Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] до досягнення нею 23-х років та закінчення навчання, в розмірі 1000 грн. оскільки вона продовжує навчання та у звязку із цим потребує матеріальної допомоги. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак просить в позовній заяві слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи але не повідомив суд про причини своєї неявки. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло\~ заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши та оціниши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки встановлено наступне: В свідоцтві про народження серії І-ИД № 046223 зазначено, що [PERSON] народилася 24 грудня 1997 року, в графі «Батьки»: батьком записано [PERSON], матірю [PERSON]. Згідно довідки № 22 від 04 лютого 2016 року, яка видана [PERSON], про те, що вона дійсно є студенткою І курсу історико - соціологічного факультету РДГУ спеціальності історія денної державної форми навчання. Згідно довідки виданої виконкомом Золотниківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області [PERSON] про те, що вона дійсно зареєстрована і проживає в [INFO], її склад наступний: дочка - [PERSON] [INFO], син - [PERSON] - [INFO]. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 181 Сімейного Кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані в грошовій формі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст.193 Сімейного Кодексу України влаштування дитини до закладу охорони здоровя, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з яким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 199 Сімейного кодексу України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного кодексу України. Позивачка [PERSON] не представила суду жодних доказів про те, що відповідач [PERSON] в змозі сплачувати аліменти на навчання дитини в розмірі 1000 грн., а тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 600 грн. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позов слід задоволити частково, стягнувши з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO] до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х річного віку, щомісячно, в розмірі 600 грн. на дитину, починаючи з 03 березня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, у звязку з їх недоведеністю.

Outcome: approved