Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок №7 по вул. Центральній у с. Раково Перечинського району Закарпатської області, загальною площею 38,5 кв.м., з належними йому надвірними будівлями та спорудами (літ. Б, В, Г, Д, Е, Е, Ж, З, И, К, І) в цілому, та на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,21 га, що розташована за цією ж адресою, в порядку спадкування за прабабусею [PERSON], яка померла 31 липня 2013 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її прабабуся [PERSON], [INFO], була головою дворогосподарства житлового будинку загальною площею 38,5 кв.м. з належними йому надвірними будівлями та спорудами (літ. Б, В, Г, Д, Е, Е, Ж, З, И, К, І), яке знаходиться за адресою: с. Раково, вул. Центральна, №7 Перечинського району Закарпатської області. Відповідно до рішення 18 сесії 3 скликання від 24 листопада 2001 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,21 га за тією ж адресою. Однак, у відповідності до вимог чинного законодавства право власності в БТІ Перечинської районної ради покійною належним чином не було зареєстроване. 31 липня 2013 року [PERSON] померла. За життя, а саме 10 листопада 2009 року, покійна склала заповіт, яким все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що б вона за законом буде мати право, заповіла правнучці [PERSON] Оскільки вона, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадкове майно, так як постійно проживала і на теперішній час проживає у вищевказаному будинку, тобто вступила в його управління, внаслідок чого стала головою дворогосподарства, однак у неї існують перешкоди у розпорядженні майном з огляду на те, що право власності належним чином не зареєстровано, тому просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилися, однак подали заяви, у яких просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. У підготовче судове засідання сільський голова Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району [PERSON] не з'явився, однак подав заяву, у якій просить розглянути справу без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] Треті особи у підготовче судове засідання також не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що 31 липня 2013 року померла прабабуся позивачки [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 162316, виданого виконкомом Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 01 серпня 2013 року (а. с. 28, 40, 41). Також встановлено, що [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно, що буде належати їй на момент смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що за законом буде мати право заповіла правнуці [PERSON], [INFO], що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району [PERSON] 10 листопада 2009 року та зареєстрованою в реєстрі за № 72 (а. с. 30). Встановлено, що згідно довідок виконкому Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1247 від 21 серпня 2017 року та №1264 від 28 серпня 2017 року, за [PERSON], [INFO], яка померла 31 серпня 2013 року, був зареєстрований особистий рахунок погосподарського обліку №0505-1 в по господарській книзі №7 за 2011-2015 роки і до дня своєї смерті була головою дворогосподарства, яке знаходиться за адресою: с. Раково, вул. Центральна, №7 Перечинського району, де на момент її смерті була зареєстрована та проживала [PERSON], [INFO] (а. с. 7, 12, 13, 14-18, 29, 31, 34). Крім цього, як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51549050 від 12 квітня 2018 року, спадкова справа відносно спадкодавця [PERSON], яка померла 31 липня 2013 року, відсутня (а. с. 72, 73). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу [PERSON] № 91/01-16 від 13 листопада 2017 року, позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно та відсутні відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок №7 по вул. Центральній у с. Раково Перечинського району Закарпатської області (а. с. 35). Як розяснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину за прабабою [PERSON], оскільки постійно проживала разом з нею на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину (а. с. 7, 12, 13, 14-18, 29, 31, 34). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 цього Кодексу незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже враховуючи те, що позивачка протягом встановленого законом строку прийняла спадщину житловий будинок №7 по вул. Центральній у с. Раково Перечинського району, однак у неї існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню. Що стосується позову у частині визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст. 118 ЗК України. Разом з цим, у матеріалах справи наявна лише виписка з рішення 18 сесії 3 скликання Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району «Про передачу земельних ділянок в приватну власність» від 24 листопада 2001 року, з якого вбачається, що [PERSON], мешканці с. Раково, вул. Центральна, №7 Перечинського району було передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,21 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: с. Раково, вул. Центральна, №7 Перечинського району Закарпатської області (а. с. 19, 20). Натомість проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, технічні матеріали, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та документи, що підтверджують розмір земельної ділянки тощо відсутні. Враховуючи те, що позивачкою будь-яких передбачених вказаною нормою Закону документів не додано, тому суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Таким чином, оскільки [PERSON] при поданні позову сплатила 704,80 грн. судового збору, відповідач до початку розгляду справи по суті позовні вимоги визнав, тому суд приходить до висновку, що позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial