Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS]. В поданому до суду позові позивачка посилається на те, що 21 квітня 1998 року уклала з чоловіком відповідачки договір купівлі-продажу зазначеного будинку і з дня укладення договору і до наявного часу вільно володіє цим майном, проживає в будинку та в ньому зареєстроване її місце проживання. Однак форма укладеного договору не відповідає вимогам законодавства, тому позивачка позбавлена можливості підтвердити своє право власності на квартиру, тому посилаючись на норму ст. 344 ЦК України позивачка змушена звернутися до суду. Сторони у судове засідання не з'явились. Від представника позивачки, відповідачки [PERSON] та представника відповідача [PERSON] надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, при цьому представник позивачки позовну заяву підтримав, просив задовольнити її у повному обсязі, а відповідачка [PERSON] та представник відповідача Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області вимоги позову визнали повністю та не заперечували проти їх задоволення. У зв'язку з тим, що сторони у судове засідання не з'явились, то в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи оцінивши в сукупності письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 3138 від 21 квітня 1998 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 7 - 8). [PERSON] помер [INFO], що підтсеврджено свідоцтвом про смерть (а.с. 10) Відповідно довідки, виданій Теплицькою. сільрадою Арцизького району Одеської області в будинку [ADDRESS] зареєстроване місце проживання позивачки, яка за обліками погосподарської книги значиться власником будинку та членів її родини (а.с. 11. 13). А довідкою Теплицької сільради Арцизького району Одеської області підтверджується та обставина, що нумерація будинку за [ADDRESS] змінена на № 52 за рішенням Теплицької сільради Арцизького району Одеської області №2-ХХІV выд 27.01.2003 року (а.с. 12). Відповідно, до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2000 року № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000, правовий, режим власності, порядок та умови придбання і припинення права власності, а також права володіння, користування і розпорядження майном установлюється законами. Ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. По наявній справі умови в порядку ст. 655 ЦК України по договору купівлі-продажу виконані обома сторонами, так як сторони виконали свої обов'язки, тобто позивач заплатив відповідачеві обумовлену суму грошей, а відповідач, в свою чергу, передав йому у власність майно - вищезазначену квартиру. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може з 1 січня 2011 року. Відповідно до п.11 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК України). Судом з достовірністю встановлено, що власником спірного будинку є [PERSON], який помер [INFO], а відповідачка [PERSON] є спадкоємицею [PERSON], однак право [PERSON] не оспорює, та визнає позивчаку добросовісним набувачем майна, що належало її чоловіку, позивачка [PERSON] в свою чергу починаючи з 1998 року, відкрито та безперервно володіє (користується) спірним будинком, з дня його придбання проживає в ньому разом з членами сім'ї, та здійснює витрати на її утримання. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved