Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що 08 лютого 2015 року в с.Іванівка, Житомирського району Житомирської області померла її двоюрідна сестра [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,09 га., що розташована на території Троковицької сільської ради Черняхівського району. Позивачка являється спадкоємицею за законом. Інших спадкоємців за законом, які б претендували на спадщину та утриманців спадкодавець [PERSON] не мала. Для прийняття спадщини, позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус своєю постановою відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючого документа на земельну ділянку. За життя [PERSON] втратила оригінал правовстановлюючого документа, але ним вона володіла за життя та користувалася земельною ділянкою. З цих підстав, позивачка просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку як за спадкоємцем померлої за законом. У попереднє судове засідання позивачка не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, заявлений позов підтримала, просила її задовольнити. Представник відповідача в попереднє судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав, обставин, викладених у позовній заяві, не оспорював. Представник третьої особи без самостійних вимог звернувся до суду із заявою про слухання справи у його відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе винести рішення з попереднього розгляду справи згідно ст.130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та враховуючи факт визнання позову відповідачем, суд позов задовольняє, оскільки для цього є всі законні підстави. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] за життя набула право власності на земельну ділянку загальною площею 2,09га., розташовану на території Троковицької сільської ради, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ №171974, виданого на підставі розпорядження голови Черняхівської райдержадміністрації від 16 березня 2004 року №114, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №882 (а.с.9). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13 листопада 2015 року №949, розмір земельної ділянки за кадастровим №1825688200:03:000:0083 становить 2,09га. (а.с.8). Після смерті [PERSON] право власності на земельну частку (пай) ввійшло до складу її спадщини. З свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.7), рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2015 року (а.с.6), постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, повідомлення нотаріуса про коло спадкоємців (а.с.26), вбачається, що позивачка являється спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті двоюрідної сестри, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку належну [PERSON] відмовлено, оскільки оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ №171974 втрачено, що підтверджується оголошенням про втрату документу в газеті «Нове життя» від 02 жовтня 2015 року (а.с. 10). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи вищезазначені та досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що порушене право позивачки підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved