Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якого вказала, що згідно з виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. 28 квітня 2020 року за реєстровим № 1264, з неї на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» стягнуто заборгованість за кредитним договором № R53113488989В від 20 листопада 2013 року в сумі 18692,35 грн. На підставі постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису. Вважає виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом не перевірена безспірність заборгованості, яка складається з заборгованості за тілом кредиту та відсотків, позивач не повідомлений про вчинення виконавчого напису за 30 днів як того вимагає Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З метою ефективного захисту своїх прав, просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. від 28 квітня 2020 року реєстровий номер 1264 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованості за кредитним договором в сумі 18507,28 грн. та винагороди за вчинення виконавчого напису в сумі 185,07 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позивачка до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника. У наданому відзиві на позовну заяву зазначив, що 20 листопада 2013 року між [PERSON] та ПАТ «ВТБ банк» укладено кредитний договір № R53113488989В, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у розмірі 17000 грн. зі сплатою 7,5% річних. 27 серпня 2015 року між ПАТ «ВТБ банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір № 2708615нв про відступлення права вимоги грошових зобов`язань, відповідно до якого право вимоги за договором № R53113488989В від 20 листопада 2013 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладений договір факторингу № 29/01/19-1 відповідно до якого право вимоги за договором № R53113488989В від 20 листопада 2013 року перейшло до ТОВ «ФК «Прайм Альянс». 05 березня 2019 року позивачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за грошовими зобов`язаннями. Даною вимогою позивача було повідомлено про наявну заборгованість за договором і про необхідність її погашення протягом 30 календарних днів. Також було проінформовано про наміри ТОВ «ФК «Прайм Альянс» стягнути заборгованість позасудовим способом, якщо протягом встановленого строку вимога залишиться без задоволення. Просив відмовити у задоволенні вимог позовної заяви. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов О. О. до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством. Представник третьої особи Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 20 листопада 2013 року між ПАТ «ВТБ-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № R53113488989В, відповідно до умов якого, позивачу наданий кредит в сумі 17000 грн. зі сплатою 7,5% річних. 27 серпня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ-Банк» укладений договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 270815нв, відповідно до якого право вимоги за фінансовими зобов`язаннями перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Згідно з договором факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року право вимоги за фінансовими зобов`язаннями перейшло від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ТОВ «ФК «Прайм-Альянс». Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № R53113488989В від 20 листопада 2013 року, заборгованість [PERSON] становить 18517,28 грн., з яких 13451 грн. 27 коп. заборгованість з основного боргу, 1043 грн. 81 коп. заборгованість по відсоткам, 4022 грн. 20 коп. комісія. 18.02.2019 [PERSON] направлялось повідомлення про відступлення прав вимоги та вимога про погашення кредитної заборгованості. Відповідно до виконавчого напису від 28 квітня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1264, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм-Альянс» запропоновано стягнути заборгованість, яка виникла за кредитним договором № R53113488989В від 20 листопада 2013 року, за період з 29 січня 2019 року по 10 березня 2020 року в сумі 18507,28 грн., з яких 13441 грн. 27 коп. заборгованість з основного боргу, 1043 грн. 81 коп. заборгованість по відсоткам, 4022 грн. 20 коп. комісія та за вчинення виконавчого напису 185,07 грн. Зазначена у виконавчому написі сума заборгованості [PERSON] перед відповідачем за договором від 20 листопада 2013 року не відповідає сумі заборгованості, яка зазначена у розрахунку відповідача. На підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Буждиганчук Є.Ю. від 28 квітня 2020 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Присяжним В. В. 25 лютого 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм-Альянс» заборгованості в сумі 18507,28 грн. Постановою про зміну (доповнення) реєстраційних даних державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Присяжним В.В. від 13 квітня 2021 року замінено суб`єкта, який видав виконавчий напис з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчука Є.Ю. на приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України « Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 . При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 50 Закону України « Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржують ся до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису ( стаття 88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частини), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Так, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). З документів доданих до матеріалів справи не вбачається, що відповідачем ТОВ «ФК «Прайм Альянс» на адресу [PERSON] [ADDRESS] направлені повідомлення про заборгованість та вчинення виконавчого напису, натомість, зі списку № 16029-110-59 від 05 березня 2019 року вбачається, що ТОВ «ДІРЕКТ ТЕХНОЛОДЖІ» на адресу [PERSON] направлений лист невідомого змісту. Підтвердження того, що [PERSON] не менш ніж за 30 днів була повідомлена про намір вчинити виконавчий напис суду не надано, тобто порядок повідомлення порушений. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, п.п. «б» п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами» за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Слід зауважити, що відповідачем для вчинення нотаріальної дії було надано розрахунок заборгованості, натомість він не містить в собі інформації щодо строків та дат за які нарахована заборгованість за тілом кредиту, відповідних відсотків за користування кредитом та комісії, строків прострочення зобов`язання зі сплати щомісячних платежів, тощо. Крім того, суд звертає увагу, що кінцевим терміном повернення кредитних коштів згідно кредитного договору № R53113488989В від 20 листопада 2013 року є 20 листопада 2016 року. В той самий час, як видно з виконавчого напису № 1264, вчиненого 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., період нарахування заборгованості за кредитним договором визначено з 29 січня 2019 року по 10 березня 2020 року. В даному випадку, суд вважає за необхідне зазначити, що після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦКУ, що підтверджується висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. На думку суду, нарахування ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості по відсоткам поза межами строку кредитування, також по своїй виключає факт безспірності суми заборгованості за кредитним договором. Слід також наголосити, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. В постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій». В постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». Згідно п.п. 7.1 кредитного договору № R53113488989В від 20 листопада 2013 року, сторони узгодили, що на підставі ст. 259 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених Договором, встановлюється у три роки. Зокрема, в позовній заяві позивач наполягає на порушення строків позовної давності та вчинення виконавчого напису поза вищевказаних строків, при цьому суд звертає свою увагу, що кредитним договором та графіком погашення заборгованості передбачено виконання позичальником зобов`язанням зі сплати кредиту щомісячним платежами, і відповідно до вищевикладених правових позицій Верховного Суду України строк позовної давності повинен обчислюватися окремо щодо кожного простроченого платежу. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18). Таким чином, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Так, з матеріалів справи, не вбачається, що ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було складено письмову вимогу з пропозицією сплатити взяті на себе позивачем зобов`язання за кредитним договором № R53113488989В від 20 листопада 2013 року, відсутні відомості саме про вручення [PERSON] такої письмової вимоги. Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23). Враховуючи вищевикладене, та оскільки відповідачем не доведена безспірність суми боргу на момент вчинення виконавчого напису, суд приходить до висновку про те, що не знайшло своє підтвердження правомірність вчинення виконавчого напису № 1264, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як зазначено у п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної в сумі 908 гривень та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн.

Outcome: approved