Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право про право приватної власності на житловий будинок від 25 травня 1987 року належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку з 17 жовтня 2014 року зареєстрована відповідачка, яка з 21 жовтня 2014 року і до теперішнього часу без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації. За вказаний період відповідачка не робила жодних спроб проживати у спірному помешканні. Оскільки відповідачка до цього часу зареєстрована у будинку позивачки, то це порушує права позивачки на користування і розпорядження вказаним житловим будинком, і тому вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідачки. Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 49) в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачки, яка бере участь у справі, суд у відповідності зі ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідачки, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи та за згодою позивачки у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Солонянської селищної ради, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с. 52). Суд, заслухавши позивачку, свідків, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25 травня 1987 року, належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні, будинку осіб виконавчого комітету Солонянської селищної ради №4049 від 16 грудня 2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 15). Як вбачається з акту обстеження помешкання від 16 грудня 2019 року проведеного депутатом Солонянської селищної ради Сидоренко Л.О. та членами комісії [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] з 1981 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . На момент обстеження в даному будинку не проживає, її особистих речей, які свідчили б про проживання в даному будинку виявлено не було (а.с. 17). Відповідно до інформації виконавчого комітету Солонянської селищної ради №1669 від 17 грудня 2019 року, [PERSON] на даний час зареєстрована в [ADDRESS] з 17 жовтня 2014 по теперішній час (а.с 16). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що йому відомо, що відповідачка [PERSON] не проживає в будинку позивачки за адресою: [ADDRESS] , з жовтня 2014 року. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні підтвердив показання свідка [PERSON] . Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що відповідачка, яка з 21 жовтня 2014 року не проживає в будинку позивачки, не є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не є членом сім`ї позивачки, відсутня за зареєстрованим місцем мешкання тривалий термін. Тому суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивачки, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391 ЦК України та

Outcome: approved