Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові посилається на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Даний факт підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. Вказує на те, що відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої ДП «Дослідне господарство «Центральне» від 27.01.2016 року вбачаться, що у її квартирі зареєстровано окрім неї та її чоловіка [PERSON], їхнього сина [PERSON], також відповідачка [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON]. Крім цього в позові посилається на те, що відповідачка не є родичкою ні їй, ні її чоловіку. У 2011 році вона попросила її дозволу тимчасово зареєструвати її місце проживання із донькою [PERSON], [INFO] у її квартирі. Своє прохання відповідачка обгрунтувала тим, що в неї виникли сімейні проблеми, їй не було де жити, її однорічна донька не була ніде зареєстрована, і тому відповідачка не могла оформити на себе державну допомогу на дитину, не могла отримувати медичну допомогу та ін. Вказує на те, що вона знала відповідачку певний час до цього, вони товаришували і були у добрих відносинах, і тому вони із чоловіком погодились зареєструвати у квартирі відповідачку із дитиною до того як вона не знайде собі іншого житла. З того часу відповідачка час від часу приходила до нас у гості, деякий час проживала в іншій кімнаті з дитиною. В позові вказує на те, що на даний час відповідачка не проживає у її квартирі, її місце проживання їй не відоме, останній раз декілька місяців тому вона зателефонувала їй і повідомила, що знайшла інше місце проживання із новим чоловіком. До її квартири вона не з'являється довгий час та не бажає зніматися з реєстрації. Крім цього посилається на те, що оскільки відповідачка зареєстрована у її квартирі у неї виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб, також вона не має можливості оформити на себе субсидію, а тому вона змушена витрачати зайві кошти на утримання її майна за вини відповідачки, чим об'єктивно порушуються її права, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Просить визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 1 будинку № 12 по вул. Каштановій у м. Чернівці громадянку [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON] та стягнути з відповідачки судові витрати на її користь. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та надав суду пояснення згідно позовних вимог, просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить у позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в задоволенні позову просить відмовити, подала до суду заперечення на позов. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідача та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно витягу про державну реєстрацію прав ЧК ОБТІ № 31016081 від 18.08.2011 року позивачка [PERSON], є власницею квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що згідно довідки про склад сім'ї, виданої ДП «Дослідне господарство «Центральне» від 27.01.2016 року вбачаться, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровано окрім позивачки та її чоловіка [PERSON], сина [PERSON], також відповідачка [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, та підтверджено відповідачкою, що між нею та позивачкою родинних стосунків не має. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник мата має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст.150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Крім того, у відповідності з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. При цьому, як встановлено, відповідачі не є членами сім'ї позивачки в розумінні ч.2 ст. 3 СК України, набули право користування житловим приміщенням та зареєстрували своє місце проживання в установленому законом порядку. Відповідно до ст.7 Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст. 30 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність і допустимість кожного з доказів та зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи обставини встановлені по справі, а також вищевказані вимоги закону, суд вважає, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що норми ст.ст.71.72, 163 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки відповідачка не була та не є членом сім'ї позивачки та не була наймачем квартири позивачки, а тому слід керуватися нормами ст.391 Цивільного кодексу України. Таким чином, оцінюючи належність і допустимість кожного з доказів та зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи обставини встановлені по справі, а також вищевказані вимоги закону, суд вважає, слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 1 будинку № 12 по вул. Каштановій у м. Чернівці громадянку [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON] та стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved