Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просила зняти арешт зі всього майна [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , накладений Постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (правонаступником якого є Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.11.2012 р. по виконавчому провадженні щодо примусового виконання вимоги УПФУ в Суворовському районі міста Одеси (правонаступник якого Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області) №ф-1961. В обґрунтування позову посилалась на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , відповідно до Договору дарування, що посвідчений державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори Туйск Ф. Л. та зареєстрований в реєстрі № 1-3906 від 24.11.2004 року. Звернувшись до нотаріуса позивачці стало відомо, що Постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області (правонаступником якого є Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.11.2012 р. по виконавчому провадженні щодо примусового виконання вимоги УПФУ в Суворовському районі міста Одеси (правонаступник якого Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області) №ф-1961, накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] . Станом на 04.01.2013 року позивачем було сплачено заборгованість по ЄСВ та штраф у сумі 170 грн. про що свідчить моя заява до УПФУ в Суворовському районі міста Одеси про відкликання вимоги ПФУ від 04.01.2013 року. Крім того, листом від 08.01.2020 року вих. № 366/05-3 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило Перший Суворовський відділ держаної виконавчої служби м. Одеси Південного МУЮМЮ, що кошти в рахунок погашення заборгованості по ЄСВ та штраф у сумі 170 грн. згідно рішення № 12 від 04.01.2013 року погашено в повному обсязі. Згідно листа від 03.02.2020 року № В-13/6108 Першого Суворовського відділу держаної виконавчої служби м. Одеси Південного МУЮМЮ, вказане виконавче провадження завершене в 2013 р. З огляду на ту обставину, що виконавче провадження, за яким постановою державного виконавця було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] знищено, захист майнових прав позивача, у спосіб оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий, в зв`язку з чим цивільне право підлягає захисту шляхом ухвалення рішення про зняття арешту, накладеного згаданою раніше постановою державного виконавця. Наявність арешту на майно, що належить позивачці [PERSON] на праві власності та підтверджено державною реєстрацією, перешкоджає їй, як власнику в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, що відповідно суперечить принципам верховенства права та стало причиною звернення із зазначеним позовом до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 15 червня 2020 року, було відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. (а.с. 27,28). Позивачем надано клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 40). Представник відповідача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином та причин неявки суду не сповістив. Відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином та причин неявки суду не сповістив. Пояснень щодо позовної заяви у встановлений строк не надав. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності представника відповідача та третьої особи. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , відповідно до Договору дарування, що посвідчений державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори Туйск Ф. Л. та зареєстрований в реєстрі № 1-3906 від 24.11.2004 року. (а.с. 11-15). Звернувшись до нотаріуса позивачці стало відомо, що Постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області (правонаступником якого є Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.11.2012 р. по виконавчому провадженні щодо примусового виконання вимоги УПФУ в Суворовському районі міста Одеси (правонаступник якого Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області) №ф-1961, накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] . Станом на 04.01.2013 року позивачем було сплачено заборгованість по ЄСВ та штраф у сумі 170 грн. про що свідчить моя заява до УПФУ в Суворовському районі міста Одеси про відкликання вимоги ПФУ від 04.01.2013 року. (а.с. 7,8). Крім того, листом від 08.01.2020 року вих. № 366/05-3 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило Перший Суворовський відділ держаної виконавчої служби м. Одеси Південного МУЮМЮ, що кошти в рахунок погашення заборгованості по ЄСВ та штраф у сумі 170 грн. згідно рішення № 12 від 04.01.2013 року погашено в повному обсязі. (а.с. 7,8). Згідно листа від 03.02.2020 року № В-13/6108 Першого Суворовського відділу держаної виконавчої служби м. Одеси Південного МУЮМЮ, вказане виконавче провадження завершене в 2013 р. (а.с. 22). З огляду на ту обставину, що виконавче провадження, за яким постановою державного виконавця було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] знищено, захист майнових прав позивача, у спосіб оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий, в зв`язку з чим цивільне право підлягає захисту шляхом ухвалення рішення про зняття арешту, накладеного згаданою раніше постановою державного виконавця. Наявність арешту на майно, що належить позивачці [PERSON] на праві власності та підтверджено державною реєстрацією, перешкоджає їй, як власнику в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, що відповідно суперечить принципам верховенства права. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ст.ст.\~386,\~381 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.319 ЦК України\~власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до ч. 2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та II до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13\~ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43\~ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки зазначений арешт порушує її законні права, оскільки він перешкоджає їй у реалізації права вільно володіти та розпоряджатись своїм нерухомим майном.

Outcome: approved