Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, тобто фактично до досягнення повноліття меншою дитиною, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем з 17 грудня 2010 року перебувала в шлюбі, який 31 січня 2017 року розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку відмовляється надавати, вона змушена звернутися до суду з питанням стягнення з нього аліментів. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином від неї до суду надійшла заява в якій вона просить суд позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності, при цьому вказала, що проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача не заперечує. Відповідач у судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього до суду не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзиву на позов від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі\~ст. 280 ЦПК України\~враховуючи думку позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 17 грудня 2010 року перебували в шлюбі, зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 84 та згідно рішення № 383/1141/16-ц від 31.01.2017 року Бобринецького районного суду Кіровоградської області шлюб між ними розірвано (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії 1-ОЛ № 104824, видане 17.12.2010 року та сина - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ОЛ № 135386, видане 23.10.2012 року (а.с.6,7). Згідно довідки Бобринецької міської ради Кіровоградської області № 884 від 07.03.2018 року до складу сімї позивача входять дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] (а.с.9). Відповідно до\~статті 180 Сімейного Кодексу України\~(далі\~СК України) батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до \~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й\~відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2\~ст.182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1\~ст.182 СК України\~має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.ч. 1,2,3 \~ст. 183 СК України,\~\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Верховний Суд України 19 жовтня 2016 року у справі №6-1798цс16 зробив правовий висновок, відповідно до якого аліменти на двох і більше дітей визначаються судом у єдиній частці від заробітку (доходу) батька, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, щодо максимальний розміру аліментів, які стягуються з боржника то із заробітної плати боржника може бути утримано до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів 50% заробітної плати боржника. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивачка позов підтримує, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоровя відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім»ї, яких він зобов»язаний утримувати, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання дітей, які знаходиться на утриманні позивача, матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення повноліття старшої дитини [PERSON], тобто до 05.12.2028 року та в подальшому у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до виповнення повноліття [PERSON], тобто до 13.10.2030 року, при цьому відмовивши в задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача до виповнення повноліття меншої дитини. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу\~ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі\~ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial