Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання та додаткових витрат з [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтувала наступним. З 1996 року по 2002 рік сторони перебували у незареєстрованому шлюбі. Від фактичних шлюбних відносин у них народилася донька [PERSON], [INFO]. З відповідачем [PERSON] спільно не проживає, коштів на утримання дитини він не надає, вихованням не займається. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання їх дитини у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) та додаткові витрати у розмірі 2.000,00 грн. щомісячно, так як останній має високий дохід. В судове засідання сторони не з'явилися, позивачка до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, справу розглянути заочно, відповідач, про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав заперечення на позов, де зазначив, що проти задоволення позову заперечує, так як на даний час не працює, має на утриманні двох дітей, від утримання доньки не ухиляється. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглядати справу заочно. Частино 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, судом не проводилась фіксація судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Як випливає з матеріалів справи, з 1996 року по 2002 рік сторони перебували у незареєстрованому шлюбі. Від фактичних шлюбних відносин у них народилася донька [PERSON], [INFO]. З відповідачем [PERSON] спільно не проживає. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Доказів про розмір заробітної плати [PERSON] сторони не надали. Згідно запису № 3 в трудовій книжці відповідача, 06.03.2012 року його було звільнено з посади монтажника у ТОВ «ХАЙ-РЕЙЗ КОНСТРАКШН», інші записи відсутні. Відповідач, являючись батьком зобов'язаний нести рівні з позивачем матеріальні витрати, відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України: «Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини» Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом - ч.1 ст. 183 СК України. Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно ч. 2 ст. 182 СК України. Визначаючи спосіб виконання батьком обов'язку утримувати дитину, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище не тільки дитини, а й відповідача (ч. 1 ст. 182 СК України), тому вважає можливим стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1.000,00 (одна тисяча) гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Згідно ч. 1 ст. СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, суд може стягнути аліменти за минулий час. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. Позивач повинен надати суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їхньої сплати (неодноразові звертання з вимогами про надання дитині утримання, спробах встановити його місце проживання, місце роботи, укласти договір про сплату аліментів тощо). Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, виходячи із ст. 141 СК України, участь кожного з батьків у додаткових витратах на утримання дитини має бути в рівних частках з кожного. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, заявлені позивачем вимоги щодо сплати аліментів за минулий час, а також сума додаткових витрат на дитину у розмірі 2.000,00 грн. не підтверджені належними доказами, а також вимога про стягнення останньої лише з відповідача безпідставна, не ґрунтується на вимогах діючого законодавства України. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial