Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивачка в позовній заяві просить суд надати дозвіл їй або її офіційному представникові для оформлення проїзних документів дитини для виїзду за кордон на ім'я [PERSON], [INFO], жительки села Шутроминці, Заліщицького району, Тернопільської області без згоди батька [PERSON] та надати дозвіл на виїзд за межі України малолітньої [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], або її офіційного представника до досягнення дитиною повноліття без згоди батька [PERSON], покликаючись на те, що під час шлюбу з відповідачем у них народилось двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. 21.09.2010 року шлюб між ними було розірвано рішенням Заліщицького районного суду від 08.09.2010 року. Після розірвання шлюбу позивачка для покращення умов проживання дітей та їх належного утримання поїхала працювати в Італію. Діти залишились проживати з батьком, але матеріально утримувала їх позивачка. Відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дочки [PERSON], її духовного та морального розвитку, шляхом відмови у наданні дозволу на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для оздоровлення. Представник позивачки в судовому засіданні змінив позовні вимоги і просить суд надати дозвіл на виготовлення проїзних документів та одноразовий виїзд дитини [PERSON] в Італію на період зимових канікул з грудня 2014 року по лютий 2015 року. Відповідач в судовому засіданні зміненого позову не визнав та пояснив суду, що він відмовляється дати свою згоду на виїзд в Італію своєї малолітньої дочки із позивачкою так, як не вірить їй, що вона поверне дочку, він здатний в повній мірі матеріально утримувати дітей та забезпечувати їх всім необхідним для повного фізичного, духовного та морального розвитку, що і робить на протязі усього часу проживання дітей з ним. Доводи позивачки та її представника щодо матеріального забезпечення дітей позивачкою вважає надуманими та безпідставними, так як остання за час перебування за кордоном не цікавилась дітьми, коштів на утримання дітей вона не висилала, а речі, які вона висилала інколи дітям зводились до солодощів, печива та гуманітарного одягу. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи відділу у справах дітей Заліщицької РДА, яка вважає, що перешкод для одноразового вивезення на оздоровлення в Італію дитини позивачкою немає, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що змінений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав: сторони розірвали шлюб 21.09.2010 року, одразу після цього позивачка виїхала в Республіку Італію на заробітки, з того часу їхні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають з відповідачем. Позивачка в позовній заяві дату народження своєї малолітньої дочки [PERSON] зазначає як 26.12.2003 року, хоча як вбачається із копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.07.2010 року, наявної в матеріалах справи та пояснень відповідача, [PERSON] народилась [INFO]. Представник позивачки в судовому засіданні також заплутався в визначенні правильної дати народження малолітньої [PERSON]. Даний факт свідчить про несерйозне ставлення позивачки та її представника до даного спору. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст.58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними і допустимими. Позивачка має намір вивезти дочку [PERSON] в Італію для оздоровлення, але не представила суду довідки із лікувального закладу, що дитина перебуває на обліку у лікарів, постійно хворіє і потребує щорічного оздоровлення, чи довідки із лікувального закладу, що дитина потребує відновного лікування за кордоном. Також позивачка та її представник не представили суду належних доказів того, що позивачка має дозвіл на проживання в Італійській Республіці та дозвіл на роботу в даній державі, що гарантувало б матеріальну забезпеченість їй та її малолітній дочці [PERSON], яка у разі виїзду з позивачкою за кордон перебувала б на її утриманні. Додані позивачкою до позовної заяви ксерокопії невідомих документів з фотокартками, які заповнені іноземною мовою не можуть бути розцінені судом як належні докази, так як позивачкою не забезпечено їх переклад українською мовою та його засвідчення відповідно до законодавства. А, тому, враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed