Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивачка звернулась до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], про визнання реєстрації земельної ділянки недійсною. В обгрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 15 травня 2012 року, державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори [PERSON] їй було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВРС №495303, зареєстроване в реєстрі за № 421,після смерті батька [PERSON], на 1/2 частину земельної ділянки площею 6,5086 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Любимівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 530777, виданого відділом Держкомзему в Андрушівському районі 14 травня 2010 року. Кадастровий номер земельної ділянки 1820386200:05:000:0053. Аналогічне свідоцтво ВРС №495304, зареєстроване в реєстрі за № 423, на другу частину земельної ділянки отримала відповідачка, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом. 30 травня 2012 року, на підставі вище зазначених свідоцтв, право власності на земельну ділянку зареєстровано в Поземельній книзі відділу Держкомзему у Андрушівському районі за реєстровим номером 1820386200050000053:3:02, що підтверджується відміткою на державному акті про право власності на земельну ділянку. Рішенням Андрушівського районного суду від 20 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року, визнано недійсними та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВРС №495303, зареєстроване в реєстрі за № 421, видане 15.05.2012 року державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВРС №495304, зареєстроване в реєстрі за № 423, видане 15.05.2012 року державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори [PERSON] після смерті [PERSON], який помер 04.02.2011 року, на земельну ділянку площею 6,5086 га. згідно державного акту на Право приватної власності на землю серії ЯЛ №530777. Частка позивачки на земельну ділянку зменшилася з 1/2 до ? частини, при цьому вимоги про визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку не ставилось та не вирішувалось, тому позивачка не має змоги отримати нове свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєструвати право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав. Просила визнати реєстрацію земельної ділянки недійсною. Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, направили заяви про розгляд справи в їх відсутність, зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю. Відповідачка в судове засідання не зявилась, направила заяву про розгляд справи в її відсутність, зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, прости задоволення позову не заперечує. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], в судове засідання не з'явилась, направила на адресу суду заяву про розглд справи в її відсутність, зазначила, що не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд встановив: 15 травня 2012 року, державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори [PERSON] їй було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВРС №495303, зареєстроване в реєстрі за № 421,після смерті батька [PERSON], на 1/2 частину земельної ділянки площею 6,5086 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Любимівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 530777, виданого відділом Держкомзему в Андрушівському районі 14 травня 2010 року. Кадастровий номер земельної ділянки 1820386200:05:000:0053. Аналогічне свідоцтво ВРС №495304, зареєстроване в реєстрі за № 423, на другу частину земельної ділянки отримала відповідачка, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом. 30 травня 2012 року, на підставі вище зазначених свідоцтв, право власності на земельну ділянку зареєстровано в Поземельній книзі відділу Держкомзему у Андрушівському районі за реєстровим номером 1820386200050000053:3:02, що підтверджується відміткою на державному акті про право власності на земельну ділянку. Рішенням Андрушівського районного суду від 20 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року, визнано недійсними та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВРС №495303, зареєстроване в реєстрі за № 421, видане 15.05.2012 року державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВРС №495304, зареєстроване в реєстрі за № 423, видане 15.05.2012 року державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори [PERSON] після смерті [PERSON], який помер 04.02.2011 року, на земельну ділянку площею 6,5086 га. згідно державного акту на Право приватної власності на землю серії ЯЛ №530777. Частка позивачки на земельну ділянку зменшилася з 1/2 до ? частини, при цьому вимоги про визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку не ставилось та не вирішувалось, тому позивачка не має змоги отримати нове свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєструвати право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав. Зазначені обставини визнані відповідачкою, підтверджені належними письмовими доказами та вважають судом доведеними. Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна пред'являються за місцем знаходження майна, або основної його частини. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо яких встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна\~має право\~вимагати усунення\~перешкод у\~здійсненні ним\~права користування\~та розпоряджання\~своїм майном. Відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Outcome: approved