Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою АН 333383 від 13 грудня 2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (правонаступником якого є Перший Суворовськии ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області) головного державного виконавця Боржемського С.І. накладено арешт на 1/3 частину майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] [INFO] останній помер. Позивач є спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] . У зв`язку з тим, що арешт накладений помилково та перешкоджає позивачці прийняти в спадщину вказане майно після смерті батька, вона просить суд зняти зазначений вище арешт. У судове засідання позивачка подала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, вимоги підтримала. Представник виконавчої служби в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відзиву від представника виконавчої служби на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник Одеської філії ДП «Національні інформаційні системи» надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечувала позивачка. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] . [INFO] останній помер. Позивач є спадкоємцем першої черги після померлого, у зв`язку з чим приватним нотаріусом ОМНО Джулай С.В. відкрито спадкову справу за № 63606709 від 15 січня 2019 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявне обтяження - арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зареєстровано 27 грудня 2010 року за № 10667675, реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (правонаступником якої є Одеська філія державного підприємства «Національні інформаційні системи»), на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН 333383 від 13 грудня 2010 року, Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (правонаступником якого є Перший Суворовськии ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області) головного державного виконавця Боржемського С.І. А також, відповідно до вищезазначеної інформації власником майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Однак, як вбачається з копії розпорядження органу приватизації від 22.05.2000р., зазначена квартира передана в спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За таких обставин, суд доходить висновку, що під час накладення спірного арешту головним державним виконавцем Божемським С .І . було допущено помилку під час написання номера квартири, у результаті чого, помилково було накладено арешт на квартиру, яка належала померлому [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 серпня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися, до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Отже, враховуючи все вищенаведене, суд вважає доведеним те, що відсутня правова підстава для примусових дій державного виконавця, які полягають в арешті майна. Окрім того позивачка не була учасником виконавчого провадження, тому вважає, що її право власності є порушеним і підлягає захисту. При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,4грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved