Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 21 жовтня 2015 року по 10 жовтня 2017 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу, виданого 24 травня 2018 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області, з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття щомісячно, починаючи утримання з 23 квітня 2018 року. Станом на 31 березня 2019 року заборгованість з виплати аліментів складає 19365,78 грн. Таким чином, просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку ( пеню) по виплаті аліментів, що складає 5865, 19 грн. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, подали заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з такого. Судом встановлено, що Іллічівським райсудом м.Маріуполя 24 травня 2018 року було видано судовий наказ №264/2096/18, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 квітня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку боргу, наданого державним виконавцем Кальміуського відділу ДВС м.Маріуполя, заборгованість [PERSON] з виплати аліментів на утримання дитини станом на 31 березня 2019 року склала 19365,78 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст.196 СК України суд, відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Виходячи з того, що є рішення суду про стягнення аліментів, які стягуються з відповідача, враховуючи довідку державного виконавця щодо наявності заборгованості з виплати аліментів, суд вбачає факт заборгованості за аліментами. Як роз`яснив, Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Доказів про те, що заборгованість по аліментам виникла внаслідок з незалежних від платника причин, зокрема несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками або по іншим поважним причинам, відповідач суду не надав. У Постанові від 11 вересня 2013 року у справі №6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така-ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 1 липня, 25 листопада та 16 грудня 2015 року. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України неустойка (пеня) нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що права позивачки порушені, а тому вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, виходячи з наступного наданого позивачкою розрахунку: розмір пені за період з жовтня 2018 року по березень 2019 року складає: за жовтень 2018 року - 2094,53 грн. х 1% х31 д. = 649,30 грн., листопад 2018 року - 3454,25 грн.х1% х 30 д. = 1036,27 грн., грудень 2018 року - 3454,25 грн.х1%х31 д.=1070,81 грн., січень 2019 року - 3454,25 грн.х1%х31 д.=1070,81 грн., лютий 2019 року -3454,25 грн.х1%х28 д.=967,19 грн., березень 2019 року - 3454,25грн.х1%х31 днів =1070,81 грн. Всього розмір неустойки (пені) складає - 5865,19 грн. На теперішній час заборгованість по аліментам відповідачем сплачена не була. У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved