Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивачка вказує на те, що 25 квітня 2016 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . Рішенням Любарського районного суду від 15 квітня 2019 року шлюб було розірвано. В період спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] , який на даний час проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Обставини в сім`ї склалися таким чином, що батько дитини не надає достатньої матеріальної допомоги на її утримання, а тому позивачка змушена звернутися до суду із з проханням ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 2500 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. У судове засідання позивачка не заявилася, але подала заяву про проведення судового засідання без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, у якій зазначив, що позов визнає частково, згідний сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн. щомісячно, оскільки на даний момент не працює, доходів не отримує, що підтверджує доданими до заяви документами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 25 квітня 2016 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб. 15 квітня 2019 року шлюб між ними було розірвано, що стверджується копією рішення Любарського районного суду від 15 квітня 2019 року. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого, відповідно до його свідоцтва про народження серії [NUMBER] , значаться [PERSON] та [PERSON] . Довідка №500 від 30 червня 2020 року, видана Глезненським старостинським округом Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області вказує на те, що дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене та з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь Держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. та витрати за надання позивачу правової допомоги в сумі 500грн.

Outcome: partial