Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 26 .06 2014 року помер її батько [PERSON] . Після його смерті залишилось майно, зокрема, житловий будинок, розташований в с. Вахнівка, Липовецького району Вінницької області на вулиці Червоноармійській, 2, Все своє майно батько заповідав їй. . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину держаний нотаріус відмовив, в зв»язку з тим, що правовстановлюючий документ на будинок не містить відмітки про державну реєстрацію даного нерухомого майна. В судове засідання позивач не зявився . Надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання також не зявився. Звернувся до суду з заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу без участі представника Вахнівської сільської ради. Враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі скористались наданим їм ч.2 ст.158 ЦПК України правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його у даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної та спадковової справ, суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін і розгляд справи у їх відсутності Судом встановлено наступне: 26 червня 2014 року помер [PERSON] ( свідоцтво про смерть серії 1-АМ №291732). В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом установлено, що 25 червня 2014 року, [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області 25.06.2014 року і зареєстрований в реєстрі за№11, згідно з яким спадкодавець все своє майно заповідав своїй дочці [PERSON]. З матеріалів спадкової справи №149/2014 , заведеної приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] 04.09.2014 року, встановлено, що відповідно до діючого на час відкриття спадщини законодавства, згідно із ст..ст. 1268,1269 ЦК України, [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька, подавши відповідну заяву 04.09.2014 року до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу , а також шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини . Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, в тому числі і тих, які мають право на обоВ»язкову долю немає. Постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 12.08.2015 року позивачеві відмовлено у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок , в зв»язку з тим, що правовстановлюючий документ на будинок - договір дарування, посвідчений 03.07.1985 року секретарем виконкому Вахнівської сільської ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за №17 - не містить відмітки про державну реєстрацію права власності. Факт родинних відносин позивачки із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження позивачки ( до одруження [PERSON]), свідоцтвом про шлюб її з [PERSON]( а.с.5,6) . До складу спадкового майна входить цілий житловий будинок А з верандою «а» та терасою «а 1» , 1955 року побудови, загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами : сараєм «Б» , погрібом «п/Б», сараєм «б», літньою кухнею «В», убиральнею «в», огорожею №1, огорожею №2, воротами №3, хвірткою №4, які розташовані в с. Вахнівка, Липовецького району Вінницької області на вулиці Червоноармійська, 2. , що належав спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого в нотаріальному порядку 03.07.1985 року секретарем виконкому Вахнівської сільської ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за №17 ( а.с.7). Судом встановлено, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року рядом підзаконних нормативних актів, зокрема в даному випадку, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Даний нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, а не державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Крім того, листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року « Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальнихсправ роз»яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею З зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбкання, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Враховуючи, що спадкодавець придбав житловий будинок 03.07.1985 року на підставі договору дарування, посвідченого в нотаріальному порядку 03.07.1985 року секретарем виконкому Вахнівської сільської ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №17 , а набуття права власності на нерухомість не було в той час пов»язане із його державною реєстрацією, - тому право власності на вказаний житловий будинок підтверджується належним правоустановлюючим документом, що був необхідним на час виникнення права власності на будинок [PERSON]., який вважається в силу закону таким, що набув право власності на дане спадкове майно. Згідно з нормами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися наслідок його смерті. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову Статтею 130 ч.4 ЦПК України передбачено ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову відповідачем, в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Отже, відповідно до вимог діючого на час відкриття спадщини законодавства, позивачка має право на спадкування за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю. А тому її позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі глави 84 ,ст.ст. 1218, 1223, 1268 ,1270, 1296,1297,1298 ЦК України ,

Outcome: approved