Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача - [PERSON], в якій просить розірвати шлюб укладений між ними 02 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Диканського РУЮ Полтавської області, обґрунтовуючи позов тим, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, відсутності взаємоповаги, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти. В зв'язку з цим в подальшому не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачем. У попередньому судовому засіданні позивачка - [PERSON] позов підтримала повністю, просить задовольнити її позов з підстав викладених в позовній заяві, просить розглянути справу у попередньому судовому засіданні, про що надала суду відповідну письмову заяву (а.с. 14). У попереднє судове засідання відповідач - [PERSON] не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. [PERSON] надав до суду 16 лютого 2016 року заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, з позовними вимогами згоден (а.с. 10). Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON]підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Ч. 4 ст. 130 ЦПК України передбачає ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичне визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 02 березня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції Полтавської області, про що зроблено відповідний запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 02 березня 2013 року (а.с. 3). Від цього шлюбу, сторони мають одну спільну малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження (а.с.4). В ході судового засідання позивачка не заявила про наявність спору про спільне сумісне майно подружжя та місця проживання малолітнього сина, так не заявлено про це і відповідачем в його заяві до суду від15.02.2016 року (а.с.10). Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не підтримують подружні відносини з 13 січня 2016 року, на примирення позивачка категорично не погоджуються, у них виникають постійні непорозуміння, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки - [PERSON], відповідача - [PERSON] та інтересам їх малолітньої дитини. Задовольняючи позовні вимоги позивачки - [PERSON] до відповідача - [PERSON], про розірвання шлюбу, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивачки слід стягти судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved