Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з 24.03.1972 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 25.10.2003 року Ковпаківським районним у м. Суми відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Сумській області. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 03.04.2003 року вона придбала квартиру за 6937,00 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1905 та право власності було зареєстровано за нею за р.н. № 360 від 17.04.2003 року. Грошові кошти на придбання зазначеної квартири були її особистими грошима, оскільки їй, на праві власності належав жилий будинок з надвірними господарчими та побутовими будівлями, розташований за адресою: м. Суми, вул.Степаненківська, 49. Проте, 15.04.2003 року вона продала зазначений будинок. Передача грошових коштів за житловий будинок відбулася до підписання договору купівлі-продажу, а саме, 03.04.2003 року. В цей же день, 03.04.2003 року за грошові кошти, отримані за договором завдатку [PERSON] придбала спірну квартиру. Інших заощаджень, яких вистачило б на придбання спірної квартири у позивача або відповідача не було. Тому спірна квартира була придбана [PERSON] за власні кошти, які вона отримала від продажу належного їй на праві приватної власності жилого будинку з господарськими будівлями, у зв'язку з чим вважає, що в даному випадку презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя не діє. За таких обставин, позивачка просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 24,30 кв.м., житловою площею 10,90 кв.м. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з підстав зазначених у позові підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, неодноразово викликався у судові засідання, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання судовими повістками-повідомленнями, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не надав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави( ч.1\~ст. 2 ЦПК України) Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.( ч. 1\~ст. 13 ЦПК України) Частиною 1\~ст.\~76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування( ч.1\~ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.( ч.1\~ст. 81 ЦПК України) Судом встановлено, що з 24.03.1972 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25.10.2003 року Ковпаківським районним у м. Суми відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Сумській області було розірвано (а.с.9) За час перебування у зареєстрованому шлюбі, 03 квітня 2003 року на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1905, позивачка [PERSON] придбала кватиру № 161, що знаходиться за адресою: м.Суми, вул.Ковпака, буд.13, за 6937,00 грн.( а.с.12) Відповідно до довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 30.01.2017 року, будинок за адресою: [ADDRESS], зареєстрований на праві власності за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2003 року( а.с.13) Під час судового розгляду було встановлено, що грошові кошти, за які була придбана спірна квартира, були отримані [PERSON] від продажу належного їй на праві приватної власності, жилого будинку з господарськими будівлями за адресою м. Суми, вул.Степаненківська, 49, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03.04.2003 року, договором завдатку від 03.04.2003 року, договором купівлі - продажу жилого будинку з господарськими будівлями від 15.04.2003 року (а.с.10-12). Нормами ст.57, 60 СК України встановлені загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими : 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості,\~СК України\~містить винятки із загального правила. Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно , набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй( йому) особисто. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року ( справа № 6-2641цс15) міститься висновок про те, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому , сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4\~ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене та те, що квартира № 161, яка знаходиться за адресою: м.Суми, вул.Ковпака, буд.13, придбана за особисті кошти позивачки, які були отримані нею від продажу належного їй на праві приватної власності, жилого будинку з господарськими будівлями за адресою м. Суми, вул.Степаненківська, 49, суд приходить до висновку, що вищевказана квартира є її особистою власністю. Тому, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved