Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку із залиттям, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . 07.06.2018 року сталося залиття її квартири з вини відповідачки. Вказане залиття сталося у зв`язку з халатним відношенням мешканців квартири [ADDRESS] до сантехнічного та побутового обладнання. Актом від 07.06.2018 року, складеним за участю працівників ЖЕД-301, було встановлено, що у квартирі № 53 наявні пошкодження, а саме: в коридорі на стелі руді плями, площею 2 кв.м., з`явилася тріщина; на кухні на стелі руді плями, площею 2 кв.м.; на стінах відшарування шпалер (покращеної якості), площею 3 кв.м.; в кімнаті на стелі руді плями, площею 1 кв.м., на стінах відшарування шпалер (покращеної якості), площею 2 кв.м. Внаслідок залиття позивачці завдано матеріальну шкоду у розмірі 25197, 00 грн. Відповідачка відмовляється добровільно відшкодувати завдану шкоду, що вимусило її звернутися до суду з даним позовом. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на її користь матеріальну шкоду у розмірі 25197, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору. 26.02.2019 року до суду надійшов Відзив відповідачки на позовну заяву. Відповідно до заперечень, викладених у відзиві, відповідачка заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає, що її вини у залитті немає. У квітні 2018 року позивачка по телефону повідомила відповідачку про те, що вона заливає її квартиру, але будь-яких ознак залиття у квартирі відповідачки не було. 23.05.2018 року позивачка знову повідомила про залиття її квартири відповідачкою, після чого відповідачка звернулася до диспетчерської служби із вимогою проведення обстеження її квартири та встановлення, що затоплення квартири позивачки відбувається не з її вини. На виклик її квартиру відвідали 2 сантехніки, обстежили квартиру та будь-яких ознак затоплення не виявили. Крім того, 25.06.2018 року у квартирі позивачки працювала аварійна бригада з ремонту труби холодного водопостачання, що свідчить про незадовільний стан цієї труби у квартирі позивачки, що і могло викликати затоплення. Зважаючи на викладене, відповідачка просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.02.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». 28.03.2019 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи - КП «Керуюча компанія». Відповідно до викладеного у поясненнях представник вказує про те, що Комунальне підприємство постійно здійснює контроль за технічним станом інженерного обладнання будинку [ADDRESS] , проводить профілактичне обслуговування внутрішньо будинкових мереж ХВП, ГВП, ЦО та водовідведення, а також виконує роботи по поточному ремонту та веде реєстр потреб для виконання капітального ремонту у будинку № 5 . Зважаючи на викладене у поясненнях, представник вважає, що вини Комунального підприємства у залитті немає. 01.04.2019 року до суду надійшла Відповідь позивача на відзив відповідача. Відповідно до викладеного у заяві представник позивача вказує, що залиття сталося 07.06.2018 року, а викладені у Відзиві твердження не стосуються даної події, а тому братися до уваги не можуть. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.04.2019 року до участі у справі залучено співвідповідача - [PERSON] . 16.04.2019 року до суду надійшла заява позивачки про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вона просить суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду у розмірі 25197, 00 грн. та судові витрати у справі. У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав позовні вимоги та проси суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у Відзиві на позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у Відзиві на позов. Представник третьої особи на початку розгляду справи просив вирішити позовні вимоги відповідно до вимог діючого законодавства. У подальшому представник у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідачів, представника відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 17.04.1995 року та Договором дарування частини квартири від 14.09.2004 року. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 19.08.2002 року. 07.06.2018 року комісією у складі майстра рем.дільниці [PERSON], майстра тех.. дільниці [PERSON] , слюсаря-сантехніка [PERSON] за заявою мешканки [PERSON] було обстежено квартиру [ADDRESS] . За наслідками огляду був складений Акт обстеження від 07.06.2018 року, яким встановлено у квартирі [ADDRESS] наступні пошкодження: в коридорі на стелі руді плями, площею 2 кв.м., з`явилася тріщина; на кухні на стелі руді плями, площею 2 кв.м.; на стінах відшарування шпалер (покращеної якості), площею 3 кв.м.; в кімнаті на стелі руді плями, площею 1 кв.м., на стінах відшарування шпалер (покращеної якості), площею 2 кв.м. У зв`язку з цим комісія прийшла до висновку, що причиною залиття квартири № 53 стало халатне відношення мешканців квартири № 57 до сантехнічного та побутового обладнання. Відповідно до звіту ТОВ «АЙ ЕКСПЕРТ» від 27.06.2018 року вартість майнового збитку, завданого позивачці, як власнику квартири [ADDRESS] , становить 25197 , 00 грн. У своїх позовних вимогах позивачка просить стягнути з відповідачів на її користь вказаний розмір матеріальної шкоди, зважаючи на те, що у залитті, що сталося 07.06.2018 року, є вина відповідачів. Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд враховує наступні вимоги діючого законодавства. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої бути протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи. Пунктом 1.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року, визначено, що повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг; порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показів засобів обліку; права та обов`язки споживачів, виконавців, виробників; оформлення претензій споживачів до виконавців; порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначаються згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 2.3.6. Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Відповідно до додатку 4 до п. 2.3.6 Правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилась на системі ЦО, ГВС, (чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. у роботу системи); акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують. В абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за №76, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток 4). Натомість Додаток 4 вимагає чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. № ___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін. Додаток 4 Правил при складанні акту вимагає надати висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін. Окрім того, акт повинен містити інформацію про ознайомлення мешканців квартир щодо відомостей даного акту. У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивачка повинна надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття її квартири, зокрема комісійний акт, який складено із додержанням вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття. Разом з тим, акт від 07.06.2018 року, поданий позивачкою як доказ, не містить такої інформації. З відомостей, що містяться у ньому, неможливо встановити, що стало дійсною причиною залиття квартири [ADDRESS] . Суд бере до уваги відповідний доказ, але інформація, що міститься в ньому, має суперечливий характер і не підтверджує факту залиття квартири № 53 мешканцями вищерозташованої квартири № 57 . Також слід зазначити, що даний Акт не містить даних про те, що вказана комісія відвідувала квартиру № 57 для перевірки факту та причин залиття, а також про те, що вказаний акт був вручений мешканцям квартири № 57 . В Акті відсутня дата залиття, внаслідок чого неможливо встановити конкретну дату та наявні пошкодження. Крім того, за твердженням позивачки випадки залиття її квартири з вини відповідачів мали неодноразовий характер. Так, 02.05.2018 року комісією ЖЕД-301 був складений акт про залиття квартири [ADDRESS] . При цьому суд звертає увагу на те, що внаслідок залиття наявні пошкодження у квартирі, але вказані пошкодження ідентичні тим пошкодженням, що зазначені в Акті від 07.06.2018 року, а також вказана та сама причина залиття. З наведеного вбачається, що комісією зафіксовано 2 факти залиття квартири № 53 , внаслідок чого складені Акти про залиття, які містять однакову інформацію про пошкодження та причину залиття, що дає підстави для того, щоб ставити під сумнів відповідність даних актів дійсним обставинам справи, оскільки за спливом одного місяця пошкодження внаслідок залиття не можуть бути ідентичними попереднім (місце пошкодження, площа пошкодженого майна тощо). Як стверджувала під час розгляду справи відповідачка, позивачкою неодноразово до 07.06.2018 року пред`являлися претензії стосовно залиття її квартири. Саме з цих підстав відповідачка 23.05.2018 року зверталася до Центральної диспетчерської служби Деснянського району м. Києва із проханням перевірити її квартиру та пересвідчитися у тому, що сантехнічне обладнання є справним. На виклик з`явилися слюсарі, які перевірили квартиру № 57 , встановили відсутність будь-яких проблем, а також зазначили, що не мали можливості попасти до квартири № 53 . Даний факт підтверджується листом КП «Керуюча компанія» від 29.03.2019 року на запит адвоката. З письмових матеріалів справи також вбачається, що позивачка неодноразово зверталася до Диспетчерської служби із повідомленнями про протікання стояка ХВП в туалеті (протягом червня 2018 року). При цьому слід зазначити, що Диспетчерської служби 07.06.2018 року з причини залиття квартири № 53 позивачка не зверталася, а відразу звернулася із вимогою щодо складання акту про залиття, що свідчить про те, що факт залиття якби і мав місце, то це відбувалося не 07.06.2018 року. Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який складав Акт від 07.06.2018 року, пояснив, що він виходив до квартири № 53 для складання акту про залиття за заявою мешканців квартири. При виході за викликом вони також намагалися попасти до квартири № 57 , але двері їм не відчинили. У квартирі № 53 стіни були мокрі, плями були у кімнаті, в кухні, коридорі, по стінах лоснилася вода. Також зазначив, що йому невідомо, коли саме сталося залиття у квартирі № 53 , але акт комісія складала 07.06.2018 року. Свідок також повідомив про те, що слюсар [PERSON] , який був у складі комісії, до квартири № 53 не заходив, але Акт підписував. Встановили причини залиття, не відвідуючи квартиру № 57 . Також слід зазначити, що позивачкою під час проведення Звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, надано оцінювачу копію Акту ЖЕД-301 від 02.05.2018 року та від 07.06.2018 року. Враховуючи те, що обидва акти наявні у Звіті оцінювача, можна зробити переконливий висновок про те, що оцінювачем не проводився аналіз причин, джерела, дати пошкодження майна, що зазначено у п. 2.5. Судом також було встановлено, що відповідачка неодноразово пропонувала позивачці відвідати її квартиру для виключення всіх можливих претензій щодо залиття, викликала неодноразово сантехніків для підтвердження відсутності її вини у залитті квартири № 53 . Даний факт знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, був доведений належними письмовими доказами, зокрема, заявами відповідачки до ЖЕД та її повідомленням до Диспетчерської служби, що підтверджується відповідним витягом, а також показами свідків [PERSON] , [PERSON] , які повністю підтвердили твердження відповідачки. Крім того, 25.06.2018 року у квартирі позивачки працювала аварійна бригада у зв`язку з ремонтом труби холодного водопостачання, що відноситься до інженерного обладнання внутрішньо будинкової системи холодного водопостачання і обслуговується виключно організацією, на балансі якої перебуває будинок, що свідчить про незадовільний стан труби, яка могла протікати з невизначеного часу з вини балансоутримувача або самого позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для покладення на відповідачів відповідальності за шкоду, що завдана майну позивача. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, а саме твердження щодо того, що залиття квартири сталось з вини мешканців вище розташованої квартири № 57 , не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed