Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю, зазначивши, що 23 жовтня 1996 року, вона уклала договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу було зареєстровано 23 жовтня 1996 року на Запорізькій товарній біржі «Правобережна» за № Н-260. Після укладення договору купівлі - продажу Позивачем було надано документи до Запорізького міського бюро технічної інвентаризації для внесення змін до технічної документації та реєстрації його як власника квартири. Проте, інформація про Позивача, як про власника вказаної квартири, до державного реєстру прав не внесена за невідомими їй обставинами. 29 серпня 2016 року, вона звернулася до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію права власності на зазначену квартиру, але рішення Департаменту було зупинено, оскільки до заяви додані документи не в повному обсязі. Позивача вважає, що нею було здійснено усі дії, передбачені діючими на той час вимогами законодавства, необхідними для набуття права власності на нерухоме майно, а саме: укладення на товарній біржі договору купівлі-продажу нерухомого майна та передання документів для державної реєстрації зазначеного майна в орган реєстрації. Крім того, позивачка доводила, що з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири, вона девятнадцять років постійно володіє вищезазначеною квартирою, що підтверджується її реєстрацією у вказаній квартирі, сплачує комунальні послуги, що підтверджується довідкою від 10.10.2016 р. № 55/45-5760. У судовому засіданні представник позивачки, який діє за дорученням, копія якого є в матеріалах справи, позовні вимоги підтримав та надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечуючи проти фактів, викладених у позовній заяві, доводив суду, що Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради не заперечується право власності позивача на вказане у позові майно, а зупинення розгляду її заяви було викликано тим, щоб надати можливість позивачу надати відповідні оригінали документів. Свої дії представник відповідача вважає законними, та такими що не суперечать нормам Закону. Просив суд ухвалити рішення на свій розсуд. Представник третьої особи просив суд ухвалити рішення на свій розсуд. Вислухавши представників сторін, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала гр.. [PERSON] на праві власності. З 23 жовтня 1996 року [PERSON] добросовісно заволоділа та відкрито, безперервно володіє і користується даною квартирою, сплачує комунальні послуги. У зв'язку з тим, що у позивачки відсутні належні правовстановлюючі документи, окрім договору купівлі - продажу, вона не може розпоряджатися своєю власністю належним чином. Дані факти, у судовому засіданні ніким не оспорювалися. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В силу ст. 344 ЦК України та п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Правила ст. 344 ЦК України 2004 року про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України 2004 року. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України та згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт перебування майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).\~\~ Враховуючи наведені вище обставини та вимоги Закону, те, що позивачка розпочала володіти спірним майном раніше ніж за три роки до набуття чинності ЦК України 2004 року, продовжує володіти надалі, ніхто і по даний час не ставить питання про відібрання у неї цього майна чи її виселення, суд приходить до висновку про те, що позивачка набула право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Зважаючи на наведені вище обставини у їх сукупності та враховуючи думку сторін, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved