Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачка звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до відповідача про визнання частково недійсним договіру дарування земельної ділянки від 21.08.2003 року в частині дарування [PERSON] 1/2 частини земельної ділянки розташованої по [ADDRESS]; про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку виданий на ім'я [PERSON] та скасувати його державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі; про визнання за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої [ADDRESS], яка належала [PERSON]. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила визнати поважною причину пропуску нею строку для звернення до суду, визнати частково недійсним договір дарування земельної ділянки від 21.08.2003 року в частині дарування [PERSON] 1/2 частини земельної ділянки розташованої по [ADDRESS]; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім'я [PERSON] та скасувати його державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої [ADDRESS], яка належала [PERSON]. В обґрунтування позову вказує, що 20.04.2003р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку, відповідно до якого [PERSON] подарували позивачу житловий будинок [ADDRESS]. Під час укладення договору не було вирішено питання про перевід права власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, оскільки на час укладання правочину [PERSON] не було зареєстровано її право власності на цю землю. 23.05.2013р. [PERSON] отримала державний акт на право власності на землю. В серпні 2003 р. між позивачем та [PERSON] було досягнуто домовленості про дарування позивачу земельної ділянки, яка знаходиться під вищевказаним житловим будинком. У зв'язку з тим, що позивачка мешкає в Київській області і їй важко було постійно приїжджати в Мелітополь з метою укладання договору дарування та займатись реєстрацією земельної ділянки, нею було надане доручення на [PERSON], яка є її сестрою. 21 серпня 2003р. між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені позивача був укладений договір дарування земельної ділянки. Пізніше позивачу стало відомо, що договір було укладено між [PERSON], нею та [PERSON], яка діяла від власного імені. Відповідно до умов договору, [PERSON] подарувала позивачу та [PERSON] в рівних частках земельну ділянку площею 0,2472 га, розташовану на території [ADDRESS]. На підставі договору дарування земельної ділянки [PERSON] в Мелітопольському районному відділ земельних ресурсів було зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку, як на своє ім'я та і на ім'я позивача. В грудні відповідачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, який згодом передала позивачу. Відповідно до вказаного акту цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку. Згодом [PERSON] померла. В 2012р. позивачка вирішила зареєструвати подарований їй будинок. Під час збору та готування документації виявилось, що вона не єдиний власник земельної ділянки на якій стоїть будинок, іншим власником є [PERSON] Таким чином, здійснивши відчуження земельної ділянки в рівних частках, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку, [PERSON] позбавила позивача можливості на право користування, володіння та розпорядження належним їй будинком. Отже, договір дарування земельної ділянки від 21.08.2003 р. не відповідає вимог ст. 120 ЗК України. Після укладання договору дарування земельної ділянки вона вважала себе єдиним власником землі, і тільки під час реєстрації житлового будинку дізналась, що вона не єдиний власник земельної ділянки. Таким чином, про порушення свого права власності їй стало відомо лише в 2012 році. Тобто вона фактично з пропуском строку позовної давності звернулась до суду з позовом, оскільки відповідачка навмисно скористалась ситуацією та ввела її в оману. Таким чином, вважає, що процесуальні строки для звернення до суду з відповідним позовом нею були пропущені з поважних причин. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги по викладеним підставам та пояснили, що відповідачка є сестрою позивача. Договором дарування від 20.04.2003р. [PERSON] подарувала позивачу житловий будинок розташований в Мелітопольському районі [ADDRESS]. В серпні 2003р. між сторонами було досягнуто домовленості про дарування позивачу земельної ділянки, яка знаходиться під вищевказаним будинком. У зв'язку з тим, що позивачка постійно мешкала в Київській області їй було важко приїжджати до міста і тому вона видала довіреність своїй сестрі [PERSON] на укладення від її імені договору дарування земельної ділянки. Підстав недовіряти сестрі у позивача не було. У вказаному будинку мешкала мати позивача. Ії матері не було відомо, що земельна ділянка оформлена на сестер порівну. Про те, що позивачка є не єдиною власницею земельної ділянки вона дізналась в квітні 2010 року. Після чого вона пішла до відповідача, яка їй повідомила, що за дві тисячі доларів відпише їй свої частку ділянки. [PERSON] мала намір подарувати всю земельну ділянку, яка знаходиться під житловим будинок позивачу. Довіреність відповідачу на укладення договору дарування всієї земельної ділянки від імені позивачки вона видала 16.04.2003р. Вказана довіреність була посвідчена за місцем проживання. Відповідачка перевищила свої повноваження надані їй довіреністю, а саме оформила частину земельної ділянки на своє ім'я. Просить визнати причину пропуску нею строку для звернення до суду поважною, визнати частково недійсним договір дарування земельної ділянки від 21.08.2003 року в частині дарування [PERSON] 1/2 частини земельної ділянки розташованої по [ADDRESS]; та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої [ADDRESS], яка належала [PERSON]. Наполягає на скасуванні державного акту на право власності на земельну ділянку виданий на ім'я [PERSON] та скасувати його державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що не заперечують проти того, що в 2003р. позивачка на підставі договору дарування стала власницею житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. Довіреність на оформлення договору дарування земельної ділянки позивачка надіслала відповідачу по пошті. Між ним була домовленість про те, що земельна ділянка буде оформлена на обох сестер порівну. Позивачка, відповідачка та [PERSON] усно домовились, що земельна ділянка буде оформлена порівну. Оформленням договору дарування займалась відповідачка, усі оригінали документів залишились у нотаріуса. Державний акт позивачу вона не передавала, так як не мала права на його отримання. Представник [PERSON] зазначила, що позивачкою пропущено строк позовної давності і причини цього пропуску не були зазначені. Позивачка знала, що є договір дарування, де земельна ділянка розділена між сторонами на дві рівні частини. Договір дарування складений без порушень закону, права та наслідки цього договору було роз'яснено, волевиявлення дарувальника визначене. Нотаріус після оформлення договору дарування вніс його до державного реєстру, а тому готувати реєстрацію права власності не було необхідним. Позивачка знала, що на будинок всі документи знаходились в будинку, а ні у відповідачки, до смерті [PERSON] вони знаходились у покійної. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції надав заяву про розгляд справи за його відсутності та постановити рішення на розсуд суду за матеріалами судової справи. Третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що підстав для визнання договору дарування земельної ділянки недійсним немає. При складанні договору дарування, стороні висловлюють своє бажання, ціль договору. [PERSON] була ознайомлена з текстом договору дарування, який роздрукований на бланку. Стороні могли внести пропозиції та зміни в цей договір. У [PERSON] була довіреність і будинок дарувався на двох, жодних порушень не було. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників та третіх осіб, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. За договором дарування житлового будинку від 20.04.2003р. [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], розташованій на присадебній земельній ділянці /а.с.10/. Ця земельна ділянка, площею 0,2472 га., стала належати [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю ІІІ - ЗП № 045640, виданого Костянтинівської сільської радою Мелітопольського района Запорізької області 23 травня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватнох власності на землю № 2938 /а.с. 146/. Згідно ч.1 ст. 120 Земельного Кодексу України, в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування житлового будинку від 20.04.2003р., при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно - правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. В пп. «г» пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004г. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цівільних справ» /з наступними змінами/, роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно - правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно с положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договору відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або ії частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно - правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для ії обслуговування. З зазначеного вбачається, що при укладенні договору дарування житлового будинку від 20.04.2003р. між [PERSON] та [PERSON], останній не переходило право власності на присадібну земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], тобто для цього потрібно було укладення відповідної цивільно - правової угоди. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] 23.04.2003р.. [PERSON] прийняла призвище чоловіка - «[PERSON]» /а.с.9/. 16.04.2003р. позивачка [PERSON] видала довіреність на ім'я своєю сестри [PERSON], якою уповноважила її на прийняти в дар на ім'я позивача земельної ділянки, що прилягає до будинку в [ADDRESS] Мелітопольського району Запорізької області на свій власний розсуд. Зареєструвати подаровану на ім'я позивача земельну ділянку в Костянтинівській сільській раді та Мелітопольській райдержадміністрації та одержати державний акт на вищезазначену земельну ділянку. Для виконання цього доручення уповноважила [PERSON] подавати від її імені заяви, підписувати та отримувати необхідні документи, відписувати від імені позивача договір дарування, а також виконувати всі інші дії пов'язані з цим дорученням /а.с.15/. За договором дарування земельної ділянки від 21.08.2003р. /а.с.16/, [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], прийняли в дар в рівних частках кожна земельну ділянку площею 0,2472 га, розташовану на території [ADDRESS] Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. 26.12.2003р. на ім'я [PERSON] виданий Державний акт на право власності на ? земельної ділянки, площею 0,2472 га. в [ADDRESS]. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - обслуговування жилого будинку. Співвласником земельної ділянки є [PERSON] /а.с.17/. В обґрунтування позовних вимог про визнання частково недійсним договору дарування від 21.08.2003р. земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS], [PERSON] посилається на ст. 203, ст. 215 ЦК України 2004р. та вказує на те, що договір суперечить вимогам закону. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного Кодексу 2004 року, Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відноси, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. З урахуванням того, що відносини за договором дарування земельної ділянки, які виникли між сторонами до набрання чинності ЦК України 2004р., продовжують існувати після набрання ним чинності, суд вважає необхідним для вирішення спору застосовувати положення цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності /ч.2/. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішньої волі /ч.3/. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом /ч.4/. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним /ч.5/. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей /ч.6/. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що уповноважила відповідачку прийняти в дар на ії ім'я спірну земельну ділянку, але відчуження земельноїї ділянки в рівних частках за договором дарування позбавило ії можливості обслуговування житлового будинку, право користування, володіння та розпорядження належним ій будинком. Тобто, договір дарування земельної ділянки порушує ії право власності на житловий будинок, оскільки цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 40, пп. «г» ч.1 ст. 121 ЗК України, для обслуговування житловго будинку у містах норма безоплатної передачі у власність громадян земельної ділянки складає - не більше 0,10 гектара. Понад норму безоплатної передачи громадяни можуть набувати у власність земельгні ділянки для зазначених портреб за цивільно - правовими угодами. За договором дарування земельної ділянки від 21.08.2003р. [PERSON] належить 12 частина земельної ділянки плащею 0,2472 га., тобто 0,1236 га., що більше встановленої норми земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку. Крім того, за клопотанням відповідача та ії представника була проведена судова технічна експертиза для вирішення питання щодо можливості обслуговування житлового будинку [ADDRESS] у випадку поділу земельної ділянки у відповідності з належними [PERSON] та [PERSON] двома рівними частинами земельної ділянки. За висновком експерта № 1958 від 01.07.2014р., такий поділ земельної ділянки можливий при умові забезпечення доступу до частки земельної ділянки [PERSON] з боку земельної ділянки [ADDRESS] /а.с. 210-224/. Тобто, ц випадку виділення в натурі [PERSON] земельної ділянки, площею 0, 1236 га., відсутні будь - яки перещкоди для обслуговування позивачкою житлового будинку [ADDRESS]. Таким чином, при укладанні договору дарування земельної ділянки від 21.08.2003р. не були порушені права позивачки щодо користування, володіння та розпорядження належним ій будинком, а значить відсутні і порушення закону, вказані у ч.1 ст. 203 ЦК України. Також, при укладенні договору дарування земельної ділянки від 21.08.2003 року не були допущені інши порушення вимог закону, передбачені ст. 203 ЦК України, у тому числі і частиною третьою, що вбачається з наступного. За довіреністю від 16.04.2003р. [PERSON] уповноважила [PERSON] прийняти в дар на ії ім'я земельну ділянку, що прилягає до житлового будинку [ADDRESS] на свій власний розсуд, зареєструвати земельну ділянку на ії ім'я та одержати державний акт. Як видно, при складенні довіреності не був конкретизований розмір земельної ділянки, яку доручалося [PERSON] прийняти в дар на ім'я [PERSON] ([PERSON]), тобто при укладенні договору дарування з [PERSON], яка визначила у договорі своє вилевиявлення про дарування земельної ділянки у рівних частках, [PERSON] діяла на свій власний розсуд у відповідності до наданих їй повноважень, без порушення ч.3 ст. 203 ЦК України. Такий висновок підтвердила у судовому засіданні і приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], вказуючи на те, що при складанні договору дарування, сторони висловили своє бажання, ціль договору. [PERSON] була ознайомлена з текстом договору дарування. Стороні могли внести пропозиції та зміни в цей договір. У [PERSON] була довіреність і будинок дарувався на двох, жодних порушень не було. Зазначені обставини свідчать про безпідставність доводів позивача [PERSON] щодо перевищення [PERSON] наданих повноважень, тобто про необгрунтованість ії позову. В обгрунтування доводів стосовно додержання позивачем строку позовної давності при звернення з позовом до суду, сторони посилаються на документи про сплату податку за землю /а.с. 131, 132, 133/, а також на показання свідків, яки були у судовому засіданні допитані за клопотанням сторін та пояснили: [PERSON], яка пояснила, що дізналась про намір [PERSON] подарувати [PERSON] будинок, а [PERSON] частину земельної ділянки. Сторони завжди знали де, кому належить земельна ділянка. [PERSON] їздила до матері з Київа два рази на рік. [PERSON] користувалась своєю частиною земельної ділянки, а земельною ділянкою [PERSON] користувалась [PERSON] до її смерті. Жодних претензій один до одного не було; [PERSON], яка пояснила, що знала про намір [PERSON] подарувати донькам навпіл земельну ділянку. В будинку проживала [PERSON] до смерті. [PERSON] навідувала матір та сестру два-три рази в літній період. [PERSON] дозволяла [PERSON] працювати на її частині земельної ділянки; [PERSON], який пояснив, що приблизно в квітні-травні 2010 року шукав будинок. Знайшов по обґяві в газеті про будинок в с. Костянтинівка. Приїхав туди, оглянув будинок, земельну ділянку. [PERSON] надала йому копії документів і він побачив, що там два володільця. [PERSON] здивувалась і сказала, що оригінали у сестри і їх забрати буде не проблема. Тобто, свідок [PERSON] підтвердив доводи позивачки про те, що вона дізналася про порушення свого права після смерті [PERSON] в 2010 році і не пропустила строк позовної давності при зверненні до суду. При цьому, свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили доводи відповідачки та ії представника про освідомленість [PERSON] про намір [PERSON] подарувати земельну ділянку їй та [PERSON], які після укладення договору користувалися своїми частинами земельної ділянки, тобто пропущення строку позовної давності при зверненні позивачки з позовом до суду. Враховуючи наявність підстав для відмові у задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування земельної ділянки частково недійсним, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON] та скасування його державної реєстрації, визнання за [PERSON] права власності на ? частину земельної ділянки, у зв'язку з необгрунтованістю цих вимог, суд вважаєе, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності не можуть застосовуватися у даному випадку, оскільки позивачем не доведено у судовому засміданні про порушення його права при укладанні договору дарування земельної ділянки. При таких обставинах суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову за необгрунтованістю позовних вимог, а не пропуском строку звернення до суду.

Outcome: dismissed