Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивачка в серпні 2020 року звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.09.2005 року. Від даного шлюбу мають двох спільних неповнолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось, протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалось, внаслідок чого шлюбні відносини були фактично припинені. В травні 2020 відповідач зібрався та пішов з квартири, з цього часу сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, у зв`язку з чим позивачка змушена звертатись до суду із даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2020 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. На адресу суду подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила здійснювати розгляд справи у її відсутності. В судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. На адресу суду подав заяву, згідно якої позов визнав в повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи у його відсутності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами 08 вересня 2005 року було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а/з № 1684), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають двох спільних неповнолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а/з № 691, а/з № 3468). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. В позовній заяві позивачка вказує на те, що причиною розірвання їх з відповідачем шлюбу є різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого шлюбні відносини були фактично припинені. В травні 2020 відповідач зібрався та пішов з квартири, з цього часу сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Відповідач в поданій заяві обставини, що викладені в позові не спростовував, просив суд про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача та відповідача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved