Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] . В позовній заяві посилається на те, що є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані три особи: [PERSON] - власник будинку, зареєстрована з 11.02.1991 року, [PERSON] - син Позивача, зареєстрований з 15.11.2007 року; [PERSON] - онука Позивача, донька сина Позивача [PERSON] ; зареєстрована з 22.04.2014 р. Відповідно до довідки Данилово-Балківської сільської ради від 13.05.2019 року № 285 [PERSON] проживає одинока. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 13.05.2019 року № 9 сім`ї [PERSON] , яка проживає та зареєстрована по [ADDRESS] комісією встановлено, що за даною адресою зареєстровані також [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які з 2014 року за вказаною адресою не проживають по даний час. Син Позивача з онукою та дружиною проживають окремою сім`єю по [ADDRESS] . Отже, Відповідачі на даний час зареєстровані за вищевказаною адресою, хоча фактично проживають з 2014 року за іншою. В будинку Позивача Відповідачі не проживають і не з`являються. Даний факт можуть також підтвердити свідки: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, оскільки вона позбавлена права, передбаченого ст. 317 ЦК України щодо можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач є особою похилого віку, її доходом є лише пенсійні виплати, а тому має бажання оформити субсидію на комунальні послуги, проте перебування Відповідачів на реєстрації у її домоволодінні позбавляє її такої можливості. Відповідачі не сплачують комунальні платежі, участі щодо витрат на утримання будинку не приймають, з 2014 року проживають окремо своєю сім`єю по [ADDRESS] . Позивачка просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти позову не заперечили та просили його задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов піддягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 28.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської області С. Кондратюком, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Факт не проживання відповідачів підтверджується заявою від 01.10.2019 року, підписаною сусідкою позивачки [PERSON] , про те, що [PERSON] , 1991 року народження, та його донька [PERSON] , 2014 року народження за адресою [ADDRESS] , не проживають. Оскільки в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані відповідачі, позивачка не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном. Як передбачено ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дана стаття повністю кореспондується з нормами ст. 317 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. За таким підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved