Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 14.01.2009 року вона з Відповідачем у Грушківській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області зареєструвала шлюб, актовий запис № 1. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO] Вказує, що з травня 2010 року вона разом з дитиною переїхала проживати до своїх батьків, оскільки у них з Відповідачем різні характери та погляди на життя. Відповідач не мав бажання проживати разом з нею у житлі її батьків, дитину не провідує, не цікавиться вихованням сина та жодної матеріальної допомоги на його утримання не надає. Останніх чотири роки шлюб між сторонами існує формально, примирення між ними недоцільне, спільно нажитого майна немає, а тому просила шлюб між ними розірвати, місце проживання дитини визначити за її місцем проживання та залишити їй шлюбне прізвище «Михайленко». Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13.10.2015 Вишгородському районному суду Київської області було доручено провести допит відповідача, у звязку з цим провадження в справі зупинено до моменту надходження відповідної відповіді про виконання судового доручення. 23.12.2015 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області було відновлено провадження у справі. В судове засідання Позивачка [PERSON] не зявилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити, а справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, був неодноразово належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Згідно відповіді Вишгородського районного суду Київської області, в ході виконання доручення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області про допит відповідача, останній в жодне судове засідання до Вишгородського районного суду Київської області не зявився, хоча був двічі належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14 січня 2009 року між Позивачкою та Відповідачем у Грушківській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 1), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Михайленко». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивачка просила місцем проживання дитини, визначити її місце проживання, а Відповідач жодних заперечень на позов не подав, суд вважає, що місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері [PERSON] (Позивачка). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved