Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулась 29.10.2018 року до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. Відповідач за первісним позовом [PERSON] 12 лютого 2019 року звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Короткий зміст та обґрунтування первісного позову Свої позовні вимоги позивачка за первісним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що вони з відповідачем [PERSON] з 27.09.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] . Як стверджує [PERSON] , після припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем за первісним позовом [PERSON] , вони з дочкою [PERSON] переїхали до будинку її батьків у м.Білгород-Дністровський, де для дитини облаштовано окрему кімнату, натомість [PERSON] не має постійного місця роботи, власного житла та постійно виїжджав на заробітки до Росії, тому просить суд визначити місце проживання її спільної дочки з відповідачем - [PERSON] разом з нею. Короткий зміст та обґрунтування уточненого зустрічного позову 18.12.2020 року на адресу суду від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшов уточнений зустрічний позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Свої уточнені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що станом на теперішній час спільна донька сторін проживає разом з ним у трикімнатній квартирі в м.Києві, яку він орендує. [PERSON] навчається окрім платного навчання в загальноосвітній школі також в музичній школі та відвідує курси «СмартУм», займається акробатикою, англійською мовою, знаходить на повному утриманні батька. Натомість, як зазначає [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] наразі свого помешкання не має, вже народила дитину від іншого чоловіка та у будинку своїх батьків буває лише на вихідних. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2018 року було відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2018 року було витребувано висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини з [PERSON] .. 12 лютого 2019 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2019 року було прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком, разом з первісним позовом. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.09.2019 року було задоволено клопотання відповідача за первісним позовом [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.10.2019 року було витребувано висновок щодо доцільності визначення місця проживання спільної дитини сторін. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2020 року було задоволено клопотання відповідача за первісним позовом [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.06.2020 року було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Службу у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.06.2020 року було витребувано з Служби у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації висновок щодо доцільності визначення місця проживання спільної дитини сторін - [PERSON] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2020 року було задоволено клопотання відповідача за первісним позовом [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.08.2021 року було задоволено клопотання відповідача за первісним позовом [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.09.2021 року було закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2021 року було задоволено клопотання відповідача за первісним позовом [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Короткий виклад позицій сторін по справі В судове засідання позивачка за первісним позовом [PERSON] не з`явилась, однак адвокат Гафійчук С.Д., який діє в її інтересах, надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] не з`явився, однак адвокат Олійник Р.В., який діє в його інтересах, надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, просить задовольнити уточнені зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову -Служби у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду клопотання, згідно якого просив розглядати справу за його відсутності з максимальним врахуванням інтересів дитини. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого 23.10.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3340. Згідно Довідки №-7/01 від 03.07.2019 року, виданої ОСББ «Будинок Ахматової», відповідач за первісним позовом [PERSON] , проживав разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору оренди житлового приміщення від 25.02.2019 року. Відповідно до довідки №Д-03 від 28.03.2019 року, спільна донька сторін [PERSON] з 01.03.2019 року навчається в ТОВ «Музична школа сценічного виховання ім. І.Карабиця». Також матеріали справи містять копії квитанцій, згідно яких відповідач за первісним позовом [PERSON] сплачує гуртки, які відвідує спільна донька сторін та грамоти, які підтверджують успіхи [PERSON] в навчанні. Згідно Висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] від 06.07.2021 року Служби у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації доцільно визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Також з зазначеного вище висновку вбачаться, що спільна дитина сторін проживає разом з батьком вже понад два роки у м.Києві та хоче проживати разом з ним, оскільки батьком створені усі умови для її навчання та гармонійного розвитку. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 20.01.2021 року, відповідач за первісним позовом [PERSON] проживає з дочкою [PERSON] а орендованій трьохкімнатній квартирі, яка технічно облаштована, санітарно-гігієнічні умови повністю дотримані, створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, виховання та відпочинку. В матеріалах справи міститься заява неповнолітньої доньки сторін [PERSON] , згідно якої вона просить визначити її місце проживання з батьком [PERSON] . До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. А відповідно до ч. 3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Під час розгляду справи на підставі усіх зібраних доказів, судом установлено, що станом на теперішній час спільна дитина сторін перебуває на утриманні батька [PERSON] , вже понад два роки проживає з ним у м.Києві, навчається там та має сталі соціальні зв`язки і виявила бажання залишитися проживати разом з батьком. Відповідач за первісним позовом [PERSON] має можливість орендувати комфортабельне житло, оплачувати навчання дитини в приватній школі, різноманітних секціях, відповідно повністю забезпечувати гармонійний розвиток дитини. Позивачка за первісним позовом [PERSON] не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що вона взмозі утримувати спільну з відповідачем дитину та має відповідний дохід або власне житло. Верховний суд у своїй Постанові від 26.07.2021 року по справі №202/7256/19 дуже слушно зазначив, що в більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат Враховуючи все вищевикладене, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що для забезпечення дотримання найкращих інтересів дитини, враховуючи норми ЦК України щодо права особи визначати своє місце проживання та з огляду на обставини, що мають місце на момент ухвалення рішення, а саме бажання дитини - [PERSON] жити з батьком та матеріальне становище сторін, у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини має бути відмовлено. Уточнений зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком станом на момент розгляду справи підлягає задоволенню. Разом із цим, суд зауважує, що позивачка за первісним позовом [PERSON] , у разі визначення місця проживання доньки з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування та участь у вихованні доньки [PERSON] .. Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задовленні первісного позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі, витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за первісним позовом [PERSON] , під час звернення з зустрічною позовною заявою до суду було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. згідно квитанції №325-25251Е/1 від 14.01.2019 року, який підлягає стягненню з відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] на користь [PERSON] .. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved