Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В позові зазначила, що разом з нею проживає син [PERSON], [INFO]. Батьком дитини зареєстрований [PERSON]. Сімейні відносини між позивачкою та відповідачем [PERSON] припинені у 2007 році. З вказаного часу, тобто з річного віку, дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] не брав участі в утриманні сина, гроші на утримання сина добровільно давати відмовлявся. Тому вона вимушена була стягнути аліменти на дитину в судовому порядку. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-3716/11 від 14.11.2011 р., з [PERSON], [INFO], громадянина України, було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. Після ухвалення судом рішення [PERSON] його ігнорував, відмовлявся виконувати, у зв'язку з чим позивачка була змушена передати його на примусове виконання. На підставі виконавчого листа, виданого за судовим рішенням, у Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження щодо примусового стягнення аліментів. [PERSON] не працює, доходів не має, аліменти не сплачує. За її відомостями, в рахунок аліментів щомісяця гроші у розмірі приблизно 300,00 грн. надсилає матір боржника - [PERSON] [PERSON] життям сина не цікавиться, вихованням не займається, з ним не спілкується, ставиться байдуже до дитини та до її життя. [PERSON] за період окремого проживання з дитиною, ніколи не цікавився, як живе дитина, чим займається, який у неї стан здоров'я, які відвідує заклади, як та де відпочиває та ін. У 2010 році, під час відвідування сином дитячого закладу № 105 ум. Запоріжжі. [PERSON] кілька разів з'являвся до дитячого садка у стані алкогольного сп'яніння вимагав у вихователів передати йому дитину. При цьому [PERSON] висловлювався нецензурною лайкою на адресу працівників дитячого закладу, сварився. В той же період [PERSON] кілька разів брав сина та відвозив його до баби дитини - до своєї матері [PERSON], сам фактично з дитиною не спілкувався, пре що розповідала дитина після повернення додому. З весни 2010 року [PERSON] остаточно припинив спілкування з сином. Дитина навіть забула, як виглядає батько [PERSON] Восени 2013 року [PERSON] несподівано став виявляти штучну зацікавленість сином: звернувся до органів опіки та піклування з надуманою заявою, що позивачка перешкоджає йому спілкуватися з сином, на засіданні опікунської ради [PERSON] оговорював позивачку у вчиненні дій по створенню перешкод в спілкуванні з дитиною. Між тим, як до звернення, так і після звернення [PERSON] до органу опіки та піклування, він жодного разу до сина не приходив, до [PERSON] з приводу свого бажання спілкуватися з дитиною не звертався. Таким чином, формально зафіксувавши свою зацікавленість життям сина, [PERSON] насправді не приймає участі у вихованні та утриманні дитини; не цікавиться життям дитини. Вважає, що спілкування дитини з [PERSON] вже не відповідає інтересам дитини, негативно вплине на психічний та емоційний стан дитини. [PERSON] давно втратив зв'язок з сином і поновлення його зашкодить малолітній дитині. Син не має психологічного зв'язку з батьком, не прагне та не потребує спілкування з ним. Зараз син [PERSON] проживає з позивачкою та її чоловіком у повноцінній сім'ї, вважає її чоловіка своїм батьком, який добре ставиться до сина, любить його, піклується про нього, забезпечує його матеріально, займається його розвитком та вихованням. Через те, що [PERSON] протягом тривалого часу, без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, матеріально утримувати сина належним чином не бажає, долею та розвитком сина не цікавиться, веде антисоціальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, дитина не має емоційного зв'язку з біологічним батьком, тривалий час проживає у повній сім'ї, вважає батьком іншого чоловіка, просить суд, позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надав, у зв'язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування заперечував проти задоволення позову, посилаючись на висновок районної адміністрації по Орджонікідзевському району від 07.04.2014 року, згідно якого вважає за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON] Прокурор у судовому засіданні просить постановити рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Комунарським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції 21.11.2006 року, актовий запис № 1086, батьками дитини [PERSON], [INFO] є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON]. Згідно інформації центру розвитку дітей «Детский Радонеж», за період 2012-2013 року, дитину [PERSON] на заняття приводила мама та її чоловік [PERSON]. З [PERSON] педагоги центру не знайомі. В інформації МОО «Школа танца ЖиТо», зазначено, що на заняття дитину [PERSON] приводить мама та її чоловік [PERSON], а також бабуся та дідусь. Інші особи, які б займалися вихованням дитини в період відвідування Школи Танцю не відомі. [PERSON] ніколи не бачили. Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №166 «Ракета» від 24.01.2014 року, дитиною [PERSON] піклувалися [PERSON] та бабуся. Батько дитини [PERSON] до закладу не зявлявся, з ним ніхто не знайомий. Згідно інформації Орджонікідзевського відділу ДВС від 04.07.2014 року, вбачається, що боржник [PERSON] сплачує аліменти не регулярно та не в повному обсязі. Борг по аліментам на 01.07.2014 року складає 7289,00 грн. Інформація про місце роботи боржника відсутня. Доводи позивачки про те, що відповідач взагалі не цікавиться долею дитини та ігнорує свої батьківські обов'язки з моменту припинення сімейних стосунків з Відповідачем, підтверджуються також показаннями наступних свідків, які суд бере до уваги. Свідок [PERSON], який є чоловіком позивачки та вони разом проживають з осені 2008 року, пояснив, що він та позивачка повністю займаються вихованням дитини, дитина називає його батьком. За цей час відповідач [PERSON], не приймав участі у вихованні дитини зовсім. [PERSON], десь два роки назад, декілька разів з'являвся до школи. Свідок [PERSON], яка є сусідкою та знайома з позивачкою та її дитиною з 2006 року, пояснила, що приблизно через два роки після народження дитини відповідач [PERSON], пішов із сім'ї. З цього часу вона його ніколи не бачила, у вихованні дитини він участі не приймає. Позивачка [PERSON] перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, який також займається вихованням дитини. Між ними склалися дуже хороші відносини, [PERSON] дитина називає батьком. [PERSON] ніяким чином не виховує дитину та не приймає участі у його вихованні. Після того, як [PERSON] вирішила позбавити відповідача батьківських прав, [PERSON] почав з'являтися до школи, в якій навчається дитина. Свідок [PERSON], яка є подругою матері позивачки, пояснила, що після розірвання сімейних відносин відповідач не приймає участі у вихованні дитини. Їй відомо що відповідач почав з'являтися лише осінью 2013 року. Свідок [PERSON], яка є подругою дитинства позивачки, пояснила що позивачка з відповідачем розійшлися коли дитині було десь два роки. Після чого ніякої участі у вихованні дитини відповідач не приймав. З'являтися [PERSON], почав після того, як [PERSON] вирішила позбавити його батьківських прав. Дитина не знає його як батька, батьком називає іншого чоловіка, який з ними і проживає (чоловік [PERSON]). Крім того, зазначила, що [PERSON] не приймав участі у вихованні дитини і тоді, коли вони проживали разом. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є подругами позивачки, дали аналогічні показання. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки, пояснила, що після народженння дитини, десь через 1,5 року, коли [PERSON] та [PERSON] розійшлися, вона не бачила батька дитини. З цього часу він не проживає з позивачкою та дитиною, не займається вихованням дитини. [PERSON] іноді приходив до позивачки у нетверезому стані, у зв'язку з чим все закінчувалось скандалом. Також зазначила, що [PERSON] з моменту народження не приймав ніякої участі у вихованні дитини, ніде не працював, пиячив. При розмові з дитиною, дитина зазначає, що не знає [PERSON], як батька, а батьком вважає чоловіка з яким вони проживають. Свідок [PERSON], яка є нянею дитини з 2008 року пояснила, що відповідача [PERSON] не знає, ніколи не бачила, зі слів позивачки їй відомо, що він є батьком дитини. Графік її роботи з 7:00 до 17:00 щоденно, за виключенням вихідних та відпусток батьків. Вихованням дитини займається позивачка та її чоловік, якого дитина називає батьком. Аналізуючи вищевикладене та показання вказаних свідків, суд приходить до висновку, що відповідач взагалі не цікавиться долею дитини та ігнорує свої батьківські обов'язки. З моменту припинення сімейних стосунків з Відповідачем, останній не зустрічався з дитиною, не цікавився її життям та здоров'ям. Відповідач свого обов'язку щодо виховання дитини не здійснює: свідомо нехтує всіма батьківськими цінностями щодо дитини і самостійно фактично звільнив себе від батьківських обов'язків щодо сина. Крім того, суд бере до уваги поведінку відповідача у ході розгляду справи, а саме те, що відповідач з'явився лише у одне судове засідання, в інші судові засідання не з'явився, не пояснюючи поважних причин, тобто він не намагався довести судові, що він виконує свої батьківські обов'язки. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON], батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO], розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської по Орджонікідзевському району 07.04.2014 року. За результатами засідання комісія дійшла висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON], [INFO]. Однак, вказані висновки суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються сукупністю наданих у судовому засіданні доказів. Відповідно до п.1 ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 164 Сімейного кодексу України перераховані підстави позбавлення батьківських прав. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, являється ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 2, 3, 6 ч. 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки Відповідач, фактично маючи можливість приймати участь у вихованні дитини, свідомо нехтує всіма батьківськими обов'язками відносно сина та його виховання, суд вважає, що існують всі підстави для позбавлення Відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO]. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження такої винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов'язками відносно дитини. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved