Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON],третя особа-Орган опіки та піклування Новоазовської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та на тимчасово окуповану територію,малолітньої дитини без згоди батька. В позовній заяві зазначала, що з відповідачем з 03.09.2012 року перебуває у шлюбі,від якого вони мають малолітню дитину-[PERSON],[INFO].На даний час дитина проживає з нею і вона матеріально утримує та належним чином піклується про її здоров'є, фізичний,духовний та моральний розвиток. З часу фактичного припинення шлюбних відносин,відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере,розвитком дитини та про її стан не цікавиться,матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Також зазначила,що у неї є родичі у Білорусі та Росії,які для них з донькою є дуже близькими. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої доньки за кордон та на тимчасово окуповану територію для відпочинку та оздоровлення. ЇЇ донька потребує уваги від своїх близьких родичів,які знаходяться за кордоном у Росії та Білорусі.Виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Крім того,у неї та її доньки багато близьків родичів на тимчасово окупованій терериторіїї,а саме у м.Донецьку.Спілкування з ними завжди позитивно відображалось на стані її дитини,вони є дуже близькими один до одного. Відповідач [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України та на тимчасово окуповану територію і при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмоу він не наводить,на зв'язок не виходить і на дзвінки не відповідає. Вважає,що така позиція батька дитини шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку,порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Просила надати дозвіл на виїзд за кордон України в тому числі на тимчасово окуповану територію України,малолітньої [PERSON] до досягнення нею 18-річного віку, без згоди батька. (а.с. 3-5). У судове засідання Приазовського районного суду позивачка [PERSON] 08 вересня 2017 року не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою, яка зареєстрована 05 вересня 2017 року в журналі телефонограм по Приазовського районного суду Запорізької області за № 21 (а.с.99-100), надавши заяву про розгляд справи в її відсутність (а.с. 102 .). Відповідач [PERSON] у судове засідання того ж суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному сайті судової влади (а.с. 97). Третя особа-орган опіки та піклування Новоазовської районної державної адміністрації Донецької області до суду не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день та час розгяду справи через оголошення на офіційному сайті судової влади (а.с.98). Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2012року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], яке видано виконкомом Приморської сільської ради Новоазовського району Донецької області 03.09.2012 року (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають: доньку [PERSON],[INFO], в свідоцтві про народження якого батьками зазначені: мати [PERSON], батько [PERSON](а.с. 8). Згідно із Довідкою №1411013176 від 08.12.2014 року,[PERSON] разом з дочкою [PERSON],[INFO], зареєстровані як особи,переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції у м.Маріуполь -37,87537, [ADDRESS]( а.с.7). Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато антитерористичну операцію. Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено,що антитерористична операція проводиться, зокрема, на території Донецької області з 07 квітня 2014 року. Згідно статті 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції Закону № 1313-VII від 05.06.2014 року) антитерористична операція - це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Відповідно до статті 1 Закону України від 2.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято. Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33 Конституції України). Тобто Конституція України допускає обмеження права громадян на свободу пересування у випадках, встановлених законом. Такі обмеження щодо неповнолітньої особи встановлені статею 313 ЦК України. Відповідні обмеження передбачені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а саме: громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом (ст. 2); свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема, у прикордонній смузі; на тимчасово окупованих територіях (ст. 12). Відповідно до ст. 12 вказаного Закону свобода пересування може бути обмежена і в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до положень статті 1 Закону України № 638-IV від 20.03.2003 року «Про боротьбу з тероризмом»: тероризм - суспільно небезпечна діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства шляхом захоплення заручників, підпалів, убивств, тортур, залякування населення та органів влади або вчинення інших посягань на життя чи здоров'я ні в чому не винних людей або погрози вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей; режим у районі проведення антитерористичної операції - особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб'єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров'я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Відповідно до ст. 14 цього Закону у районі проведення антитерористичної операції на час її проведення може бути встановлено спеціальний порядок, зокрема організовано патрульну охоронну службу та виставлено оточення.У районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян (в редакції згідно із Законом України від 05.06.2014 року № 1313-VII). Перебування в районі проведення антитерористичної операції осіб, які не залучені до її проведення,допускається з дозволу керівника оперативного штабу. Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Відповідно до пунктів 3 та 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з частиною 2 ст. 4 Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У ст.141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з частиною 1 статті 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Згідно вимог частин першої та другої ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Зі змістом ст.157 СК України,питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 12 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III«Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 11 цього Закону передбачено, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Хоча матір дитини має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини,однак з 07 квітня 2014 року на території Донецької області проводиться антитерористична операція. На теперішній час антитерористична операція не закінчена і до тепер на території, до якої позивачка просить надати дозвіл на виїзд доньки без згоди батька, існує реальна загроза безпеки для життя та здоров'я дитини,а тому її виїзд на окуповану територію України не забезпечує її інтересів, наражає її на небезпеку, що є неприпустимим. Суд вважає,що позивачка не враховує наявну небезпеку такого в'їзду для дитини, яка обумовлена нестабільною ситуацією, держава Україна не може забезпечити інтереси та права дитини у цій справі,яка є громадянкою України. Позивачка [PERSON] не довела нагальність потреби в'їзду дитини на територію, на якій існують високі ризики небезпеки для життя та здоров'я дитини. Згідно ст. 16 Закону України 26.04.2001 року№ 2402-III «Про охорону дитинства» має забезпечуватись перш за все безпека дитини, а тому доводи позивача щодо відвідання близьких родичів, для відпочинку та оздоровлення є необґрунтованими. частиною 3 ст. 313 ЦК України передбачено,що фізична особа,яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі аба в супроводі осіб,які уповноважені ними. частини 2 ст. 4 Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пунктів 3 та 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, відповідно і через лінію зіткнення на тимчасово окуповану територію, без згоди та супроводу батька є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку до конкретної країни із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просить дозволити виїзд малолітньої дитини за кордон України та на тимчасово окуповану терторію без згоди батька до досягнення нею 18-річного віку, тобто фактично на майбутнє, та без обмеження будь-яким терміном, що чинним законодавством України не передбачено. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом. Позивачка у судове засідання не прибула і нею не надано суду доказів того, що відповідач не дає згоди на виїзд малолітньої дитини як на тимчасовий виїзд за кордон України так і через лінію зіткнення на територію, на якій органи державної влади не здійснюють свої повноваження, а саме на тимчасово окуповану територію. Враховуючи зазначене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed