Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 15.06.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим в реєстрі №4557 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 01.02.2008 року і розрахунку заборгованості станом на 16.03.2017 року, грошових коштів в сумі 15161 грн. 38 коп.(пятнадцять тисяч сто шістдесят одна грн. 38 коп.), Стягнення здійснено за період з 01.02.2008 року по 16.03.2017 року. В обґрунтування позивачка зазначила, що виконавчий напис №4557 від 15.06.2017 року суперечить вимогам Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, оскільки він був вчинений на підставі розрахунку заборгованості, а не засвідченої стягувачем виписки з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Правова природа виписки з особового рахунку не є тотожною із звичайним розрахунком заборгованості. Також для одержання виконавчого напису стягувачем не було надано оригінал кредитного договору. Крім того, період стягнення у виконавчому написі зазначено з 09.01.2008 року по 06.09.2017 року, тобто більше ніж три роки. З огляду на викладене, позивачка вирішила звернутися до суду із вказаним вище позовом, та просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 02.05.2018 року відкрито провадження у справі за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В даній ухвалі запропоновано відповідачу надати суду (в копії позивачу) протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження відзив на позов з наданням усіх доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, а також роз'яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вказана ухвала суду відповідачем ПАТ КБ «ПиватБанк» була отримана 11 травня 2018 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду за підписом представника про вручення поштового відправлення. 21 травня 2018 року на адресу суду в електронному варіанті надійшли заперечення в порядку ст.182 ЦПК України. На їх обґрунтування представник ПАТ КБ «Приват Банк» зазначив , що позов є безпідставним і тому задоволенню не підлягає. Дані заперечення, суд до уваги не бере, оскільки до суду подається відзив на позовну заяву в порядку передбаченому ст.178 ЦПК України. Треті особи- приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], Баранівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відзиви на позов не подали. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з частиною п'ятою статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Перешкод для розгляду справи немає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.02.2008 року між Публічним акціонерним Товариством [PERSON] «Приват Банк» і позивачем укладено кредитний договір у виді відкритого карткового рахунку без окремо укладеного договору, за яким відповідачу надано строковий кредит. Згідно виконавчого напису нотаріуса від 15.06.2017 року з [PERSON] на користь ПАТ «КБ»Приват банк» стягнено заборгованість, яка станом на 16.03.2017 року сановила 15161 грн. 38 коп, з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 425 грн. 60 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 6285 грн. 94 коп.; заборгованість з пені у розмірі 6039 грн. 77 коп.; заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1450 грн. 00 коп.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 250 грн. 00 коп.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 710 грн. 07 коп. Відповідно до положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі Порядок) встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. За змістом п. п. 3.1, 3.2 глави 16 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису за кредитним договором подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, цей Перелік документів не передбачає. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 липня 2017 року в справі за № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~приватним нотаріусом\~Чернігівського міського\~нотаріального округу\~[PERSON]\~15.06.2017\~року з\~метою задоволення\~вимоги ПАТ\~[PERSON]\~«ПриватБанк» вчинено\~виконавчий напис\~про стягнення\~з [PERSON]\~заборгованості за\~кредитним договоромвід\~01.02.2008\~року в сумі 15161 грн. 38 коп. При цьому, згідно виконавчого напису нотаріуса стягнення здійснено за період з 01.02.2008 року по 16 березня 2017 року, тобто поза межами трирічного строку, на що нотаріус при вчиненні виконавчого напису уваги не звернув. Крім цього, до заборгованості увійшла пеня за порушення строків зобовязання, в сумі 1450 грн. та штрафи: фіксована частина і штраф процентна складова. В силу ч. 2 статті 258 ЦК України позовна давність\~\~ в один рік застосовується , зокрема , до вимоги про стягнення неустойки ( штрафу , пені). Як видно з розрахунку заборгованості за договором\~\~ вказана заборгованість за пенею та комісією розрахована з 2008 року ( а.с. 15-20). Тобто, у виконавчому написі зазначена заборгованість з пені без урахування строку позовної давності , визначеного законом , на її стягнення. Крім того, суд враховує те, що в порушення п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» нотаріусом було видано оспорюваний виконавчий напис на підставі копії договору та розрахунку заборгованості, що не відповідає засвідченій стягувачем виписки з рахунку боржника, як того вимагає норма закону. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність таке визначення міститься у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/5226/17. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 зі справи № 6-158цс15. Крім того, нотаріус мав перевірити, чи була отримана боржником письмова вимога кредитора про усунення порушень основного зобовязання. Документи на підтвердження отримання боржником претензії відсутні. Зазначені обставини свідчать, що заборгованість позивача перед боржником на час вчинення виконавчого напису не була безспірною, а сама процедура вчинення виконавчого напису була порушена, що є підставами для скасування виконавчого напису. Вирішуючи питання розподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved