Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Лисичанської міської ради Луганської області від 02 вересня 2014 р. на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі з 300 грн. щомісячно до 1300 грн. щомісячно, починаючи зо дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Відповідно до ст.7 ч.13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2014 року було розірвано. Від спільного подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 02 вересня 2014 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 27.06.2014 до повноліття дитини. Статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано\~Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.\~\~ Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. На теперішній час розмір аліментів, стягнутих рішенням суду з відповідача, є меншим ніж встановлений законом прожитковий мінімуму для дитини та не є достатнім для утримання дитини. Суд враховує, що згідно з\~\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей від 6 до 18 років з 1 липня 2019 року становить 2118 гривень. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, відсутність у платника аліментів інших утриманців, а також, що відповідач добровільно не приймає участь в утриманні дитини, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини у розмірі 1059 грн. щомісяця, що відповідає ст.ст.\~182,\~184 СК України. При цьому такий розмір аліментів не поставить в скрутне становище відповідача та забезпечить мінімальний рівень для утримання дитини, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд вважає надані позивачкою докази, в частині задоволених позовних вимог, достатніми та переконливими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову даної категорії позивач звільнена від сплати судового збору, тому сплату судового збору, відповідно до\~ст.141 ЦПК України,\~необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що задоволено 81,46 % відсотків позовних вимог (1059 грн. від 1300 грн. складає 81,46 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму понесених судових витрат в розмірі 625,94 грн.\~пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (768,40 грн. х 81,46 % / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: approved