Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивачка посилається на те, що її з відповідачем подружнє життя не склалось через відсутність почуття взаємної поваги, розуміння та взаємодопомоги. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо, фактично припинені шлюбно-сімейні відносини. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. На підставі вищенаведеного позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В зв'язку з тим, що після фактичного розірвання шлюбних відносин відповідач намагався брати участь у вихованні дитини й сплачував аліменти, але ці виплати не носили регулярного та справедливого характеру позивачка просить, з метою уникнення в подальшому суперечок з відповідачем, стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засідання представник позивачка підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав заперечення на позовну заяву та заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує проти розірвання шлюбу. В частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини просить задовольнити позов частково, а саме не заперечує проти стягнення з нього аліментів щомісячно у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивачки, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, подружжя перебуває в шлюбі зареєстрованому 15 жовтня 2011 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №2424 (а.с.10). Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Шлюбні відносини між подружжям не склались, через несумісність характерів, різні погляди на життя, сімейні відносини та подружні обов'язки, на момент розгляду справи спільного господарства не ведуть, проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбні відносини. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя та їх дітей, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, позов позивачки в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають частковому задоволенні виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Як зазначила позивачка в позовній заяві, вона має постійні щомісячні витрати на дитину, окрім харчування й купівлі одягу, витрати на дитячий садок, витрати за відвідування танцювального гуртка, витрати на лікування дитини, оскільки дитина страждає захворюванням шлунково-кишкового тракту, дитина потребує додаткових занять з дефектологом мови і психологом, що потребує додатковим матеріальних витрат, що також підтверджується матеріалами справи. В письмових заперечення на позовну заяву відповідач зазначає, що з дня народження сина та по теперішній час він не припиняв його утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймає участь у вихованні, догляді за ним. Він пропонував позивачці виконувати свої обов'язки щодо утримання сина не лише в грошовому вигляді, а і в натуральній формі (їжею, одягом, оплатою навчання, лікування, відпочинку та ін.), проте позивачку не влаштовував саме такий спосіб утримання дитини, вимагаючи встановити виключно грошову форму забезпечення. Відповідач вважає, що якщо задовольнити позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів, то її матеріальне становище, як одержувача аліментів, з яким проживає неповнолітня дитина буде значно кращим, порівняно з його. В матеріалах справи наявні довідки пор доходи обох сторін по справі. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно є завищеними та необґрунтованими, а тому враховуючи матеріальний стан відповідача, суд дійшов висновку про доцільність визначення розміру аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно. Враховуючи викладене, позов позивачки в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до штампа вхідної кореспонденції суду, позовна заява [PERSON] надійшла до суду 13 червня 2017 року, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти саме з 13 червня 2017 року. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Підлягає стягненню з [PERSON] судовий збір відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial