Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому зазначила, що перебувала з останньою в дружніх стосунках . З 2013 року [PERSON] неодноразово брала у неї кошти у борг, а потім частками повертала гроші . Але з 2014 року [PERSON] перестала повертати борг, посилаючись на відсутність грошей. 28.10.2014 року [PERSON] написала їй боргову розписку, якою прийняла на себе зобовязання повернути борг до 31.12.2014 року, але прийняті зобовязання не виконала. До теперішнього часу відповідачка не повернула вищезазначену суму, тому позивач просить стягнути з відповідача 70\~000 грн. У судовому засіданні представник позивачки та позивачка підтримали позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка до суду не зявилась, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. 04.12.2015 року через канцелярію суду відповідачем були подані заперечення на позов, в яких вона визнала позов частково, просила відмовити позивачу в позові в частині стягнення процентів за користування коштами. Вислухавши пояснення представника позивача, позивача , дослідивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності зі ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено: 28 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Згідно зазначеного договору, відповідач взяла у борг 45000,00 гривень, але зобовязалась повернути 70000,00 гр до 31.12.2014 В підтвердження отримання [PERSON] грошових коштів нею була надана боргова розписка. Взяті грошові кошти згідно договору від 28 жовтня 2014 року у призначений строк, тобто 31 грудня 2015 року, в сумі 70000,00 грн, відповідач не повернула. У добровільному порядку, на момент звернення позивачки до суду, заборгованість відповідачем не погашена. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, проаналізувавши у сукупності докази, надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати-державне мито в розмірі 700 гривень грн..

Outcome: approved