Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить: припинити право [PERSON], на частку у праві спільної часткової власності, а саме: автомобіля марки RENAULT моделі\~ FLUENCE державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 2012, тип - легковий седан - В, стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини вище вказаного автомобіля, визнати за [PERSON], право власності на належну [PERSON] 1/2 частину автомобіля марки RENAULT моделі FLUENCE. Обгрунтовуючи позов тим, що в неї виникла нагальна необхідність позбутися належної їй частки в спільному майні шляхом отримання від відповідача компенсації вартості належної їй частки та визнання за відповідачем права власності на весь спірний автомобіль. Оскільки вона ним не користується і користуватися не бажає, в свою чергу відповідач користується даним автомобілем з першого дня придбання і дотеперішнього часу. Відповідач - [PERSON], 21.07.2015 року надав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] (т.1 а.с. 43-45). Дану зустрічну позовну заяву Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 21.07.2015 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом (т.1 а.с. 56-57). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 29 лютого 2016 року, вище зазначений зустрічний позов за заявою [PERSON], залишено без розгляду (т.1 а.с. 203, 207-208). Відповідач - [PERSON] в черговий раз вибравши для себе спосіб захисту від первісного позову 30 жовтня 2015 року надав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] з аналогічними позовними вимогами по первісному позову (т.1 а.с. 11-112). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у праві спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації її вартості, з присвоєнням об'єднаній справі № 535/523/15-ц (т.1 а.с. 129-130). Обгрунтовуючи свої аналогічні зустрічні позовні вимоги з позовними вимогами за первісним позов тим, що не має коштів для компенсації, і дозволяє позивачці користуватися автомобілем (а.с. 110-112). У відкритому судовому засіданні позивачка за первісним позовом і відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] просить суд задовольнити її позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві пояснивши суду, що в неї взагалі не має можливості ні користуватися автомобілем, ні компенсувати половину його вартості. Зустрічні позовні вимоги не визнала взагалі, просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову. У відкритому судовому засіданні позивач за зустрічним позовом і відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги позивачки за первісним позовом не визнав взагалі, мотивуючи тим, що в теперішній час у нього не має таких коштів, щоб сплатити їй компенсацію, і він не проти щоб позивачка користувалася автомобілем. Просить суд зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. При цьому, сторони в більшості висловлювали свої суб'єктивні міркування та припущення з приводу вище зазначеного звернення з позовом до суду, а також розповідали про обставини, які ніякого правового значення по даній цивільній справі взагалі не мають. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, заслухавши пояснення сторін, приходить до переконання, що первісний позов [PERSON] підлягає до повного задоволення, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Виходячи із змісту вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи із змісту ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Шлюб, зареєстрований 06 серпня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано 08 листопада 2013 року, що підтверджується світлокопією рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 08.11.2013 року (т. а.с. 10-11). Спірний автомобіль марки RENAULT, моделі FLUENCE, державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску (т.1 а.с. 12), є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON],оскільки виходячи із змісту вимог ст. 60 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно з змістом рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2014 року, спірний автомобіль визнано об'єктом права спільної власності подружжя, і виділено сторонам ідеальні частки, а саме по 1/2 частині спірного автомобіля, тобто спірний автомобіль є (у спільній частковій власності сторін), що підтверджується відповідною світлокопією рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.10.2014 року (т.1 а.с. 13-18). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Спірний автомобіль марки RENAULT, моделі FLUENCE, державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску, який перебуває у спільній частковій власності сторін за своїми технічними даними є неподільною річчю, відповідно до змісту вимог ч.2 ст. 183 ЦК України, оскільки автомобіль не можна поділити без втрати його цільового призначення. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1111 від 29.01.2016 року, ринкова вартість автомобіля «RENAULT-FLUENCE», державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску, на момент огляду (29.12.2015 року) становила С=312672.99 грн. (т.1 а.с. 160-165). В силу положень ст. ст. 21,24,41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Outcome: approved