Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів про поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якого вказала, що з 21 травня 2009 року вона працювала в Плужнянській загальноосвітній санаторній школі-інтернат І-ІІ ступенів на посаді кастелянки. 06 жовтня 2014 року її було ознайомлено з наказом № 281 директора інтернату від 04.10.2014 року про її звільнення з посади кастелянки з 04.10.2014 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням чисельності працівників. Вважає вказаний наказ незаконним, а саме: їй за два місяці до звільнення ніхто не повідомив про скорочення посади кастелянки; в порушення вимог ст. 43 КЗпП України питання про її звільнення не розглядалося на засіданні профспілкової організації школи-інтернат, хоча вона була його членом, а якщо воно відбулося то її ніхто не запрошував на засідання; в день звільнення не надано копії наказу, хоча вона на цьому наполягала, а також не видано довідки про її роботу у загальноосвітньому закладі із зазначення посади, часу роботи і розміру заробітної плати, та не було виплачено заробітну плату з розрахунковими коштами, що є порушенням ч. 2 ст. 47, ст. 49, ст. 116 КЗпП України. Таким чином просить поновити її на посаді кастелянки Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів з 04 жовтня 2014 року із стягненням середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Також у зв'язку з відсутністю коштів на купівлю усіх необхідних речей (одежі, продуктів харчування, тощо) на свої потреби та неповнолітньої дитини, яка знаходиться на її утриманні, що викликало додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань, які вона оцінює у 50 000 грн., просить їх стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов свого довірителя підтримав, та просить його задовольнити у повному об'ємі. Представник відповідача Дацишина М.В. в судовому засіданні позов не визнала надавши при цьому свої письмові заперечення. Також вказала, що позивачку наказом директора школи-інтернат № 295 з 14 жовтня 2014 року добровільно було поновлено на посаді кастелянки, однак остання по особисто неприязним відносинам до директора школи-інтернат, відмовляється виходити на роботу. Крім того, зазначила, що при звільненні [PERSON] з нею було проведено повний розрахунок та виплачено заробітну плату, тому підстав поновлювати [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та моральної шкоди не вбачає. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення по слідуючим підставам. Відповідно до трудової книжки [PERSON] та довідки Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів № 603 від 16.12.2014 року, [PERSON] прийнята до Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів на посаду сторожа з виконанням обов'язків завскладом з 26.06.2006 року (наказ № 94 від 26.06.2006 року), переведена на посаду кастелянки з 21.05.2009 року на умові контракту (наказ № 66 б від 21.05.2009 року). Наказом директора Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів № 281 від 04.10.2014 року, [PERSON] із займаної посади кастелянки, згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення чисельності працівників) з 04.10.2014 року - звільнено. Свідок [PERSON], яка являється заступником директора школи-інтернат в судовому засіданні охаректеризувала позивачку вкрай негативно, а саме як працівника який неналежним чином відносить до своїх посадових обов'язків. Крім того вказала, що розгляд питання про її звільнення відбувався на засіданні профспілки, однак остання відмовилася з'явитися на дане засідання, що стверджується відповідним актом від 02.10.2014 року та витягом з протоколу засідання профспілкового комітету № 34 від 02.10.2014 року. Свідок [PERSON], яка являється головою профспілкового комітету Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів, в судовому засіданні дала аналогічні покази, які давала свідок [PERSON] Згідно довідок Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів № 601, № 602 від 16.12.2014 року, із [PERSON] 13 жовтня 2014 року було проведено повний розрахунок, а саме виплачено за чотири дні жовтня 2014 року заробітну плату в сумі 234,07 грн., та нараховано розрахункові у розмірі 448,63 грн. Наказом директора Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів № 295 від 14.10.2014 року, [PERSON] поновлено на попередній посаді кастелянки з 14 жовтня 2014 року. Доручено соціальному педагогу [PERSON] та секретарю-діловоду школи-інтернат [PERSON] вручити даний наказ та запрошення на роботу [PERSON] особисто в руки на дому. Відповідно до Акту комісії від 14.10.2014 року, [PERSON] по місцю її проживання [ADDRESS] було повідомлено, що її поновлено на попередній посаді кастелянки та запрошено для подальшого працевлаштування, однак остання відмовилася від ознайомлення із запрошенням та наказом про її поновлення, вказавши щоб до неї звернувся сам директор із вказаним проханням, та повернеться на попереднє місце роботи лише через суд. Вказане також не заперечується представником позивача у судовому засіданні та окрім того підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON], які окремо один від одного підтвердили даний факт. Після чого відповідачем було через пошту надіслано на адресу позивача наказ про її поновлення та запрошення на роботу, що стверджується відповідною квитанцією № 16 та реєстром поштових переказів та рекомендованих поштових відправлень від 24.11.2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про поновлення її на посаді кастелянки з 04.10.2014 року не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем добровільно поновлено її на роботі, тобто вказана вимога фактично до подачі даного позову була усунена відповідачем. А тому підстав для дослідження вказаної вимоги певними доказами те перевірками її по суті, суд не убачає. Посилання представника позивача щодо незаконності даного наказу по причині того, що він не відповідає вимогам трудового законодавства не заслуговують на увагу виходячи із наступного. Наказ Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів № 295 від 14.10.2014 року, на день розгляду справи є чинним та не скасованим, а вимог в рамках заявленого позову про його незаконність та відповідного скасування позивачем не заявлено, хоча судом для представника позивача було роз'яснено дане право. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим слід зауважити, що позивачка була звільнена з 04.10.2014 року, а поновлена на попередній посаді лише 14.10.2014 року. Отже, термін поновлення [PERSON] проведено з порушенням вимог законодавства про працю, що слугує собою вимушений прогул на роботі. Згідно ст. 235 КЗпП України позивачу має бути виплачений середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 06 жовтня 2014 року по 13 жовтня 2014 року включно. При розрахунку цього заробітку враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до абзаців 1 і 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів № 519 від 13.11.2014 року, графіку роботи кастелянки, та табелів робочого часу протягом останніх 2 календарних місяці, які передували звільненню позивача з роботи (серпень, вересень 2014 року), [PERSON] відпрацювала 51 робочий день (25+26). За ці місяці її заробіток склав 3158,54 грн. (1579,27+1579,27). Середньомісячний заробіток - 1579 грн. 27 коп. (3158,54:2), середньоденний заробіток - 61 грн. 93 коп. (3158,54:51). Вимушений прогул позивача тривав 7 робочих днів при шестиденному робочому тижні, тому її середній заробіток за цей період становить 433 грн. 52 коп. (61,93х7), яка має бути присуджена для неї як оплата за час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині присудження їй заробітної плати за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином суд прийшов до висновку, що, враховуючи засади розумності і справедливості, з відповідача підлягає до стягнення на користь [PERSON] моральна шкода в розмірі 300грн., яка полягає в тому, що позивачка втратила нормальні життєві зв»язки та прикладала додаткові зусиль для організації свого життя та своєї неповнолітньої дитини. Витрати за позовом згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позивачем заявлено три вимоги, одна майнового характеру, а дві немайнового характеру, одна з яких задоволенню не підлягає. Вимога про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволена, тому з відповідача слід стягнути судовій збір на користь держави, так як позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову в сумі 243,60 коп., а вимога про стягнення моральної шкоди заявлена з ціною 50000 грн., і задоволено на суму 300 грн., тобто на 0,6 % (300:50000 х100), що становитиме 1,46 грн. (243,60х0,6%:100). Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути в загальному за кожну вимогу судовий збір в розмірі 245,06 грн. (243,60+1,46). На підставі викладеного, та

Outcome: partial