Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з цим позовом, в якому просила визначити, що частка [PERSON], померлого 22 червня 2016 року, у праві спільної сумісної власності на квартиру №47 в будинку №7 тупік Київський в місті Жмеринці Вінницької області становить 1/4 (одну четверту). Свій позов аргументувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло за нею, за її матірю [PERSON], її сином [PERSON] та її батьком [PERSON], який помер 22.06.2016 року, зареєстровано на праві спільної сумісної власності квартиру №47 в будинку №7 туп. Київський в м. Жмеринці Вінницької області. До дня своєї смерті батько [PERSON] проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири, яку позивачка прийняла шляхом подачі письмової заяви про прийняття спадщини до [PERSON] міськдержнотконтори. Її матір [PERSON] відмовилась від спадщини після його смерті, шляхом подачі письмової заяви до нотаріальної контори. Інших спадкоємців після смерті батька [PERSON] немає. Постановою [PERSON] міської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій стосовно вищезазначеної квартири, у звязку з невизначеністю частки померлого у спільному сумісній власності. 26.09.2017 позивачка [PERSON] через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, справу просила розглянути у її відсутність. 26.09.2017 представник відповідача [PERSON] міської ради через канцелярію суду надала заяву, в якій не заперечувала щодо позовних вимог, справу просила розглянути у її відсутність. 26.09.2017 треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON], [PERSON] через канцелярію суду надали заяви, в яких не заперечили проти задоволення позовних вимог [PERSON], справу просили розглянути у їх відсутність. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 2 ст.158 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною 2 ст.71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що на підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. (Така правова позиція висловлена Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка міститься в інформаційному листі даного суду від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що [PERSON], який помер 22.06.2016 (а.с.7), є батьком позивачки [PERSON] (а.с.5) , яка при одруженні змінила дівоче прізвище «Коняга» на «Курдибаха» (а.с.6). Померлому [PERSON], позивачці [PERSON], її матері [PERSON], її сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира №47 в будинку №7 туп. Київський в м. Жмеринці Вінницької області (а.с.10). Замовником технічного паспорта на дану квартиру є позивачка [PERSON] (а.с.11-15) та яка складається з: коридору 47-1, санвузла 47-2, кухні 47-3, кімнат 47-4, 47-5, частини підвалу під сарай площею 3,3 кв. м, загальною площею 49,7 кв. м, в тому числі житловою площею 27,4 кв.м. Постановою [PERSON] міської державної нотаріальної контори 25.07.2017 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вищезазначеної квартири, належну її батькові [PERSON], який помер 22.06.2016 року (а.с.16). Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. На підставі ст.ст.355, 368, 370, 1226 ЦК України,

Outcome: approved