Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення її колишнього чоловіка [PERSON] батьківських прав відносно їх спільної доньки [PERSON], [INFO], а також стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Позивач [PERSON], представник Органу опіки та піклування Дацик В.Д. та представник прокурора Бойко О.П. в судовому засіданні підтримали в повному обсязі вимоги за позовною заявою та підтвердили фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Відповідач [PERSON], належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копії свідоцтва про народження (а.с. 8), дитина [PERSON] народилася [INFO] від матері [PERSON] та батька [PERSON]. Шлюб між сторонами, який було зареєстровано 04 грудня 2009 року, розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2012 року (а.с. 7). Комунальним закладом освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 116 комбінованого типу» надана характеристика на вихованку [PERSON], за якою дитина відвідує дошкільний навчальний заклад з вересня 2012 року. Мати [PERSON] приділяє дівчинці дуже багато уваги. Начально-виховними та організаційними питаннями займається мама, вітчим матері та бабуся. Тато [PERSON] - [PERSON] протягом перебування дитини в молодшій та середній групі не цікавився успіхами доньки, не телефонував, не приходив на свята, батьківські збори та інші заходи. За довідкою Комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-соціальної допомоги № 8», дитина [PERSON] перебуває під наглядом лікаря - педіатра з 10 травня 2011 року. Батько дитини [PERSON] з січня 2013 року станом дитини не цікавився. Допитані судом у якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали суду, що в 2012 році відповідач пішов з родини та залишив позивачку з дитиною. Ще за час спільного проживання відповідач не проявляв ніякого інтересу до дитини, а після того як пішов з родини взагалі перестав приймати будь яку участь у вихованні дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 цього ж кодексу, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Перелічені судом докази в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом підтверджують той факт, що відповідач не виконує покладений на нього ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язок щодо піклування про здоров'я своєї дитини, її духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. В судовому засіданні не встановлені об'єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками. Згідно висновку Органу опіки та піклування (а.с. 68-70), позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини є доцільним, і суд не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів. Наведені обставини в своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини і, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дітей. Таким чином, позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідача позбавлено батьківських прав щодо дитини і позивачем заявлена вимога про стягнення аліментів, на підставі ч. 2 ст. 166, ст. 180 Сімейного кодексу України слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 181 цього ж кодексу, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. За ч. 1 ст. 182 цього ж Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: -стан здоров'я та матеріальне становище дитини; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено в ч. 2 ст. 182 цього ж Кодексу, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 цього ж Кодексу, частка заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів суд враховує визначені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини та дійшов висновку, що розміром аліментів, який відповідає як фактичним обставинам справи, так і вимогам закону буде 1/4 частка усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця з дотриманням вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. З відповідача до доходу Держави згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягенню судовий збір за пощовні у розмірі 487,20 грн. (243,60 грн. за позовні вимоги немайнового характеру та 243,60 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів).

Outcome: approved