Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.12.2012 року між нею та відповідачем укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ м.Києва, актовий запис №1270. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO] Позивачка зазначає, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не ведуть спільне господарство, спору з приводу майна вони не мають. Дитина проживає разом із матір'ю і знаходиться на її повному утриманні. Враховуючи зазначене та з урахуванням заяви позивачки від 10.12.2015 позивачка просила: 1.Розірвати шлюб, зареєстрований 08.12.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ м.Києва між нею та відповідачем, актовий запис №1270. 2.Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище [PERSON]. 3.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на утримання дитини [PERSON] (аліменти) у частці 25% (1/4) від доходу відповідача щомісяця, але не менше одного неоподаткованого мінімума доходів громадян. 4.Державне мито,яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС стягнути з відповідача. 5.Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межахсуми платежу за один місяць. 10.11.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачкою до суду була подана заява, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. 10.12.2015 року, відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений про дату, час і місце належним чином, а саме: через публікацію на офіційному сайті Солом'янського районного суду м. Києва, так-як з 27 березня 2014 року поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя та повертаються у зворотному напрямку. Повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що була повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідачки про час розгляду справи належним. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, 08.12.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ м.Києва зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №1270. Після реєстрації шлюбу прізвище «[PERSON]» змінене на «[PERSON]». Також, встановлено, що у сторін є син [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Проте, розірвання шлюбу не звільняє батьків від обов`язків щодо утримання спільних дітей. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (або) і інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час дитина проживає з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні, потребує фінансової підтримки з боку батька. Даних про те, що відповідач має на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей, непрацездатнх батьків чи стан його здоров`я потребує додаткових фінансових затрат, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відтак суд враховуючи реальну потребу позивача у матеріальній допомозі на утримання неповнолітньої дитини, приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на утримання дитини [PERSON] (аліменти) у частці 25% (1/4) від доходу відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 07.10.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Також позивачкою заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача суми державного мита, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачка довела ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 грн. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 609,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved