overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

позивачка в своїй позовній заяві просить суду стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття дитини, починаючи з дня подачі заяви до суду та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по оплаті правової допомоги в сумі 250 грн. 00 коп., посилаючись на те, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 року. Під час спільного проживання 15.01.2009 року у них народилася дитина син [PERSON]. Дитина знаходиться фактично на її утриманні, відповідач кошти на її утримання не надає, хоч працює та отримує стабільний дохід і має змогу утримувати дитину. А тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить дану справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги позивачки визнає повністю, просить суд позов задовольнит. Вивчивши матеріали справи суд вважає, за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити, так як вимоги позивачки законні, обґрунтовані і в судовому засіданні доведені. Відповідач дійсно будучи батьком неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.4), ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини, матеріальної допомоги та коштів на її утримання не надає, хоч згідно діючого законодавства зобовязаний сплачувати аліменти на її утримання. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття дитини, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 14.12.2015 року, а також стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по оплаті правової допомоги в сумі 250 грн. 00 коп. та 487 грн. 20 коп. судового збору в доход держави. На підставі ст.ст. 180, 181, 182 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивачка в своїй уточненій позовній заяві просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому посилається на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги викладене, що позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, то в відповідності до ст.224 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4), шлюб між собою розірвали (а.с.3).. Дитина проживає з позивачкою (а.с.5), а відповідач у справі належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З огляду на викладене, стан здоров'я (а.с. 8-10) та матеріальне становище дитини і відповідача, у відповідності до ст.ст. 182,183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивачки суд стягує аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ст.191 Сімейного кодексу України суд стягує аліменти від дня пред'явлення позову, тобто з 17.10.2016 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивачка в серпні 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідачки про стягнення суми боргу. Позивач в позовній заяві та у судовому засіданні посилається на те, що 26 червня 2008 року між КС «Добробут» та відповідачкою був укладений кредитний договір , за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 5000 грн. строком до 26.06.2009 року зі сплатою 24% річних. Відповідач умови кредитного договору в частині погашення кредиту та погашення відсотків за користування кредитом відповідачка не виконала. Станом на 28.05.2013 року заборгованість по кредиту становить - 3749,99 грн.,заборгованість по відсоткам - 26663,01 грн. Позивачка 28.05.2013 року уклала з КС «Добробут» договір відступлення прав вимоги, за яким набула право вимоги за спірним кредитним договором. Просила стягнути з відповідачки суму боргових зобов'язань за кредитним договором в розмірі 30413 грн. та судові витрати по справі. Відповідачка у судове засідання не з'явилися. Повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 червня 2008 року між КС «Добробут» та [PERSON] був укладений кредитний договір № КСД-01876, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 5000 грн. строком до 26.06.2009 року зі сплатою 24% річних. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідачка, зобов'язання щодо погашення заборгованості по кредиту відповідно до графіку належним чином не виконувала. Так, відповідно до наданого позивачкою розрахунку заборгованості по кредиту, особової картки позивальника, заборгованість по кредиту станом на 28.05.2013 року складає: заборгованість по кредиту - 3749 грн. 99 коп., заборгованість по відсоткам - 26663 грн. 01 коп. 28 травня 2013 року між КС «Добробут» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого вона набула права вимоги за кредитним договором № КСД 01876 від 26.06.2008 року, укладеного між КС «Добробут» та [PERSON] На виконання п. 5.2. договору про відступлення права вимоги відповідачці було направлено повідомлення. Відповідачка заборгованість по кредиту у сумі 30413 грн. не погасила Саме така сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки. Згідно ст. 88 ЦПК України із відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати по справі в сумі 304 грн. 13 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

позивачка в серпні 2014 року звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач з червня 2013 року відсутній у її житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з викладених у ньому підстав. Позивачка ствердила, що відповідач в червні 2013 році добровільно виселився з квартири, забрав усі свої речі і з того часу там не проживає. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з'явився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17 квітня 2001 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №2316 від 21 листопада 2013 року поштову адресу будинку [ADDRESS] відповідно до рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №116 від 23 червня 2007 року. [PERSON] постійно проживає у вказаній квартирі, веде господарство, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28 липня 2014 року. Відповідач є колишнім чоловіком позивачки, який зареєстрований у згаданій квартирі, однак з червня 2013 року в ній не проживає. В зв'язку з погіршенням сімейних стосунків відповідач забрав всі свої речі і виселився з квартири позивачки. З того часу відповідач не бажав вселитися в квартиру позивачки і заходів до цього не вживав, витрати по утриманню будинку не ніс. Згідно даних будинкової книги відповідач зареєстрований в квартирі позивачки. