Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, вказуючи про те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Стосунки між сторонами погіршилися, з 08 січня 2016 року подружжя припинило спільне проживання та виховання дитини. Вказуючи на те, що відповідач є батьком дитини, малолітній син проживає з позивачкою та заходиться на її утриманні, в зв'язку з народженням дитини позивачка не має змоги працювати та матеріально себе забезпечувати. Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, просить стягувати на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на неповнолітнього сина в розмірі 800 гривень з 08 лютого 2016 року, до досягнення ним повноліття, та на своє утримання до досягнення сином трирічного віку в розмірі 1000 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, відповідач згідний частково сплачувати аліменти на утримання дитини, заперечуючи стягнення аліментів на користь дружини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних обставин. В судовому засіданні встановлено, що сторони 08 липня 2015 року зареєстрували шлюб, що підтверджено даними копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER]. [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання та з 08 січня 2016 року разом не проживають, малолітня дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що сторонами не оспорюється. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною - сином [PERSON] до досягнення ним трирічного віку, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач [PERSON] є фізично здоровим, офіційно не працює, проте є молодою особою працездатного віку, що не позбавляє його можливості працевлаштуватися, доказів про перебування на його утриманні інших осіб судом не здобуто. Враховуючи вимоги ч.1ст. 182 та ст. 183 Сімейного кодексу України, суд вважає, що розмір стягуваних аліментів з відповідача на користь позивачки на неповнолітнього сина слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, має право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 80 СК України, розмір аліментів на утримання одного з подружжя визначається судом в у частці від заробітку, або у твердій грошової сумі. При цьому судом враховується матеріальний стан платника аліментів та стягувача, з урахуванням можливості одержання утримання від батьків та інших обставин, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність права у позивачки на отримання аліментів на її утримання до досягнення сином [PERSON] 3-х річного віку, при цьому, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів; наявність інших утриманців; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на її утримання, як дружини, в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, який суд вважає розумним та достатнім для утримання непрацездатної дружини до досягнення сином трирічного віку. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial