Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду, мотивуючи свої дії тим що, вона є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS], який вона з чоловіком викупила в місцевому колгоспі на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Сядринською сільською радою, Корюківського району, Чернігівської області 26 липня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №12, право власності на будинок було зареєстровано в Новгород-Сіверському міжміському бюро технічної інвентаризації 02 квітня 1992 року за №3120 в реєстраційній книзі №11, що підтверджується печаткою на договорі купівлі-продажу. Крім того право власності на будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №25910662 від 22 серпня 2014 року наданого Реєстраційною службою Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області. Відповідачі [PERSON], [INFO] та її син [PERSON], [INFO], є родичами по лінії померлого чоловіка позивачки: [PERSON] є його сестрою, а [PERSON] є його племінником. Відповідачі постійно проживали в м. Чернігові, хоча були зареєстровані в житловому будинку свекрухи позивачки, що знаходиться на протилежній стороні вулиці від будинку позивачки, звідки відповідачі знялися з реєстрації та зареєструвалися в гуртожитку в м. Чернігові де працювала [PERSON] та навчався [PERSON]. У 2012 році до позивачки звернулася відповідач [PERSON] і попросила зареєструвати її та сина [PERSON] в житловому будинку позивачки, що знаходиться за адресою [ADDRESS], причину не пояснила. Позивачка погодилася зареєструвати відповідачів у своєму будинку, дала на це свою згоду, після чого вони звернулися до паспортного столу Корюківського РВ УМВС України, працівники якого зареєстрували відповідачів в житловому будинку позивачки. Після реєстрації відповідачі в житловий будинок для постійного проживання не вселялися, поїхали в м. Чернігів, де фактично проживали та працювали. На даний час місце проживання відповідачів позивачці не відоме, але вони й досі зареєстровані в її житловому будинку і вважаються її членами сім'ї, хоча в будинку не проживали і не проживають. Зараз у позивачки виникла потреба продати житловий будинок. Але так як місце проживання відповідачів не відоме, то для вирішення питання зняття відповідачів з реєстрації в її будинку позивачка звернулась до Корюківського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області, але позивачці відмовили в знятті Відповідачів з реєстрації в житловому будинку без їх особистої заяви або рішення суду. Позивач намагалася встановити місце проживання відповідачів, через родичів зв'язалася з відповідачкою по телефону, але остання повідомила, що познайомилася з чоловіком та виїхала з сином до нього, повертатися додому не збираються, просила вирішити питання реєстрації без них, місце проживання не повідомила. Так як відповідачі не бажають знятися з реєстрації в житловому будинку позивачки вона вимушена звернутися до суду з даним позовом для визнання відповідачів такими, що втратили право користування її житловим будинком. Отже, відповідачі з дня реєстрації в житловому будинку позивачки не проживають, хоча і залишаються бути зареєстрованими в ньому. Факт не проживання відповідачів в будинку позивачки з часу їх реєстрації підтверджується актом комісії від 17 лютого 2015 року та за необхідності цей факт можуть підтвердити свідки. На даний момент відповідачі з дня реєстрації в житловому будинку позивачки не проживають, хоча і залишається бути зареєстрованою в ньому. Оскільки обставини наведені в позовній заяві, докази які їх підтверджують свідчать про не проживання відповідачів у вказаному будинку, більше встановленого терміну, є всі підстави для визнання даної особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності. Факт відсутності відповідачів у житловому будинку позивачки та час не проживання їх в будинку підтверджується актом комісії від 17 лютого 2015 року . Згідно ст.72 Житлового кодексу України суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. У разі прийняття рішення про визнання відповідачки такою, що втратив право користування жилим приміщенням, вона повинна бути знята з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою будинку, що належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідачі втратили право користування будинком позивачки внаслідок вибуття на інше постійне місце проживання. У судове засідання представник позивача не з'явився, подано письмову заяву про слухання справи без їх участі, позов підтримують. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, подано письмову заяву про слухання справи без їх участі, з позовом згодні. У судове засідання представник третьої особи управління державної міграційної служби в Чернігівській області не з'явився, подано письмову заяву про слухання справи без їх участі, в вирішенні справи покладаються на розсуд суду. В зв'язку з неявкою до суду сторін фіксація судового процесу відповідно до ст.197 ЦПК України не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити в судовому засіданні за наступних підстав. По справі встановлено, [PERSON], звернулася до суду, мотивуючи свої дії тим що, вона є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS], який вона з чоловіком викупила в місцевому колгоспі на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Сядринською сільською радою, Корюківського району, Чернігівської області, 26 липня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №12, право власності на будинок було зареєстровано в Новгород-Сіверському міжміському бюро технічної інвентаризації 02 квітня 1992 року за №3120 в реєстраційній книзі №11, що підтверджується печаткою на договорі купівлі-продажу. Крім того право власності на будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №25910662 від 22 серпня 2014 року наданого Реєстраційною службою Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області. Відповідачі [PERSON], [INFO] та її син [PERSON], [INFO], є родичами по лінії померлого чоловіка позивачки: [PERSON] є його сестрою, а [PERSON] є його племінником. Відповідачі постійно проживали в м. Чернігові, хоча були зареєстровані в житловому будинку свекрухи позивачки, що знаходиться на протилежній стороні вулиці від будинку позивачки, звідки відповідачі знялися з реєстрації та зареєструвалися в гуртожитку в м. Чернігові де працювала [PERSON] та навчався [PERSON]. У 2012 році до позивачки звернулася відповідач [PERSON] і попросила зареєструвати її та сина [PERSON] в житловому будинку позивачки, що знаходиться за адресою [ADDRESS], причину не пояснила. Позивачка погодилася зареєструвати відповідачів у своєму будинку, дала на це свою згоду, після чого вони звернулися до паспортного столу Корюківського РВ УМВС України, працівники якого зареєстрували відповідачів в житловому будинку позивачки. Після реєстрації відповідачі в житловий будинок для постійного проживання не вселялися, поїхали в м. Чернігів, де фактично проживали та працювали. На даний час місце проживання відповідачів позивачці не відоме, але вони й досі зареєстровані в її житловому будинку і вважаються її членами сім'ї, хоча в будинку не проживали і не проживають. Зараз у позивачки виникла потреба продати житловий будинок. Але так як місце проживання відповідачів не відоме, то для вирішення питання зняття відповідачів з реєстрації в її будинку позивачка звернулась до Корюківського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області, але позивачці відмовили в знятті Відповідачів з реєстрації в житловому будинку без їх особистої заяви або рішення суду. Позивач намагалася встановити місце проживання відповідачів, через родичів зв'язалася з відповідачкою по телефону, але остання повідомила, що познайомилася з чоловіком та виїхала з сином до нього, повертатися додому не збираються, просила вирішити питання реєстрації без них, місце проживання не повідомила. Так як відповідачі не бажають знятися з реєстрації в житловому будинку позивачки вона вимушена звернутися до суду з даним позовом для визнання відповідачів такими, що втратили право користування її житловим будинком. Отже, відповідачі з дня реєстрації в житловому будинку позивачки не проживають, хоча і залишаються бути зареєстрованими в ньому. Факт не проживання відповідачів в будинку позивачки з часу їх реєстрації підтверджується актом комісії від 17 лютого 2015 року. На даний момент відповідачі з дня реєстрації в житловому будинку позивачки не проживають, хоча і залишається бути зареєстрованою в ньому. Оскільки обставини наведені в позовній заяві, докази які їх підтверджують свідчать про не проживання відповідачів у вказаному будинку, більше встановленого терміну, є всі підстави для визнання даної особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності. Факт відсутності відповідачів у житловому будинку позивачки та час не проживання їх в будинку підтверджується актом комісії від 17 лютого 2015 року та свідками, яких позивачка представила в судовому засіданні. Згідно ст.72 Житлового кодексу України суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. У разі прийняття рішення про визнання відповідачки такою, що втратив право користування жилим приміщенням, вона повинна бути знята з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою будинку, що належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідачі втратили право користування будинком позивачки внаслідок вибуття на інше постійне місце проживання. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивачки не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Судові витрати сплачені позивачкою при подачі позову до суду слід залишити за позивачкою.

Outcome: approved