Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що після смерті її бабусі [PERSON] спадщину за законом прийняла мати [PERSON] Після смерті останньої спадкоємицею за законом є позивачка. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] позивачка успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Земельна ділянка за цією ж адресою, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0718 га, була приватизована [PERSON] та на її ім'я було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серія КВ № 009215. Однак, [PERSON] не оформила в свій час своїх спадкових прав на спадкову земельну ділянку після смерті [PERSON] Позивачці державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину на земельну ділянку, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON], зареєстрований неправомірно - через вісім місяців після її смерті. У зв'язку з цим позивачка позбавлена можливості оформити право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, а також не може набути права власності на земельну ділянку шляхом приватизації, оскільки право власності набуто іншою фізичною особою, яка померла. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач -представник Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області у судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином,надіслав на адресу суду лист про слухання справи без участі його представника. Відповідач - представник Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області у судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду лист про слухання справи без участі його представника, проти позову не заперечує. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Встановлено, [INFO] померла [PERSON] - бабуся позивачки. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем [PERSON] була її дочка [PERSON] Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом № 3114 від 25.05.2004 року, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за зазначеною вище адресою. Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку на ім'я [PERSON] не видавалось. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем [PERSON] є позивачка [PERSON]. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1908 від 31 жовтня 2013 року, вона є власником спадкового майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за зазначеною вище адресою в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Земельна ділянка, на якій розташований успадкований позивачкою житловий будинок, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0718 га за зазначеною вище адресою була передана рішенням Старопетрівської сільської ради від 25 листопада 1994 року № 58 у приватну власність бабусі позивачки [PERSON] На ім'я [PERSON] було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серія КВ № 009215, який було зареєстровано з Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 958 04.06.2004 року., тобто через вісім місяців після смерті [PERSON] По причині неправомірної реєстрації права власності нерухомого майна за спадкодавцем, Вишгородською районною державною нотаріальною конторою було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про спадщину на земельну ділянку, ( Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 1188/02-14 від 12.06.2013 року). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ст.1225 ЦК України). Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Суб'єтами права земельної власності, згідно статті 80 ЗК України, виступають фізичні та юридичні особи, територіальні громади і держава. Громадяни безпосередньо реалізують своє право на приватизованих землях, територіальні громади реалізують право власності безпосередньо або через органи місцевого самоврядування на землях комунальної власності. Набуття права власності громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до пункту 4 статті 116 передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян провадиться один раз по кожному виду використання Відповідно до положень ст. 118 ЗК України відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву про передачу у власність земельної ділянки і в разі згоди надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпним. Отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. Згідно зі ст. 125 ЗК України, в редакції, що діяла до 2 травня 2009 р., право власності на земельну ділянку виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Таким документом є державний акт на право власності на земельну ділянку (ст. 126 ЗК). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) ( ст.ст. 203, 215 ЦК України). Враховуючи, що Державний акт серія КВ № 009215 на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON], площею 0,0718 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 04.06.2004 року, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], то необхідно визнати недійсним та скасувати вказаний Державний акт та його державну реєстрацію. Суд враховує також і позицію Пленуму Верховного Суду України в абз. 2 п. 8 постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03. 2010 року № 2), згідно якої при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до п. 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. У зв'язку з чим, скасуванню також підлягає рішення органу місцевого самоврядування про передачу у приватну власність земельної ділянки. Отже, враховуючи, що встановлено достатньо підстав для ухвалення рішення про задоволення позову - у матеріалах справи достатньо відповідних доказів, при задоволенні позовних вимог права будь-яких інших осіб порушені не будуть, суд позов визнає обґрунтованим та задовольняє його. На підставі ст.ст. ст.ст. 16, 321, 373, 377, 1216, 1225, ЦК України, ст.ст. 118, 120, 125, 126, 140-149 ЗК України ЦК України,

Outcome: approved