Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 26.07.2013р.. Після уточнення позовних вимог, позивачка просила суд встановити факт перебування її на утриманні у померлого чоловіка [PERSON] на день його смерті, що настала [INFO]. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що на момент смерті чоловіка вона ніде не працювала, оскільки доглядала за хворим чоловіком, а тому єдиним джерелом її існування була пенсія чоловіка. Встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка позивачці необхідно для вирішення питання про призначення їй страхових виплат у зв'язку зі смертю чоловіка від професійного захворювання. Відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивачка на момент смерті її чоловіка не досягла пенсійного віку і була працездатною. Та обставина, що вона існувала за рахунок доходів померлого чоловіка не є свідченням того, що вона перебувала на його утриманні. В судовому засіданні позивачка підтримала свої уточнені позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник відповідача, Грибенко В.А., яка діє на підставі довіреності №01/76 від 13.01.2014р. (а.с.45), в судовому засіданні пояснила суду, що позовні вимоги не визнає. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Позивачка народилась 13.09.1960р.. З 09.09.1991р. позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.7). [INFO] [PERSON] помер (а.с.4). Згідно довідки МСЕК №0001284 від 14.06.2013р. смерть [PERSON] має причинний зв'язок з професійним захворюванням (а.с.5). Позивачка не працює та не перебуває на обліку у центрі зайнятості з 28.04.2005р., що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці (а.с.12,13) та довідками з податкової інспекції (а.с.14), Ровеньківського міського центру зайнятості (а.с.15). також позивачка не отримує пенсії і не перебуває на обліку у Ровеньківському УПФУ (а.с.16, 53). На момент смерті [PERSON] разом з ним ще проживали їх з позивачкою діти: донька [PERSON], [INFO]., та син [PERSON], [INFO], які навчались на бюджетній основі у Ровеньківському техніко-економічному коледжі і отримували стипендію (а.с.40, 41). На момент смерті батька діти отримували стипендію, розмір якої в середньому складав 523грн на місяць (а.с.42, 44). Інших видів доходів діти не отримували. Дохід померлого [PERSON] складався з отримуваної ним пенсії та страхових виплат Фонду соціального страхування населення від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань і на момент смерті складав в середньому на місяць: 3946грн пенсії та 1038грн страхових виплат (а.с.43, 63). На момент смерті [PERSON] хворів на онкологічне захворювання у зв'язку з чим йому було рекомендовано перебування на обліку у лікаря-онколога та симптоматичне лікування, що підтверджується відповідною довідкою від 08.06.2011р. (а.с.71). Крім того, лікарським свідоцтвом про смерть №801 від 16.09.2011р. встановлено, що померлий мав ракову інтоксикацію та злоякісне новоутворення нижньої частки лівої легені (а.с.70). Позивачка зазначає, що у зв'язку із хворобою чоловіка змушена була не працювати і доглядати за ним, бо він потребував стороннього догляду. У зв'язку з цим вважає, що перебувала на його утриманні і тому звернулась до суду з зазначеним позовом. За таких обставин спір між сторонами виник з правовідносин з загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели загибелі застрахованих на виробництві, і стосується встановлення факту, який є підставою для отримання страхових виплат від Фонду соціального страхування населення від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України, що регулюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. №1105-XIV. Відповідно до ст.33 ЗУ від 23.09.1999р. №1105-XIV у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не є непрацездатною особою в контексті положень ст.33 ЗУ від 23.09.1999р. №1105-XIV, оскільки на момент смерті чоловіка вона не досягла 55 років, не є інвалідом, не доглядала дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку, та не має обмежень працездатності, а тому була працездатною особою. Відповідно до ч.4 ст.75 Сімейного кодексу один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Станом на момент смерті [PERSON] позивачка, як його дружина, взагалі не отримувала ніякого доходу, оскільки ніде не працювала, а тому не могла забезпечити собі прожитковий мінімум, встановлений законом, тож мала право на утримання від померлого. Проте зазначена обставина не свідчить про те, що вона була непрацездатною особою. Відповідно до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту перебування на утриманні у померлого чоловіка позивачці необхідно для вирішення питання про призначення страхових виплат, передбачених ЗУ від 23.09.1999р. №1105-XIV, тобто для визнання за нею права на отримання страхових виплат після смерті особи від професійного захворювання. Разом з тим, встановлення факту перебування позивачки на утриманні її померлого чоловіка, не пов'язане з виникненням в неї права на отримання страхових виплат, оскільки на момент смерті чоловіка вона була працездатною особою, а тому такого права вона не має. За таких обставин суд дійшов висновків, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, понесені позивачкою судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed