Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 лютого 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, був зроблений відповідний актовий запис № 13. Вони з відповідачем мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що подружні стосунки між ними не склалися з причин взаємного непорозуміння, через різні характери, темпераменти, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, що призводило до сварок та конфліктів у сімї, та як наслідок вони припинили сімейно-шлюбні стосунки з березня 2018 року. Спір про розподіл майна, місце проживання та утримання дитини між ними відсутній. Позивачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не зявилась, надала суду заяву згідно якої просить суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала розірвати шлюб (а.с. 21). Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не зявився, надав суду заяву згідно якої просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с. 23). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 лютого 2005 року, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 13, в період якого у них народилася неповнолітня дитина: син [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8). Спільне життя подружжя не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів між ними, та припинення сімейно-шлюбних відносин з березня 2018 року. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з березня 2018 року, та до цього часу не поновили їх. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивачки, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст. 105, 112\~СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, та визнання позову відповідачем, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., та підлягає поверненню позивачці з державного бюджету України 50 відсотків судового збору сплаченого нею при поданні позову до суду, що складає 352 грн. 40 коп. (а.с. 1, 2). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved