Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 05.12.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що проживає разом із нею. Відповідач разом із ними не проживає та ухиляється від свого обов`язку утримувати дитину. На скільки їй відомо, відповідач постійного місця роботи не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову та до досягнення дитиною повноліття. В наданій письмовій заяві позивачка просила розглядати справу без її участі, зазначивши по підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач за викликами до суду повторно не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав та будь-яких заяв та клопотань по суті справи не заявляв. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ч.1 ст.280 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до позову на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріал справи, що сторони з 05.12.2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Як зазначила позивачка та не спростовано відповідач, останній на теперішній час мешкає окремо та участі в утриманні дитини не приймає. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, не надав відзив із запереченням на позов та доказів, які б свідчили по наявність обставин, які б виключали можливість останнього надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, враховуючи відсутність відомостей щодо наявності у відповідача постійного місця роботи та заробітку, а також спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн на місяць, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» станом на час розгляду справи становить 2118 грн., що не перевищує розміру аліментів, заявлених до стягнення позивачкою та узгоджується з приписами ст.182 СК України щодо визначення мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В своєму позові позивачка також просила визначити розмір аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, в даному випадку таких розмір буде становити 1059 грн., що не узгоджується із заявленими позовними вимогами щодо визначення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на місяць. Крім того, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлюється судом при визначені аліментів в частці від доходів платника аліментів, або в разі заявлення відповідної вимоги про визначення аліментів саме в такому розмірі. В зв`язку з цим, задовольняючи позовні вимоги, суд визнає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 24.07.2019 року (дня подачі позову до суду засобами поштового зв`язку) та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved