Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, де просить: - визнати протиправним та скасувати п.3 наказу [PERSON] загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів Кіровоградської обласної ради № 338 від 01 вересня 2015 року «Про режим роботи школи-інтернату на 2015-2016 навчальний рік» в частині встановлення для [PERSON], розпорядку (графіка) роботи для працівників, що працюють за п'ятиденним робочим тижнем; - стягнути з [PERSON] загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів Кіровоградської обласної ради (ідентифікаційний код юридичної особи 24146151) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) - 5000грн. у якості матеріального відшкодування заподіяної моральної шкоди; - стягнути з [PERSON] загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів Кіровоградської обласної ради (ідентифікаційний код юридичної особи 24146151) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) - 3000 грн. компенсації понесених нею та документально підтверджених витрат на правову допомогу; - судові витрати по сплаті судового збору покласти на [PERSON] загальноосвітню школу-інтернат І-ІІІ ступенів Кіровоградської обласної ради (ідентифікаційний код юридичної особи 24146151). Свої вимоги мотивує тим, що з 1997 року працювала в [PERSON] школі інтернаті. Наказом № 126-к від 01.09.2007р. з 01 вересня 2007 року її було переведено соціальним педагогом, присвоєно 9 розряд працівників навчальних закладів. За наказом Управління освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації № 447 від 14.10.2008р. [PERSON] загальноосвітню школу-інтернат для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування перейменовано на [PERSON] загальноосвітню школу-інтернат І-ІІІ ступенів, а з 01 вересня 2014 року дану школу-інтернат перейменовано на [PERSON] загальноосвітню школу-інтернат І-ІІІ ступенів Кіровоградської обласної ради (наказ департаменту освіти і науки від 27.08.2014р.). 24 вересня 2015 року її було ознайомлено з наказом [PERSON] ЗОШ- інтернату 1-111 ступенів Кіровоградської облради № 338 від 01 вересня 2015 року «Про режим роботи школи-інтернату на 2015-2016 навчальний рік», де встановлено розпорядок роботи для працівників (згідно поданих заяв) з п'ятиденним робочим тижнем: з 08:30 до 17:00; перерва на обід 12:30 до 13:00; вихідні дні - субота, неділя. Тобто, фактично змінено істотні умови її роботи у закладі, та робочий графік з вихідними днями у суботу та неділю не дозволяє позивачці відвідувати медичні установи, оскільки в ці дні медичні заклади не працюють. Відлучатися з роботи в особистих справах вона також не має можливості, оскільки проводить класні заняття з дітьми. Передумовами для зміни адміністрацією підприємства, установи, організації істотних умов праці є, по-перше, повідомлення працівника про таку зміну не пізніше ніж за два місяці до запровадження нових умов праці, по-друге, наявність його згоди на зміну істотних умов праці (ч. З ст. 32 КЗпП України). При цьому про зміну істотних умов праці за два місяці до їх запровадження [PERSON] повідомлена не була, власної згоди на зміну істотних умов праці не давала. Позивачка є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, про що має відповідне посвідчення серії А № 434789, видане 05 вересня 2007 року. Зазначена обставина зумовлює для неї необхідність періодично проходити медичне обстеження та лікування, з огляду на що робочий графік з вихідними днями у понеділок та вівторок був для неї оптимальним. За таких обставин позивачка вважає встановлення в п.3 наказу [PERSON] загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів Кіровоградської обласної ради № 338 від 01 вересня 2015 року «Про режим роботи школи-інтернату на 2015-2016 навчальний рік» нового розпорядку її роботи є незаконним. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачка посилається на те, що їй завдано моральної шкоди, яка полягає у зміні звичного для неї робочого та життєвого ритму, про що вона була повідомлена вже після того, як відповідні зміни були запроваджені; необхідності докладати додаткових зусиль для організації власного життя, вишукуючи можливості та час для відвідування лікарських установ; душевних переживаннях, яких вона зазнала, спілкуючись з адміністрацією школи з приводу добровільного внесення змін до оскаржуваного наказу та надання копій документів, необхідних для звернення до суду. Фактично адміністрацією учбового закладу [PERSON] створені умови, не сумісні з продовженням роботи у даній установі, а тому завдану відповідачем моральну шкоду позивачка оцінює у 5000 грн Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою понесені судові витрати на правову допомогу, яка полягає у складанні процесуальних документів, необхідних для звернення до суду, та у представництві і захисті її інтересів у суді, на загальну суму 3000 грн., які у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 79, ч. 1 ст. 84, ч. 1 ст. 88 ЦПК України також просить стягнути з відповідача на її користь. На розгляд справи позивачка не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд , заслухавши думку осіб, які приймають участь у розгляді справи ухвалив, провести розгляд справи у її відсутність. Представник позивача підтримав позов з підстав вказаних в ньому, пояснивши, що фактично позивачка можливо згодна щодо зміни графіка роботи в частині робочого часу та перерви на обід, але не погоджується на те, що було змінено вихідні дні, так як фактично із за цього вона втратила робоче місце, так як вимушена була знайти собі інші засоби для існування. В звязку з цим позивач звільнилась з даного навчального закладу в кінці 2015 року за власним бажанням. В разі задоволення позову, позивачка можливо знову влаштується на роботу у цьому навчальному закладі. Представник відповідача позов не визнає та надала до суду письмово викладене заперечення, пояснивши, що 31.08.2015 року надійшла заява від [PERSON] з проханням внести зміни до правил внутрішнього трудового розпорядку, змінивши графік роботи у звязку з графіком руху транспортного сполучення, яка була зареєстрована в Журналі обліку особистого прийому громадян [PERSON] школи-інтернату № 31 від В той же день відбулися збори трудового колективу та згідно наказу № 336 «Про затвердження правил внутрішнього трудового розпорядку для шкільного колективу» від 01.09.2015 року, згідно п.2 Протоколу №1 зборів трудового колективу [PERSON] школи-інтернату було змінено графік роботи [PERSON] з 8-ЗОгод -17.00 год., з встановленою обідньою перервою 12.30-13.00, а також вихідних днів субота і неділя. З 01.09.2015 року на виконання Закону України «Про освіту», «Про загальну середню освіту», «Державної національної програми «Освіта України XXI ст.» та законодавчих актів , що регулюють трудові відносини по [PERSON] школі-інтернаті було видано наказ «Про режим роботи школи-інтернату на 2015-2016 рік» №338 (далі-наказ №338) та затверджено графік роботи соціального педагога на 1 півріччя 2015-2016 н.р.. [PERSON] на 1 півріччя 2015-2016 н.р., в якому затверджено 40-годинний робочий тиждень з робочим тижнем 8.30- 17.00 з вихідним днем субота, неділя. Також 17 вересня 2015 року [PERSON] було подано на затвердження план роботи соціального педагога, що пояснює її фактичну згоду працювати при даному графіку роботи, де в жодному пункті роботи не зазначено заперечення працювати за даним графіком. Крім того, позивачка обґрунтовує заподіяну їй моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння їй моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд відповідно до діючого законодавства, розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно зі ст..22 КЗпП відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка працювала соціальним педагогом в [PERSON] загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Кіровоградської обласної ради. Статтею 32 КЗпП України врегульовано порядок переведення працівника на іншу роботу та зміну істотних умов праці. За умовами ч. З ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (ч. 4 ст. 32 КЗпП України). Отже, зі змісту зазначеної норми права вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 4 липня 2012 року № 6-59цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.\~\~\~\~ На підставі п. 4.1.3 колективного договору, укладеного між дирекцією [PERSON] ЗОШ-інтернату І-ІІІ ступенів Кіровоградської облради та профспілковими комітетами учбового закладу на 2011-2016 роки, адміністрація школи також взяла на себе обов'язок повідомляти працівників про введення нових і зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. За умовами п. 4.1.7 колективного договору правила внутрішнього розпорядку, права й обов'язки працівника, умови праці, права на пільги та компенсації відповідно до чинного законодавства та колективного договору повинні бути роз'яснені працівникові до початку роботи за укладеним трудовим договором. На підставі вищевикладеного, необхідними передумовами для зміни адміністрацією підприємства, установи, організації істотних умов праці є, по-перше, повідомлення працівника про таку зміну не пізніше ніж за два місяці до запровадження нових умов праці, по-друге, наявність його згоди на зміну істотних умов праці. Згідно п.3 наказу [PERSON] ЗОШ - інтернату I-III ступенів Кіровоградської облради № 338 від 01 вересня 2015 року «Про режим роботи школи-інтернату на 2015-2016 навчальний рік», було встановлено розпорядок роботи для працівників (згідно поданих заяв) з п'ятиденним робочим тижнем: з 08:30 до 17:00; перерва на обід 12:30 до 13:00; вихідні дні - субота, неділя (а.с.11-13, 50-52). Зазначеним пунктом вищевказаного наказу фактично змінено істотні умови роботи [PERSON] у даному закладі, оскільки до цього часу вона мала наступний розпорядок роботи: час роботи з 08:00 до 17:00, перерва на обід 12:00 до 13:00; вихідні дні - понеділок, вівторок. Представник позивачки посилається на те, що позивачка можливо згодна щодо зміни графіка роботи в частині робочого часу та перерви на обід, але не погоджується на те, що було змінено вихідні дні на суботу та неділю, про що її не було попереджено належним чином відповідно до ст.32 КЗпП України, так як позивачка. є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Зазначена обставина зумовлює для неї необхідність періодично проходити медичне обстеження та лікування, з огляду на що робочий графік з вихідними днями у понеділок та вівторок був для неї оптимальним Представник відповідача посилається на те, що 31.08.2015 року надійшла заява від [PERSON] з проханням внести зміни до правил внутрішнього трудового розпорядку, змінивши графік роботи у звязку з графіком руху транспортного сполучення та в подальшому позивачка виконувала свої посадові обовязки, не зазначаючи, що не згодна зі зміною розпорядку роботи. Дійсно в матеріалах справи є заява [PERSON] від 31.08.2015 року, де вона просить внести зміни до правил внутрішнього трудового розпорядку, змінивши її графік роботи з 08.20 по 16.50 год., з обідньою перервою з 12.20 до 12.50 год., в звязку з графіком руху транспортного сполучення (а.с.41) Таким чином, про зміну істотних умов праці за два місяці до їх запровадження [PERSON] відповідачем повідомлена не була, як того вимагає ст.32 КУпАП та дала згоду лише на зміну на зміну часу роботи з 08.20 по 16.50 год., з обідньою перервою з 12.20 до 12.50 год., посилаючись на графік руху транспорту, що не співпадає зі змінами, які вказані в новому графіку її роботи. Проти внесення такої зміни до правил внутрішнього трудового розпорядку, позивачка заперечувала, що підтверджується її відмовою від підпису про що було складено акт від 18.09.2015 року (а.с.54), що також підтвердила представник відповідача в судовому засіданні, а в подальшому звернулась до суду з даним позовом.. Все це призвело до того, що в кінці жовтня 2015 року [PERSON] звільнилась за власним бажанням, що підтверджується поясненнями представників сторін. Щодо вимог позивачки про визнання протиправним та скасувати п. З наказу [PERSON] загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів Кіровоградської обласної ради № 338 від 01 вересня 2015 року «Про режим роботи школи-інтернату на 2015-2016 навчальний рік» в частині встановлення для [PERSON], розпорядку (графіка) роботи для працівників, що працюють за п'ятиденним робочим тижнем: з 08:30 до 17:00, перерва на обід 12:30 до 13:00; вихідні дні - субота, неділя, то суд приходить до висновку, що не дивлячись на те, що при виданні даного наказу були порушені вимоги передбачені ч. З ст. 32 КЗпП України, підстав для скасування наказу немає, так як позивачка звільнилась з роботи за власним бажанням, а тому спір вичерпаний. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно до ст.237-1 КЗпП - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами. Позивачка довела порушення своїх трудових прав, надала докази зміни істотних умов праці, так як її не було повідомлено про таку зміну не пізніше ніж за два місяці до запровадження нового режиму роботи, в звязку з чим вона вимушена була звільнитись за власним бажанням. Враховуючи характер та обсяг заподіяних\~\~позивачці моральних страждань, ступінь вини відповідача, характер і тривалість страждань позивача, істотність вимушених\~\~змін у її життєвих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначив розмір моральної шкоди в сумі 500 грн. Відповідно до п.1 ч.3 ст.79, ч.1 ст..84 ЦПК України витрати на правову допомогу іншому фахівцю в галузі права належать до витрат, повязаних з розглядом справи. Ці витрати несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з січня 2016 року встановлено 1378 грн. Тобто, у випадку задоволення позову розмір відшкодування оплати за годину роботи адвоката повинен становити не більше 551,20 грн. (1378 грн. х 40%). Враховуючи загальний обсяг наданої правової допомоги, рівень складності справи, час ( 2 год. 30 хв. х 551,20 грн.) та виходячи з принципів розумності виваженості і справедливості, з позивача на користь відповідача слід відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України \~частково відшкодувати понесені відповідачем витрати в розмірі 1378,00 грн.\~\~\~ Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача на користь держави підлягає стягнення як з юридичної особи мінімальна сума судового збору встановлена законом України «Про судовий збір» в розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial