Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивачка звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності, виселення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власницею квартири за адресою [ADDRESS] відповідно до договору купівлі- продажу від 08 жовтня 2013 року. Відповідно до умов зазначеного договору купівлі- продажу відповідачка знялась з реєстрації, проте не виселилась з вказаної квартири. Позивача зазначає, що дії відповідачки порушують її законні права та інтереси. Просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні квартирою та виселити відповідачку. В судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог, пояснили суду, що неодноразово звертались до від повідки з метою владнання конфліктної ситуації, проте відповідачка відмовляється покидати квартиру. Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначали, що не згодні з умовами договору, та наполягали на тому, що [PERSON] намагаються ошукати. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі- продажу від 08 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий номер 2010, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 жовтня 2013 року [PERSON] придбала у власність квартиру за адресою [ADDRESS]. Попередньою власницею була [PERSON], проте договір від її імені був укладений повіреною нею [PERSON] На момент розгляду позову [PERSON] мешкає у спірній квартирі, про що повідомила позивачка та її представник, хоча даний факт спростовувався представником відповідача. Проте представник відповідача не надав доказів того, що відповідачка не мешкає у спірній квартирі, натомість позивачка та її представник довели те, що відповідачка чинить перепони в користуванні власністю позивачки. Що підтверджується результатами розгляду звернення до правоохоронних органів. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не має майнових прав на спірну квартиру, не зареєстрована за зазначеною адресою відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Судом оглянута власноруч підписане [PERSON] письмове доручення, відповідно до якого вона надає право та уповноважує [PERSON] управляти та розпоряджатися її майном. Дана довіреність нотаріально посвідчена та не скасована. Судом встановлено, що на момент розгляду позову відповідач [PERSON] не має письмового договору найму спірного житла, як того вимагає ст.811 Цивільного кодексу, або письмового ордеру, як це передбачено ст.58 Житлового кодексу для законного мешкання у спірній квартирі. За таких обставин суд розглядає [PERSON] як особу, яка самоправно вселилася до житлового приміщення. В зв'язку з чим позовні вимоги позивача про виселення та заборону проживання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що позивачка кілька разів зверталася до відповідачки з вимогою про звільнення приміщення, однак відповіді не отримала. Така поведінка відповідачки свідчить про невизнання майнових прав позивачки, у зв'язку з чим вимога виселити відповідачку є обґрунтованою. Відповідно до даних, отриманих з адресно-довідкового бюро ГУМВС у Харківській області від 08 січня 2014 року [PERSON] знята з реєстраційного обліку та вібула до Валківського району Харківської області. Як пояснив представник позивача, позивачака не може потрапити до квартири, оскіль [PERSON] не виселилась, зберігає у квартирі своє майно, без згоди власника майна, кілька змінила замки на вхідних дверях квартири, чинить перешкоди позивачці у доступу у квартиру. У зв'язку з чим позивачка багато разів зверталася також до міліції, однак міліція проводила перевірку формально, в даних обставинах вбачала виключно цивільно-правові відносини. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема присікання дій, що порушують право, припинення правовідносин, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу, власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, які не протирічать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 244 Цивільного кодексу, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися по довіреності. Відповідно до ч. 1 ст. 398 Цивільного кодексу, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Право власника використовувати це майно для власного проживання прямо передбачено ч.1 ст. 383 Цивільного кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК, власник, права якого порушені, має право на відшкодування нанесеної йому майнової та моральної шкоди. Згідно із ч.1 ст. 387 Цивільного кодексу, власник має право витребувати свої майно від осіб, які незаконно, без відповідних правових підстав заволоділи ним. Відповідно до ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. ст. 150 Житлового кодексу, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 18 Житлового кодексу, управління житловим фондом здійснюється власником майна. Відповідно до ст. 94 Житлового кодексу, громадяни, які незаконно поселилися в жилому приміщенні, зобов'язані негайно звільнити його, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення Відповідно до ст. 99 Житлового кодексу, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.3 Ст. 116 Житлового кодексу, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до вищевикладеного, згідно зі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 23, 319,383,,391 ЦК України, ст. 94, 99, 116 ЖК України,

Outcome: approved