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28 липня 2014 року складеного депутатом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області відповідач з червня 2013 року по теперішній час в квартирі не проживає. Ці обставини підтвердила в суді й свідок [PERSON] 28 січня 2014 оку шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією відповідного свідоцтва серії [NUMBER]. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач відсутній у житловому приміщенні більше року, у зв'язку з погіршенням сімейних стосунків, тобто без поважних причин згаданих у ч. 2 ст. 405 ЦК України. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивачки вимагати визнання [PERSON] особою, що втратив право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України. Відтак пред'явлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивачка в серпні 2014 року звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1000 грн. від всіх видів заробітку щомісячно та до його повноліття, також стягнути на її користь аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 28.10.2011 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. У зв*язку з тим, що син знаходиться на її утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги на її та утримання сина не оказує, вона просить стягнути з відповідача аліменти на аліменти на їх утримання. Позивачка в судове засідання не з*явилась, просить справу розглядати за її відсутністю, позов задовольнити. Відповідач проти позову не заперечує, доводи позивача не оспорює, просить справу розглядати за його відсутністю. Суд, дослідив матеріали справи вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню за наступних підстав. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2011 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Згідно довідки КП «Жилкомсрвіс» дільниці № 32 № 2115 від 19.08.2014 року позивачка разом з дитиною мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому суд задовольняє позов у повному обсязі. Згідно ст.. 182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 80 Сімейного кодексу України, подружжя зобяв*язане матеріально підтримувати один одного. У випадку відмови у такій підтримці особі, яка потребує матеріальної допомоги непрацездатний чоловік, а також дружина у період вагітності та на протязі трьох років після народження дитини / у випадку, коли дружина знаходиться у відпустці за доглядом за хворою дитиною, - на весь час знаходження у такій відпустці, але не більш ніж до досягнення дитиною шестирічного віку/ мають право по суду отримувати утримання / аліменти/ від іншого, якщо останній у стані його надати. Це право зберігається й після розірвання шлюбу. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, які стягуються у користь одного з подружжя, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги, визначається судом у долевому відношенні до заробітку / прибутку/, враховуючи вартість натуральних видач, з урахуванням матеріального та сімейного положення подружжя, а також можливості отримання утримання від дітей. Враховуючи, що відповідач працює та має можливість виплачувати аліменти на утримання дитини та дружини, суд вважає можливим позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивачка в серпні 2014 року звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частин від всіх видів заробітку щомісячно та до її повноліття, також стягнути на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1218 грн. від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 18.08.2012 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. У зв*язку з тим, що дочка знаходиться на її утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги на її та утримання дочки не оказує, вона просить стягнути з відповідача аліменти на їх утримання. Позивачка свій позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач позов визнав частково, в частині стягнення аліментів на утримання дружини він заперечував, враховуючи його матеріальний стан, а також той факт, що він не має власного житла та вимушений орендувати квартиру. Суд, вислухав сторони, дослідив матеріали справи вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 18.08.2012 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниці № 30 № 1468 від 08.08.2014 року позивачка разом з дитиною мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання лочки не надає, тому суд задовольняє позов у повному обсязі. Згідно ст.. 182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 80 Сімейного кодексу України, подружжя зобяв*язане матеріально підтримувати один одного. У випадку відмови у такій підтримці особі, яка потребує матеріальної допомоги непрацездатний чоловік, а також дружина у період вагітності та на протязі трьох років після народження дитини / у випадку, коли дружина знаходиться у відпустці за доглядом за хворою дитиною, - на весь час знаходження у такій відпустці, але не більш ніж до досягнення дитиною шестирічного віку/ мають право по суду отримувати утримання / аліменти/ від іншого, якщо останній у стані його надати. Це право зберігається й після розірвання шлюбу. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, які стягуються у користь одного з подружжя, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги, визначається судом у долевому відношенні до заробітку / прибутку/, враховуючи вартість натуральних видач, з урахуванням матеріального та сімейного положення подружжя, а також можливості отримання утримання від дітей. Враховуючи матеріальний стан відповідача по справі, суд вважає можливим позов задовольнити частково.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Позивачка в серпні 2021 року звернулась до суду з заявою в порядку окремого провадження в якій вказала що не може оформити свої пенсійні права оскільки в правовстановлюючих документах мається розбіжність а саме: прізвище в дипломі та додатку до нього виконані російською мовою як « [PERSON] » хоча правильно « [PERSON] ». Прохає встановити що диплом [NUMBER] р/н [NUMBER] та додаток до нього від 01.07.1991р. видані Харківським медичним училищем Південної залізниці належить їй. Ухвалою від 21.09.21р. відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Представники зацікавленої особи правом на подання відзиву не скористались. Дослідивши матеріали справи суд встановив що заява підлягає задоволенню за наступним: судом встановлено що [PERSON] народилась [INFO] у м. Харкові (с.с.5). Копією свідоцтва про одруження встановлено що заявник змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » 31.07.1976 році ( с.с. 11). Архівною довідкою № 30-01/7 від 08.01.2021р. встановлено що [PERSON] з 01.09.1989 року була зарахована на 1 курс Харківського медичного училища Південної залізниці за спеціальністю сестринська справа та 01.07.1991р. [PERSON] закінчила навчання. Їй надано диплом [NUMBER] р/н [NUMBER] (с.с.10). Прізвище в дипломі та додатку позначено як « [PERSON] ». Аналізуючи вищевказані факти суд дійшов висновку що дійсно вищевказаний диплом з додатком належить заявниці та при його укладенні помилково її прізвище вказане як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] » . Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки встановлення факту належності позивачу правовстановлюючого документу має правове значення, від якого залежить виникнення особистих чи майнових прав, а чиним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення вказаного факту, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивачка в січні 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказує, що 12 вересня 2008 року у виконавчому комітеті Іловайської міської ради м.Харцизька Донецької області вона зареєструвала шлюб з ним, актовий запис № 94. Шлюб повторний. Від цього шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Спору з приводу виховання та місця мешкання доньки у них немає. Під час спільного мешкання їх шлюбні відносини не склалися. Через несумісність характерів почуття минули, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Фактично вони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, кожний живе своїм життям. Спору щодо поділу майна на даний час між ними немає. Просить розірвати їх шлюб, при розірванні шлюбу прізвище їй залишити «[PERSON]». Позивач в попереднє судове засідання не з'явилась, надавши заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в попереднє судове засідання також не з'явився, надавши заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2008 року, який зареєстрували у виконкомі Іловайської міської ради м.Харцизька Донецької області, актовий запис № 94 (а.с.8). Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінилось з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу [INFO] народилась донька [PERSON] (а.с.9), батьком в свідоцтві про народження якої вказаний відповідач [PERSON] Подружні відносини між сторонами припинені з листопада 2013 року з тієї причини, що в період сумісного проживання у шлюбі виявилася несумісність їх характерів, у зв'язку з чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного, вони не ведуть спільне господарство, мешкають окремо один від одного, кожний живе своїм життям. Примирення вважають неможливим і не потрібним. Спорів між сторонами про місце проживання і виховання малолітньої дитини немає, а також про розподіл майна - немає. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, які припинили подружні відносини, тривалий час не підтримують подружні стосунки, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини. За таких обставин шлюб між сторонами слід розірвати, позивачці після розірвання шлюбу залишити прізвище, набуте у шлюбі, - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивачка в січні 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказує, що 30.04.2010 року вони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану у Виконавчому комітеті Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області. Від шлюбу є син [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років їх сімейне життя погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач після народження дитини припинив працювати і не утримує сім'ю, погано ставиться до її доньки від першого шлюбу. Відповідач не розуміє і не хоче розуміти сутності проблем, що виникають у неї та дітей, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин. В теперішній час вони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведуть. Просить розірвати їх шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивачки, а також відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України у відсутності відповідача у заочному порядку, за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2010 року, який зареєстрували у Виконавчому комітеті Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області, актовий запис № 30 (а.с.8). Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки залишилося дошлюбне «[PERSON]». Від шлюбу [INFO] року народився син [PERSON], батьком в свідоцтві про народження якого записаний відповідач [PERSON] (а.с.9). Подружні відносини між сторонами припинені з тієї причини, що в період сумісного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем постійні виникали конфлікти та суперечки, пов'язані з різницею у поглядах на життя, сім'ю. Відповідач не утримує сім'ю, не приділяє уваги своїй дитині. В теперішній час позивачка та відповідач проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Примирення та збереження сім'ї позивач вважає не доцільним і не потрібним. Спорів між сторонами про виховання і місце проживання малолітньої дитини, а також про розподіл майна немає. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, які припинили подружні відносини, тривалий час не підтримують подружні стосунки, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них, а також інтересам їх малолітньої дитини. За таких обставин шлюб між сторонами слід розірвати, позивачці після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved