Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивачка звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 14 жовтня 2006 року Безіменською сільською радою Козятинського району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №6. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує у позовній заяві на те, що від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Причиною, що спонукала звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу, позивачка зазначає те, що сімейні відносини між ними як подружжям - не складались, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, в результаті чого виникали суперечки, що призвело до нестерпності подальшого сумісного проживання, а тому з вересня 2014 року вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, дитину не виховують та господарства спільно не ведуть. Вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому він має бути припинений судом. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, в адресованій суду заяві позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини: сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис №6 (а.с.10), від якого мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Спільне подружнє життя у сторін не складається через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Починаючи з вересня 2014 року як подружжя сторони не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, господарства не ведуть. В адресованих суду заявах наміру зберегти шлюб не висловили. Суд, враховує те, що сім'я є добровільним союзом двох людей. Сторони спільно не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, а отже відсутні ознаки існування сім'ї. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, між позивачем та відповідачем відсутні близькі стосунки, та обоє не мають будь-якого наміру продовжувати спільне життя. Крім цього, відповідач позов визнав. На підставі п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.104, 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved