Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Строга М.Д., Орган опіки й піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2014 року є опікуном над недієздатною матір»ю [PERSON], [INFO], яка маючи психічні розлади, уклала 06 вересня 2013 року договір дарування квартири [ADDRESS], з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Строгою М.Д., й зареєстрований в реєстрі № 951. За умовами якого вона передала в дар вказана квартиру відповідачці - її онуці, проте наразі дарувальниця не може пояснити такі дії, не пом»ятає подій, за якими вона передала в дар квартиру, а тому вважає, що оспорюваний договір дарування на підставі ст. 225 ЦК України має бути визнаний судом недійсним, а за його наслідками - визнання за дарувальницею права власності на відчужене майно, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 19 серпня 2014 року (а.с.141), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити: визнати оспорюваний договір дарування недійсним та за його наслідками визнати за дарувальницею права власності на відчужене майно. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], діюча на піставі довіреності від 10 січня 2013 року в порядку передоручення (а.с.142, 143), позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Мотивуючи свої заперечення тим, що в дань укладення договору [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, а тому підстав для визнання опорюваного договору немає. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Строга М.Д. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що при посвідченні оспорюваного договору дарування нею як нотаріусом дотримані вимоги закону та інструкції, й будь-яких дій, які вказували б на те, що відчужувачка майна не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, - вона не встановвила. Третя особа - Орган опіки й піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, надіславши на адресу суду заяву про можливий розгляд справи за відсутності його представника. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення сторін, третю особу, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що 06 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Строгою М.Д., й зареєстрований в реєстрі № 951 (а.с.10-11). За умовами якого [PERSON] передала, належну їй на праві власності, в дар вказану квартиру відповідачці - її онуці - [PERSON], проте наразі дарувальниця не може пояснити такі дії, не пом»ятає подій, за якими вона передала в дар квартиру, що підтверджується описовою частиною висновку судово-психіатричної експертизи (а.с.129-131). Позивачка [PERSON] згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2014 року є опікуном над недієздатною матір»ю [PERSON], [INFO]. Недієздатність [PERSON] визнано цим же рішенням суду, яке набуло чинності (а.с.15-18). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року по вказаній справі призначено судово-психіатричну експертизу (а.с.66-67). Згідно висновку судово-психіатричну експертизи № 410 від 14 травня 2015 року, проведеного Київським міським центром судово-психіатричних експертиз, встановлено, що [PERSON], [INFO], станом на 06 вересня 2013 року страждала стійким хронічним психічним розладом у вигладі органічного ураження головного моку судинного генезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням (F 01.8 згідно з МКХ). На момент складання договору дарування квартири від 06 вересня 2013 року за своїм психічним станом [PERSON] не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ними (а.с.130-131). Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун (ч.ч.1, 2 ст. 225 ЦК України). Враховуючи зібрані по справі докази, відсутність доказів, які спростовують факт перебування [PERSON], [INFO], в стані, якому вона не усвідомлювала значення своїх дій при укладенні оскаржуваного правочину, суд вважає, що договір дарування від 06 вересня 2013 року, укладений [PERSON] у стані, якому вона не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ними, на підставі ч.ч.1, 2 ст. 225 ЦК України має бути визнаний судом недійсним. Судом надана правова оцінка запереченням відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, тому вказані заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача в даній частині вимог є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що їх спростовують, судом не встановлені. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). Вирішуючи спір в частині вимог про визнання права власності на спірну квартиру за відчужувачем, суд вважає дані вимоги безпідставними із наступних підстав. Враховуючи положення ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. Відтак, зважаючи на те, що до укладення оспорюваного договору дарувальниця володіла вказаною квартирою згідно Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 20 травня 2005 року, на підставі Наказу № 827-С/КІ Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 11 травня 2005 року та зареєстрованого в КМБТІ 25 травня 2005 року за № 44402 (а.с.9-10), підстав для визнання за нею права власності на це майно, - немає. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак з відповідача на користь позивачка підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. - судового збору. На підставі вищевикладеного, ч.1, ч.2 ст. 225, ч.1 ст. 216,

Outcome: partial