Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] та просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000 грн. щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 25 листопада 2015 року перебуває у зареєстрованому з відповідачем шлюбі відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, актовий запис № 2941. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та находиться на її утриманні. Оскільки з відповідачем вони мешкають окремо, вона змушена орендувати квартиру для проживання з дитиною, плата за яку складає 4000 грн. Відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, від свого обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на дитину ухиляється. Оскільки він на своєму утриманні нікого не має, крім їх спільної дитини, працює не офіційно, тому на її думку, відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 4000 грн. Ухвалою суду від 04.09.2020 року провадження по справі було відкрите за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка та її представник- адвокат Какосян Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. На підтвердження викладених обставин, позивачка надала наступні докази: індивідуальні відомості на застраховану особу [PERSON] з ПФУ за 2014-2020 роки, з яких вбачається, що у позивачки не має постійного доходу для повного матеріального забезпечення дитини, договір оренди квартири від 10.11.2020 року, квитанція від 05.12.2020 року про сплату послуг за навчання дитини в розмірі 840 грн. В подальшому позивачка [PERSON] подала заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю та надала попередній розрахунок суми судових витрат. Згідно попереднього розрахунку, сума судових витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу, які понесла [PERSON] складають 6810 грн. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами [PERSON] не згоден, вважає суму аліментів в розмірі 4000 грн. великою. Зазначив, що в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дитини, на даний час він тимчасово не працює, має випадкові заробітки, його матеріальний стан дуже складний. В зв`язку із запровадження карантинних обмежень можливість працевлаштуватися невелика, а позивачка не обґрунтувала заявлений розмір аліментів, ніяких доказів з яких міркувань вона виходила при визначенні такого розміру аліментів. Отже, зазначив, що позовні вимоги визнає частково та просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, виходячи із 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з розрахунку ( 1859 грн. : 2= 929,50 грн. В разі покращення його матеріального становища позивачка не позбавлена можливості звернутися із заявою до суду про зміну розміру аліментів. На підтвердження відсутності доходу надав довідку за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2002 року. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечував частково, зазначив, що наразі офіційно не працює за станом здоров`я, має нестабільний заробіток. Добровільно сплачує витрати за дитячий садок, який відвідує його син та харчування, купує одяг дитині. Зазначив, що аліменти в розмірі 1200 грн. він наразі взмозі сплачувати, оскільки допомагає матері, яка не працює та бабусі, яка має інвалідність, ще має молодшого брата, який є студентом. На даний час він має нестабільний заробіток, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я. В подальшому в судове засідання відповідач не прибув, повідомлявся належним чином та своєчасно, суму витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути позивачка на свою користь, не спростував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою [PERSON] та знаходиться на її утриманні. ( а. с. 4) Батько дитини [PERSON] проживає окремо від дитини, інших дітей не має, наразі офіційно не працює. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , з якою мешкає та знаходиться на утриманні неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору оренди квартири від 10.11.2020 року, [PERSON] орендує для спільного проживання з дитиною квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] отримує освітні послуги « Наука про світ», за що позивачкою було сплачено чотири заняття в розмірі 840 грн. ( а. с. 44-48) Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] за період з 2014 по 2020 роки та згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] , сторони мають нестабільні, мінливі доходи. ( 42-43, 53) Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Так встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатною, здоровою особою, офіційно не працює, інших утриманців не має. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають, перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, а не солідарним. Суд зауважує, що аліменти стягуються з метою забезпечення гармонійного розвитку дитини. Зазначені виплати - аліменти мають винятково цільовий характер, спрямовані на утримання дитини, для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини, а не на утримання матері дитини, зокрема сплату орендної плати та комунальних платежів. За таких обставин, суд, беручи до уваги встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, принцип рівності прав та обов`язків батьків, та враховуючи обставини для необхідного рівня життя дитини, гармонійного розвитку, доходить висновку про наявність підстав для стягнення аліментів для утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2318 грн. щомісячно. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, стан здоров`я відповідача, який не є інвалідом, також суд приймає до уваги, що у відповідача відсутні інші аліментні зобов`язання, а посилання відповідача на те, що він допомагає матері, яка не працює та бабусі пенсіонеру, не підтверджені жодними доказами. Доводи відповідача щодо його матеріального становища, який дає змогу сплачувати аліменти в розмірі 929 грн. 50 коп., через відсутність постійного місця роботи, є безпідставними, оскільки непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів, тоді як жодних доказів щодо об`єктивних та істотних перешкод для свого працевлаштування позивачем не надано. Доводи позивачки, що вона змушена сплачувати 4000 грн. за орендоване житло для проживання з дитиною, судом не приймаються, так як позивачка має зареєстроване місце проживання в м. Харкові, в зв`язку з чим не позбавлена можливості мешкати разом з дитиною за місцем своєї реєстрації. Таким чином, позивачка відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, не довела належними та допустимими доказами того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 4000 грн., оскільки її посилання на той факт, що відповідач працює та має достатній заробіток, так як працював керуючим в будівельній фірмі у свого вітчима, не є достатньою підставою для стягнення з нього визначеного розміру аліментів. Беручи до уваги наведене і виходячи із встановленого державою розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позицію відповідача, його матеріальне становище та обоюдного обов`язку батьків на утримання дитини, а також ті обставини, що позивачка, з якою мешкає неповнолітня дитина несе інші витрати по її утриманню для необхідного рівня життя дитини, суд вважає доцільним визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2318 гривень щомісячно. Індексація стягнутих у твердій грошовій сумі аліментів, проводиться державним виконавцем безумовно, у відповідності до закону та додаткового захисту у судовому порядку не потребує. Що стосується вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6810 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За результатами розгляд справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Так на підтвердження здійснених позивачкою [PERSON] витрат на правничу допомогу адвоката надано квитанцію від 14.12.2020 року та попередній розрахунок суми судових витрат, згідно якої послуга консультація позивача із адвокатом з приводу спірних правовідносин, узгодження правової позиції складає 1 годину роботи адвоката та становить 1135 грн., складання позовної заяви 3 години роботи адвоката та становить 3405 грн., участь у судовому засіданні 2 години роботи адвоката становить 2270 грн., надано квитанцію від 14.12.2020 року на суму 6810 грн.; ордер на підставі договору про надання правової допомоги від 23.11.2020 року. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в заявленому нею розмірі 6810 грн., що буде належною і пропорційною компенсацією послуг адвоката з аналізу і визначення характеру спірних правовідносин. При цьому суд зазначає, що В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 840 грн 80 коп.

Outcome: partial