і норм технічної експлуатації житлового фонду. Відповідно до змісту ст.61 ЖК України наймодавцем житлового фонду є житлово-експлуатаційна організація. Відповідно до ч.1 ст.190 ЖК України підприємства, установи, організації, а також громадяни, які заподіяли шкоду жилим будинкам, жилим приміщенням, інженерному обладнанню, об'єктам благоустрою і зеленим насадженням на прилеглих до будинків ділянках, зобов'язані відшкодувати заподіяну шкоду. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний: здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини. З урахуванням зазначених вище положень закону та досліджених судом письмових доказів (акту від 11.10.2013 року, висновку будівельно-технічного дослідження №437/10-13 від 24.10.2013 року) суд приходить до висновку щодо наявності вини відповідача - Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради у заподіяння матеріальної шкоди позивачці через залиття квартири, що сталось внаслідок неналежного утримання відповідачем, як балансоутримувачем будинку, будинкових мереж в належному технічному стані. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.3 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувщи на її користь з Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири 9058 грн. 80 коп. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. В зв'язку з цим, позивачка була змушена понести додаткові витрати на оплату послуг експерта з визначення розміру заподіяних їй внаслідок залиття квартири збитків та згідно наданих суду квитанції та рахунку нею було сплачено за проведення експертного дослідження 1600 грн., які також слід стягнути на користь позивачки з відповідача - Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно вимог ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. В частині стягнення моральної шкоди, суд вважає доведеним позивачкою, що внаслідок залиття її квартири з вини відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, що полягає у негативних емоціях та переживаннях із приводу пошкодження належного їй майна, що завдавало позивачці незручності у повсякденному житті; у додатковому емоційному навантаженні та необхідності витрачати додатковий час з метою відновлення порушених прав та усунення наслідків, необхідністю вишукування додаткового часу і додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача - Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради, на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 500 грн. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради щодо відсутності між підприємством та позивачкою договору про утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, оскільки відсутність вказаного договору не звільняє відповідача від передбаченого ст.ст.22,1166 ЦК України обов'язку для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Також суд не приймає до уваги доводи представника Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради про відсутність вини підприємства у заподіянні шкоди, з посиланням на висновок будівельно-технічного дослідження №437/10-13 від 24.10.2013 року, оскільки в останньому зазначено, що причиною залиття квартири стало те, що під час запуску теплоносія під великим тиском по системі опалення будинку місце з'єднання труби та згону дало течію, яка і спричинила залиття квартири. Разом з тим, запуск теплоносія під великим тиском не означає перевищення допустимого рівня такого тиску. Крім того, представники балансоутримувача, як під час безпосереднього запуску теплоносія так і в подальшому, були зобов'язані проконтролювати належну роботу внутрішньобудинкових мереж опалення та ліквідувати аварійні ситуації в разі їх виникнення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в особі Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради на користь позивачки також слід стягнути сплачений останньою при подачі позову судовий збір в сумі 458 грн. 82 коп. (по 229 грн. 41 коп. за дві задоволені вимоги майнового та немайнового характеру). Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Особу, яка надає правову допомогу, згідно положень ч.1 ст.47 ЦПК України, віднесено до інших учасників цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. До матеріалів справи позивачкою надано договір від 09.10.2013 року про надання ПП «СВ ТРАСТ» правової допомоги при веденні судової справи в суді за позовом [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. На підставі п.2.2 вказаного договору позивачкою було видано довіреність представнику підприємства [PERSON], якій здійснював представництво інтересів позивачці в суді. Разом з тим, договір не містить конкретного переліку послуг, які повинні бути здійсненні виконавцем послуг, відомостей щодо вартості одиниці кожного виду послуги. Не надано позивачкою доказів надання конкретних видів послуг та їх вартості, зокрема відсутній акт про виконання робіт-послуг, як це передбачено п.1.2 договору, розрахункові документи щодо їх оплати. В зв'язку з цим, в частині стягнення з відповідач на користь позивачки витрат на правову допомогу в сумі 3500 грн. слід відмовити. Також слід відмовити позивачці в частині стягнення понесених нею витрат на вчинення нотаріальних дій (оформлення нотаріальної довіреності на представництво інтересів) в сумі 200 грн., оскільки останні у відповідності до ст.79 ЦПК України не відносяться до судових витрат. В задоволенні позову до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради та Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради позивачці слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial