Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, висловлені в своїй позовній заяві та просить суд скасувати наказ №122 головного лікаря [PERSON] від 07.05.2015 року і поновити її на роботі за фахом лікар-анестезіолог. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просить суд в їх задоволенні відмовити, надав з цього приводу письмове заперечення, в якому просить відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю та безпідставністю. Також надав письмове пояснення, в якому пояснив, що позивачка наголошувала на тому, що керівництва для лікарів під редакцією [PERSON] не існує в природі, і відповідач погоджується з цим та заявляє, що при підготовці наказу №122 від 07.05.2015 року була допущена технічна помилка - в тексті наказу прізвище автора посібника з фармакології для лікарів «Лікарські засоби» помилково вказано «[PERSON]Д.», тоді як дійсне прізвище автора цього посібника - [PERSON] [PERSON] ця технічна помилка ніяким чином не спростовує того факту, що [PERSON] не знає властивостей лікарських засобів і не вміє застосовувати їх на практиці при наданні медичної допомоги хворим, про що йшлося в наказі. Так, наприклад, у томі 1 цього посібника на сторінках 19-20 надається опис препарату «Тіопентал-натрій», який [PERSON] застосувала до хворого [PERSON] У посібнику зазначається, що цей лікарський засіб забороняється застосовувати при сильному виснаженні, шоці, гарячковому стані, різко вираженому порушенні кровообігу пацієнта. Але ж хворий [PERSON] мав саме такий стан і [PERSON] ні в якому разі не мала права застосовувати до нього саме цей лікарський засіб «Тіопентал-натрій». Можна допустити, що позивачці нічого не відомо про посібник з фармакології для лікарів «Лікарські засоби» автора [PERSON] (хоча цей посібник є загальновідомим для всіх лікарів та студентів медичних навчальних закладів), але перелік протипоказань до застосування «Тіопентал-натрію» перелічений в інструкції, яка є в кожній упаковці до цього лікарського засобу, тому [PERSON] була зобов'язана ознайомитись з цією інструкцією перед застосуванням цього препарату до хворого [PERSON], враховуючи стан хворого.Тому посилання позивачки на «неіснуючій посібник [PERSON]» лише заплутує суд, вводить його в оману і безпідставно затягує судовий процес. Позивачка стверджує, що вона нібито не могла підписати посадову інструкцію лікаря-анестезіолога відділення анестезіології у 2012 році, оскільки була прийнята на роботу до лікарні тільки в 2013 році. 2012 рік - це рік затвердження посадової інструкції, а не рік, коли [PERSON] була ознайомлена з нею. В інструкції міститься запис про ознайомлення з нею [PERSON], який зроблено позивачкою особисто та скріплений особистим підписом позивачки, тому вона не може стверджувати, що не підписувала або «не могла підписувати» посадову інструкцію. Намагаючись звернути увагу на цю обставину, позивачка обманює суд та затягує процес. Якщо позивачка вважає її запис і підпис в інструкції підробленими, вона, звичайно, має право вимагати проведення відповідних експертиз, але відповідач вважає це недоцільним, адже підпис [PERSON] та її почерк в інструкції ідентичний підпису і почерку в позовній заяві і ніякі спеціальні знання для встановлення цього факту, на наш погляд, не потрібні. Позивачка стверджує, що головний лікар [PERSON] не має права складати посадові інструкції для працівників лікарні, але це є абсолютною нісенітницею, адже, по-перше, саме головний лікар є уповноваженою особою адміністрації закладу, який має право приймати на роботу працівників та визначати обсяг їх повноважень відповідно до кваліфікаційних вимог, що відповідає статті 21 Кодексу законів про працю України, а по-друге, 30.01.2012 року посадова інструкція лікаря анестезіолога відділення анестезіології була узгоджена на зборах профспілкового комітету лікарні і лише після цього була затверджена головним лікарем. [PERSON] не надала суду жодних доказів щодо неможливості визначення посадових обов'язків лікаря-анестезіолога головним лікарем та профспілковим комітетом лікарні і не |повідомила де і в якому законодавчому чи нормативно-правовому акті вказано, що така посадова інструкція може складатись і погоджуватись виключно Міністерством охорони здоров'я України, тобто ці доводи позивачки є безпідставними. Стосовно твердження позивачки про начебто «скасування» обов'язкового розтину тіл померлих пацієнтів особисто головним лікарем КЗ «ОЦМЛ» ДОР», то цю обставину позивачка вигадала. Згідно процесуального закону всі свої твердження позивачка має доводити доказами, але не робить цього, через що її доводи є безпідставними і надуманими. В той же час, відповідно до статті 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу» патологоанатомічний розтин тіла проводиться виключно за згодою громадянина, наданою до його смерті, або за згодою його рідних. Відносно померлого пацієнта [PERSON] в історії хвороби наявна заява родичів від 30.04.2015 року про відмову в проведенні патологоанатомічного розтину його тіла. Тіло померлого пацієнта [PERSON], напроти було піддане патологоанатомічному розтину, що засвідчується історєю хвороби цього пацієнта і протоколом патологоанатомічного обстеження №580. Смерть пацієнтів ніколи і ні в одному з наказів, які стосуються [PERSON], їй в провину не ставилась і це питання не є безпосередньою причиною застосування до позивачки дисциплінарних стягнень. Причиною оголошення [PERSON] доган та її подальшого звільнення було систематичне порушення нею посадових обов'язків лікаря анестезіолога, а саме: недотримання галузевих стандартів і клінічних протоколів надання медичної допомоги, недбале ведення медичної документації, відсутність елементарних базових знань лікаря тощо. Висновки лікарні щодо наявності цих порушень в діях [PERSON] були підтверджені компетентною комісією (про це зазначено у запереченні проти позову), що дозволяє-стверджувати про їх правильність. Своїми міркуваннями на тему патологоанатомічного розтину тіл померлих пацієнтів позивачка заплутує суд, вводить його в оману, чим безпідставно затягує судовий процес. Крім цього, відповідач просить суд відноситись критично до заяв і пояснень позивачки, в яких вона застосовує медичні терміни, оскільки [PERSON] офіційно позбавлена звання лікаря- анестезіолога і не може вважатись фахівцем з питань надання медичної допомоги по спеціальності «Анестезіологія». Такі заяви і пояснення можуть сприйматися лише як особисті думки позивачки, що мають опосередковане відношення до медицини. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона лікар-анестезіолог. Приймала участь в оголошенні догани [PERSON]. Від [PERSON] діагноз хворого ніхто не приховував. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює медичною сестрою-анестезіологом. Вона була присутня при оголошенні догани [PERSON] Оголошувала наказ від 17.12.2014 року [PERSON].. Вона ставила свій підпис у вказаному наказі. [PERSON] відмовилася від всього. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює медичною сестрою-анестезіологом. Вона була присутня при оголошенні догани [PERSON]. Оголошувала наказ [PERSON]. [PERSON] відмовилася від всього. Вона ставила свій підпис у вказаному наказі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює медичною сестрою-анестезіологом. Вона була присутня при оголошенні наказу, [PERSON] відмовилася від всього. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює медичною сестрою-анестезіологом. Вона була присутня при оголошенні наказу, який повністю зачитувала [PERSON]. [PERSON] відмовилася від всього. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює у відділ кадрів КЗ «Центральна міська лікарня». Вона була присутня при оголошенні наказу догани 29.04.2015 року [PERSON], яка відмовилась від всього. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює старшим інспектором кадрів КЗ «Центральна міська лікарня». [PERSON] знайомили з двома наказами - №210 від 17.12.2014 року та №118 від 29.04.2015 року. Вона запросила [PERSON] до себе в кабінет і запропонувала їй ознайомитися з наказами, але вона відмовилась. [PERSON] були запрошені інші працівники, в присутності яких наказ був оголошений, всі підписалися. Накази складалися на підставі доповідних. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює заступником голови по медичній частині. Всі випадки з [PERSON] були виконані згідно Закону. Були створені комісії. В процесі роботи [PERSON] допускала помилки, притягалася до дисциплінарної відповідальності обґрунтовано та на законних підставах. Неприязних відносин до [PERSON] не було. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачкою вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що [PERSON], лікар-анестезіолог, закінчила Дніпропетровську державну медичну академію, бюджетну форму навчання, в 2011 році, інтернатуру за фахом лікар-анестезіолог в 2013 році. За державним розподілом по державному замовленню вона була направлена до м. Орджонікідзе Дніпропетровської області. [PERSON], як молодий спеціаліст по державному замовленню, проробила неповних два роки і головний лікар [PERSON] звільнив її за ст. 40 п. 3 КЗпП України. Спростування наказу № 122 головного лікаря [PERSON] від 07.05.2015 року «Про звільнення лікаря-анестезіолога відділення анестезіології [PERSON]О.» за ст. 40 п. 3 КУпАП: Хворий [PERSON] був шпиталізований до хірургічного відділення м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області 27.04.2015 року о 10.45 годині з діагнозом «Атеросклероз судин нижніх кінцівок, ішемія 2-ої ступені зліва, ішемія 4 ступені справа, гангрена правої стопи. Ішемічна хвороба серця. Кардіосклероз атеросклеротичний постінфарктний (2008р.). Серцева недостатність 2А-2Б ступеню». [PERSON] був плановим хворим, а не ургентнит. Це був особливо тяжкий хворий пацієнт. Від самого початку своєї шпиталізації [PERSON] потребував проведення консиліуму лікарів: кардіолога, зав. хірургії [PERSON], завідуючої відділенням анестезіології і інтенсивної терапії [PERSON], начмеда [PERSON], що не було зроблено на протязі 3 діб. Передопераційне обстеження і передопераційну інфузійну підготовку повинні були проводити: 27, 28, 29 квітня 2015 року в хірургічному відділенні, тому що хворий знаходився на лікуванні в цьому відділенні і це повинні були проводити зав. хірургії [PERSON], черговий лікар-хірург, тому що [PERSON] їхній плановий пацієнт, що не було зроблено за 3 доби. Разом з хірургами проводити передопераційну інфузійну підготовку повинна була завідуюча відділенням анестезіології і інтенсивної терапії [PERSON], тому що вона плановий лікар-анестезіолог, вона працює кожен день і бачить кожного передопераційного хворого. Кожен день в її обовязки входить організація анестезіологічної допомоги і контроль за виконанням підготовки хворого до операції, а не позивачка, яка працює згідно графіка чергувань лікарів-анестезіологів. Контролювати виконання роботи лікарів повинна начмед [PERSON], тому що вона є начальником медичної частини лікарні м. Покров згідно посади. Також [PERSON] затверджує, коли хворий готовий до операції і затверджує як лікар-кардіолог показання і противопоказання до анестезії і до операції. Невідомо чому лікар [PERSON] при такому важкому діагнозі [PERSON] затвердила хворого на день чергування позивачки і за три доби не провела жодного консиліуму, не надала противопоказань до операції і допустила хворого на операцію. Хворому [PERSON] було зроблено дві, а не чотири спроби катетеризації підключичної вени, далі був встановлений другий периферичний катетер, перший був встановлений раніше в хірургічному відділенні і те, що написано в наказі наклеп. Артеріальний тиск хворого [PERSON] складав 100/60 мм рт.ст., це не є противопоказанням до використання тіопентала натрія. Позивач стверджує, що від неї як від лікаря-анестезіолога був скритий документ, в якому йшла мова про особливу важкість серцевої недостатності хворого [PERSON] Висновок ультразвукового дослідження серця «Виявлена мала аномалія: поперекова фальш хорда в порожнині лівого шлуночка серця. Фіброз кореню аорти і мітрального клапана серця. Фіброкальциноз під клапанного кільця мітрального клапана серця. Регургітація клапана до криши лівого передсердя серця. Збільшена порожнина лівого шлуночка серця. Скорочувальна функція міокарда знижена. Ознаки вираженої діастолічної дисфункції лівого шлуночка серця», це є підтвердженням того, що серце хворого не перенесе анестезію. [PERSON] можлива тільки провідникова анестезія, що в лікарні м. Покров лікарі-анестезіологи вищої категорії робити не вміють (за весь час її роботи в м. Покров жодний анестезіолог ніколи не практикував провідникову анестезію). Документ-висновок ультразвукової діагностики серця [PERSON] надала [PERSON] вдова [PERSON] через 1,5 місяця після звільнення [PERSON] за ст..40 п.3 КЗпП України. Родичі хворого до позивачки претензій не мають. З 27 по 29 квітня 2015 року були вихідні дні для [PERSON]. Вона черговий лікар-анестезіолог працювала згідно графіку чергувань лікарів анестезіологів відділення анестезіології. У позивачки були добові чергування або 16-тигодинні чергування згідно графіку чергувань лікарів відділення анестезіології і між добовими чергуваннями або 16-тигодинними чергуваннями у відділенні анестезіології існують вихідні дні або 3 доби в залежності від графіку лікарів-анестезіологів і тому з 27 по 29 квітня 2015 року вона не була присутня на роботі у відділенні анестезіології, тому що це були вихідні дні для неї згідно графіку чергувань лікарів анестезіологів відділення анестезіології і вона не могла обстежувати [PERSON] У відділенні анестезіології були присутні інші лікарі-анестезіологи згідно їхнього графіка роботи. В наказі №122 головного лікаря [PERSON] від 07.05.2015 року «Про звільнення лікаря-анестезіолога відділення анестезіології [PERSON] за ст..40 п.3 КЗпП України» головний лікар [PERSON] мотивує неправильне призначення тіопенталу натрію на підставі керівництва [PERSON] «Лікарьскі засоби», якого не існує взагалі. Крім тіопентала натрія інших гіпнотиків в м. Покров не було, таким чином, вибору препаратів не було, вільний продаж в аптеках заборонено. Що було у відділенні анестезіології, тим позивачка і користувалась. Щодо медичної сестри анестезисти [PERSON] вважає, що це наклеп. Тиск під час будь-якої анестезії позивачка міряє особисто у всіх хворих на операційному столі. [PERSON] викликала виконуючу обовязки заввідділенням анестезіології і інтенсивної терапії [PERSON] по телефону (заввідділенням анестезіології і інтенсивної терапії [PERSON] 30.04.2015 року взяла лікарняний лист на один день, якраз на день операції хворого [PERSON], коли позивачка працювала згідно графіка). [PERSON] неправильно дала оцінку проведення серцево-легеневої і церебральної реанімації, які проводила [PERSON] Не було приладу, яким [PERSON] могла заміряти показники зігнутості ліктів, а із зігнутими ліктями взагалі неможливо провести цю маніпуляцію. При своєму досвіді [PERSON] не змогла провести цю маніпуляцію з позитивним результатом на протязі 30 хвилин. Про накази №210 від 17.12.2014 року та №118 від 29.04.2015 року «Про винесення доган» лікарю-анестезіологу [PERSON] вона не знала, її письмових пояснень немає. Головний лікар [PERSON] забув чи свідомо порушив ст. 197 КЗпП України - молодим спеціалістам, випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких була раніше заявлена на підприємствах, установами, організаціями надається робота за фахом не менше 3 років в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України від 22.08.1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка в яких здійснюється за державним замовленням», лікар-анестезіолог [PERSON] пропрацювала неповних два роки. [PERSON] вважає звільнення за ст. 40 п. 3 КЗпП України незаконним. Своєчасно позов до суду позивачка не могла подати у звязку з хворобою її батька, відмовою адвокатів брати участь у розгляді її справи. Порушено ст. 43 Конституції України - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя, яку він вільно обирає. Держава створює умови для праці, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Кожен маж право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату не нижче визначеної законом. Громадян України гарантується захист від незаконного звільнення (термін подачі позову про захист Конституційного права громадянина України не регламентується). З таким трудовим записом в трудовій книзі позивачка не може працевлаштуватись за фахом більше року. Порушено ст. 31 Конституції України заборона вимагати роботу необумовлену трудовим договором (термін подачі позову про захист Конституційного права не регламентується). Порушення ст. 173 КК України грубе порушення угоди про працю службовою особою підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, а також окремим громадянином або уповноваженою ним особою шляхом обману чи зловживанням довірою або примусом до виконання роботи не обумовленої угодою (термін подачі позову не регламентується). Згідно ст. 173 КК України порушення полягає в посяганні на право кожної людини на працю, що передбачене ст.43 Конституції України. Головний лікар [PERSON] і завідуюча відділенням анестезіології і інтенсивної терапії [PERSON] систематично примушували [PERSON] проводити анестезію дітям при репозиціях кісток та інших операціях, при відсутності у неї сертифікату дитячого анестезіолога, а також проводити процедуру тромболізису у кардіологічних хворих без присутності лікаря-кардіолога і без проведення консиліуму лікарів (при тромболізисі високий ризик смертності у кардіологічних хворих) з покладенням проведення тромболізиса і відповідальності виключно на неї молодого спеціаліста, при відсутності у неї сертифіката лікаря-кардіолога. Порушено наказ Міністерства охорони здоровя України №81 від 12.05.1992 року «Про розвиток та удосконалення патологоанатомічної служби України». Згідно Положення про порядок розтину трупів у лікувально-профілактичних закладах всі трупи померлих підлягають розтину, відміна розтину не дозволяється. Пункт «д» - у випадках смерті у лікувально-профілактичних закладах після діагностичних інструментальних досліджень, проведення лікувальних заходів під час або після операції. Лікаря-патологоанатома немає в м. Покров на протязі трьох років, тому розтин тіла [PERSON] не проводили, тільки видача тіла без розтину. Немає висновку фахівця лікаря-патологоанатома щодо причини смерті хворого. Немає доказів, що [PERSON] помер від анестезії, він міг померти від інсульту головного мозку під час анестезії або від тромбоетболії судин легень під час анестезії або від повторного інфаркту міокарда серця під час анестезії, або від розриву постінфарктної аневризми серця під час анестезії. Хто встановив причину смерті хворого і на якій підставі могла бути встановлена причина його смерті без патологоанатомічного розтину тіла хворого і без фахівця лікаря-патологоанатома. Висновку судово-медичної експертизи і патологоанатомічного розтину тіла [PERSON] не було і в наказі №122 від 07.05.2015 року про причину смерті хворого, підтверджену лікарем, судово-медичним експертом або лікарем-патологоанатомом немає. За весь час роботи [PERSON] на посаді лікар-анестезіолог немає карних справ, скарг від пацієнтів, скарг від родичів пацієнтів; прогулів немає; вживання спиртного на роботі немає. Позивачка вважає, що звинувачення в систематичному невиконанні своїх обовязків, покладених трудовим договором, є необґрунтованим і порушують честь, гідність та ділову репутацію її як лікаря. Не доведені підстави для звільнення лікаря-анестезіолога [PERSON] за ст.. 40 п. 3 КЗпП України: систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором, і це звільнення є безпідставним. З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні, суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам кодексу законів України про працю та Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями представника відповідача, наданими ним письмовими доказами, поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 233 ч. 1 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справі про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Враховуючи, що копія наказу про звільнення №122 від 07.05.2015 року була вручена позивачу особисто 08 травня 2015 року разом з трудовою книжкою, [PERSON] мала право звернутися до суду із заявою про скасування цього наказу і її поновлення на роботі в термін до 08 червня 2015 року, але вчасно не зробила цього, що надає їй право позиватися до суду понад встановлений законом строк виключно у разі наявності обґрунтованої причини пропущення цього строку, доведеної документально. В якості такої причини [PERSON] посилається на хворобу свого батька [PERSON] і додає до позову виписку з історії хвороби останнього №эА3304 без дати. Але позивачка не пояснює, яким чином перебування її батька на стаціонарному лікуванні у відділенні урології Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. Мечникова заважало їй своєчасно підготувати і направити до суду позовну заяву. Вказана виписка не містить згадки про те, що [PERSON] постійно, весь період часу з 08 травня по 09 червня 2015 року знаходилась разом з батьком у лікарні. Та і взагалі у виписці не повідомляється про факт перебування позивачки у лікарні разом з її батьком у цей час. Будь-яких доказів свого постійного перебування у м. Дніпропетровськ в обласній лікарні ім. Мечникова в період часу з 08 травня по 08 червня 2015 року позивачка суду не надала, хоча відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України зобов'язана була це довести. Навіть якщо припустити, що [PERSON] дійсно з самого дня свого звільнення 08 травня 2015 року і до дня виписки її батька з обласної лікарні 09 червня 2015 року безперервно знаходилась у цій лікарні і не могла через це виконати вимоги закону щодо строків звернення до суду, не зрозуміло чому вона не зробила цього відразу після 09.06.2015 року, а звернулась до суду більше ніж через рік після дня звільнення. 19 травня 2015 року [PERSON] намагалась оскаржити дії головного лікаря відповідача до вищої інстанції (департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської ОДА). Тобто вже через 11 днів після звільнення [PERSON] мала можливість оскаржувати дії лікарні по її звільненню і хвороба батька їй в цьому ніяк не заважала, що спростовує доводи позивачки про цю «поважну» причину пропуску строку звернення до суду. Посилання [PERSON] на те, що вона отримала якісь докази для позову через півтора місяці після звільнення лише підтверджують, що у червні 2015 року позивачка вже мала можливість звернутись до суду з позовом, але цим не скористалась. Посилання [PERSON] на відмову адвокатів від ведення її справи взагалі не має ніякого відношення до справи, адже це ніяким чином не може слугувати причиною порушення процесуальних строків, тим більш - поважною. Відповідно до статті 73 ЦПК України суд поновлює встановлений законом процесуальний строк за клопотанням сторони процесу. Але позивачка [PERSON] не надала суду жодного клопотання щодо поновлення їй строку для звернення до суду з позовом і не навела такого клопотання в позовній заяві, а лише в тексті позову повідомила про причини, через які вона «не могла» подати його своєчасно. Це «повідомлення» не може розцінюватись як клопотання у розумінні ст.73 ЦПК України і не є підставою для поновлення [PERSON] пропущеного нею строку. Окрім того, відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Згідно законодавства України сторони є рівними перед законом і судом, зобов'язані дотримуватись норм процесуального законодавства і нести відповідальність за їх порушення. Неподання до суду клопотання про подовження строків звернення з позовом розцінюється як відсутність такого клопотання з боку [PERSON], яка не маючи жодних правових підстав і відповідних доказів пропустила місячний строк для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору. Відповідно до наказу про звільнення №122 від 07.05.2015 року позивачка [PERSON] була звільнена з КЗ «ОЦМЛ» ДОР» 08.05.2015 року на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. За такою підставою звільнення можливе у разі виявлення систематичного невиконання працівником без поважних причин покладених на нього обов'язків, тобто якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Звільненню [PERSON] з роботи передували неодноразові порушення нею трудової дисципліни, які мали систематичний характер, про що згадується в наказі про звільнення №122 від 07.05.2015 року і про що йдеться в наказах про винесення доган від 12.08.2014 №163, від 17.12.2014 №210 та від 29.04.2015 №118. Зокрема, дисциплінарні стягнення були застосовані до [PERSON] через порушення нею посадових обов'язків, передбачених посадовою інструкції лікаря-анестезіолога відділення анестезіології, а саме - пунктів 1, 2, 7, 9, 14, 15, 18, 22 розділу II «Завдання та обов'язки» пунктів 1, 3, 10, 13, 14, 16, 23, 25, 34, 35, 36 розділу V «Повинен знати». З наказом про винесення догани від 12.08.2014 року №163 [PERSON] була ознайомлена і власноруч надавала пояснення з приводу виявлених порушень трудової дисципліни. Від підпису про ознайомлення з наказами про винесення доган від 17.12.2014 №210 та від 29.04.2015 №118 [PERSON] відмовилась; накази були зачитані їй вголос в присутності свідків, про що у наказах зроблені відповідні записи. Від надання пояснень [PERSON] також відмовилась, про що складені акти від 11.12.2014 року та від 15.04.2015 року. Зазначені накази про застосування дисциплінарних стягнень [PERSON] ніколи не оскаржувались, були чинними на день її звільнення і є чинними до теперішнього часу. Таким чином, встановлені у наказі №122 від 07.05.2015 року систематичні порушення [PERSON] трудової дисципліни (посадових обов'язків) могли бути підставою для її звільнення відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. 19.05.2015 року [PERSON] особисто ініціювала проведення перевірки за фактами її притягнення до дисциплінарної відповідальності під час роботи в КЗ «ОЦМЛ» ДОР». У червні 2015 року комісією за участю фахівців департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської ОДА та Державного закладу «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» була проведена клініко-експертна оцінка контролю якості надання [PERSON] медичної допомоги пацієнтам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Комісією було встановлено, що медична допомога цим хворим надавалась [PERSON] з недотриманням галузевих стандартів, клінічних протоколів надання медичної допомоги, діючих наказів Міністерства охорони здоров'я України. Крім цього встановлено, що [PERSON]: - недбало вела медичну документацію, допускала невідповідність між записами в медичних картках і хворих та протоколами знеболення; - не здійснювала динамічний добовий моніторинг за вітальними функціями пацієнтів та корекцію інтенсивної терапії; - допускала грубі помилки при проведенні серцево-легеневої реанімації; - не вміє здійснити оцінку крововтрат та оцінити тяжкість стану пацієнта; - не залучала суміжних спеціалістів та адміністрацію закладу при проведенні інтенсивної терапії. Вказане підтверджує правильність висновків адміністрації лікарні щодо невиконання [PERSON] посадових обов'язків лікаря-анестезіолога та оголошення їй доган, а також підтверджує правомірність звільнення [PERSON] через систематичне невиконання нею без поважних причин покладених на неї обов'язків, за умови застосування до неї раніше заходів дисциплінарного стягнення, що повністю відповідає п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачка не надала суду належні і допустимі докази неправомірності застосування до неї заходів дисциплінарного стягнення (доган та звільнення), хоча зобов'язана була це зробити. Тому позовні вимоги [PERSON] стосовно скасування наказу про її звільнення є безпідставними, необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Посилання [PERSON] на відсутність патологоанатомічних заходів по відношенню до померлих пацієнтів не має прямого відношення до факту застосування до неї дисциплінарних стягнень, оскільки при оголошенні доган і при звільненні позивачки безпосередньо смерть пацієнтів їй в провину не ставилась, а догани і звільнення були застосовані за грубе і систематичне невиконання нею посадових обов'язків при наданні медичної допомоги і оформленні медичної документації. Посилання [PERSON] на застосування лікарнею не чинних нормативно-правових актів є необґрунтованим, оскільки ні в наказі про звільнення, ні в наказах про оголошення доган адміністрація лікарні не посилалась на накази МОЗ, а підставою для доган і звільнення було систематичне невиконання [PERSON] покладених на неї обов'язків, передбачених посадовою інструкцією лікаря-анестезіолога. Ніяких доказів проти цього [PERSON] суду не надала, чим порушила вимоги статті 60 ЦПК України. Також слід мати на увазі, що у червні 2015 року Державним закладом «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» за поданням департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської ОДА проводилась позачергова атестація лікаря-анестезіолога [PERSON], за наслідками якої позивачці було відмовлено у підтвердженні звання лікаря - спеціаліста зі спеціальності «Анестезіологія». Через це [PERSON] не може працювати лікарем-анестезіологом в будь-якому закладі охорони здоров'я на території України, включаючи і КЗ «ЦМЛ м. Покров» ДОР», отже поновлення [PERSON] на роботі за фахом лікар-анестезіолог є неможливим. Тому позовні вимоги [PERSON] стосовно її поновлення на роботі за фахом лікар-анестезіолог є також безпідставними, необґрунтованими і задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог статті 60 ЦПК України відповідач підтвердив свої заперечення проти позову наступними документами, які додаються: копія посадової інструкції лікаря-анестезіолога відділення анестезіології КЗ «ОЦМЛ» ДОР», з якою позивач ознайомлена під підпис; копії наказу КЗ «ОЦМЛ» ДОР» від 07.05.2015 №122 «Про звільнення лікаря-анестезіолога відділення анестезіології [PERSON]О.», наказу від 05.05.2015 №121/1 «Про створення комісії», пояснень [PERSON], [PERSON], доповідної [PERSON], акту про відмову [PERSON] в наданні пояснень від 07.05.2015р.; копія (витяг) з журналу видачі трудових книжок КЗ «ОЦМЛ» ДОР» із записом №19 від 08.05.15р.; копії наказу КЗ «ОЦМЛ» ДОР» від 12.08.2014 №163 «Про винесення догани лікарю-анестезіологу [PERSON]О.», доповідних та пояснень [PERSON] та [PERSON]; копії наказу КЗ «ОЦМЛ» ДОР» від 17.12.2014 №210 «Про винесення догани лікарю-анестезіологу [PERSON]О.», доповідних та пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], актів про відмову [PERSON] в наданні пояснень; копії наказу КЗ «ОЦМЛ» ДОР» від 29.04.2015 №118 «Про винесення догани лікарю-анестезіологу [PERSON]О.», доповідної [PERSON], акту про відмову [PERSON] в наданні пояснень; копія висновку про результати клініко-експертної оцінки контролю якості надання [PERSON] медичної допомоги в умовах КЗ «ОЦМЛ» ДОР», яка проводилась комісією у складі представників департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської ОДА та ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України»; копії документів про проведення атестації [PERSON]: протоколу засідання атестаційної комісії ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» №1 від 18.06.2015р. та наказу ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» від 26.06.2015 року №90-ОД «Про результати позачергової атестації [PERSON]О.». Всі ці дані свідчать про те, що позивач до винесення наказу про її звільнення була неодноразово притягнута до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, ці накази нею не оскаржувалися у встановленому законом порядку та не оскаржуються і зараз та є дійсними, на підставі яких в сукупності було прийнято рішення про її звільнення з займаної посади. Безпідставними є твердження позивача про те, що про існування вказаних наказів вона не знала, оскільки судом встановлено належними наданими письмовими доказами та поясненнями кола допитаних свідків про те, що позивач була присутня при оголошенні наказів, відмовилася від підписів, про що свідчать додані документи. Суд вважає, що звільнення позивача на підставі ст.. 40 ч. 1 п. 3 кодексу законів про працю України, саме за порушення трудової дисципліни [PERSON], які носять систематичний характер було виконано відповідачем на законних підставах з дотриманням вимог діючого трудового законодавства України. Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями представників відповідача, третьої особи, наданими ними письмовими належними та допустимими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Комунального закладу «Центральна міська лікарня м. Покров» Дніпропетровської обласної ради» «про скасування наказу №122 головного лікаря [PERSON] від 07.05.2015 року і поновлення на роботі за фахом лікар-анестезіолог».

Outcome: dismissed