Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просила визнати недостовірною та такою, що порушує права і свободи позивачки, ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію інформацію, що міститься на відеозаписі, розміщеному відповідачкою в мережі Інтернет на її сторінці на веб-сайті «Facebook» 15 липня 2016 року а саме твердження: «ця дама, яка діє не згідно закону….її вигнали з Великобагачанського району, народ дав 10 днів, щоб її там не було… вона не займається проблемами…Надія [PERSON], вона вся землями обросла», та зобовязати відповідачку спростувати вищевказані відомості шляхом розміщення на своїй сторінці в мережі Інтернет на сайті «Facebook» офіційного вибачення перед позивачкою та повідомлення про те, що поширена інформація недостовірна, не відповідає дійсності, порушує права і свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], зобовязати відповідачку [PERSON] на сесії Яреськівської сільської ради принести публічне вибачення за розповсюдження недостовірної інформації відносно [PERSON], стягнути з відповідачки на користь позивачки 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди, 552 гривні на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 4000 гривень на відшкодування витрат по оплаті правової допомоги адвоката. На обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що в 15 липня 2016 року в мережі Інтернет на своїй сторінці на веб-сайті «Facebook» відповідачкою [PERSON] було розміщено відеоролик, в якому відповідачка стосовно позивачки [PERSON] промовляє: «…ця дама, яка діє не згідно закону…. її вигнали з Великобагачанського району, народ дав 10 днів, щоб її там не було… вона не займається проблемами…Надія [PERSON], вона вся землями обросла». Позивачка вважає, що дані висловлювання принижують її честь, гідність і ділову репутацію та створюють негативне враження і відношення до неї, як громадського активіста, голови громадської організації «Люстрація Шишаччини» та голови фермерського господарства «Деметра». Про відеозапис дізналися колеги та співробітники позивачки, що поставило під сумнів репутацію позивачки та спричинило їй душевні страждання. Внаслідок поширення відповідачкою недостовірної інформації позивачка перенесла стрес, у неї піднявся артеріальний тиск та вона змушена була викликати швидку допомогу, а в подальшому лікуватися у лікаря за місцем проживання. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилась, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень на позов не подала, тому суд за згодою позивачки проводить судовий розгляд справи за відсутності відповідачки та постановляє заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін і свідка, зясувавши обставини та дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2016 року в мережі Інтернет на веб-сайті «Facebook» на своїй сторінці відповідачкою [PERSON] було розміщено відеоролик в якому міститься висловлювання [PERSON] на адресу позивачки [PERSON] такого змісту: «Ця дама, яка діє не згідно закону….її вигнали з Великобагачанського району, народ дав 10 днів, щоб її там не було… вона не займається проблемами…Надія [PERSON], вона вся землями обросла». Автором цього відеоролику є відповідачка [PERSON], чого вона і сама не заперечує. Інформацію, яка міститься у вказаному відеоролику і яка стосується позивачки [PERSON] було доведено невизначеному колу осіб, оскільки поширено в загальнодоступній мережі Інтернет. Переглянувши вищевказаний відеоролик в судовому засіданні суд дійшов висновку, що зміст зазначеної, щодо позивачки інформації, наводить користувачів веб-сайту на думку, що позивачка не дотримується законів та зловживає своїми правами, формує негативне ставлення до позивачки та підриває її авторитет як громадського активіста, голови громадської організації «Люстрація Щишаччини». Розповсюджена інформація відносно позивачки є негативною інформацією, що принижує її честь, гідність, дискредитує її в очах суспільства та порочить її ділову репутацію. Відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Обов'язок переконатися у достовірності інформації за вимогами ч.2 ст.302 ЦК України покладається на фізичну особу, яка її поширює. Під час розгляду справи в суді, відповідачем не надано жодних доказів достовірності поширеної нею інформації, а тому вищевказану інформацію слід вважати недостовірною. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком наклепу, є висловлення, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлення, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів. Висловлювання відповідачки на адресу позивачки, які містяться у вищевказаному відеоролику, суд оцінює як твердження, а не судження, оскільки вони висловлені в категоричній формі, а не у вигляді особистих роздумів відповідачки чи її оціночних суджень про честь, гідність, ділову репутацію позивачки та про дотримання нею законів України. Таким чином, інформація стосовно позивачки [PERSON], яка міститься у відеоролику, розміщеному відповідачкою на веб-сайті в мережі Інтернет не підтверджена жодними доказами, не містить фактичних даних та ґрунтується виключно на припущеннях, тому суд вважає, що відповідачкою поширено завідомо неправдиві відомості. Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Враховуючи, що відповідачка є автором вищевказаного відеоролику, суд приходить до висновку, що саме відповідачка є тією особою, що поширила недостовірну інформацію на її сторінці на сайті «Facebook», що призвело до порушення прав позивачки на повагу її честі, гідності та ділової репутації. Таким чином суд визнав доведеним факт поширення відповідачкою [PERSON] шляхом розміщення 15 липня 2016 року в мережі Інтернет на веб-сайті «Facebook» на своїй сторінці недостовірної інформації відносно позивачки [PERSON] яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ст.299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з ч.4 та ч.7 ст.277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд визнав доведеним, що поширенням вищевказаної недостовірної інформації відповідачка спричинила позивачці моральну шкоду, яка виразилась у моральних стражданнях, приниженні честі та гідності, втраті авторитету серед громадян та членів громадської організації «Люстрація Шишаччини». Разом з тим, суд визнає суму відшкодування моральної шкоди, визначену позивачкою у позовній заяві, безпідставно завищеною і визначає суму відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки в 20000 гривень, що є співмірним з ступенем моральних страждань відповідачки та достатнім для отримання позивачкою належної сатисфакції. Відповідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст.60 ЦПК України. В судовому засіданні, крім доказів поширення відповідачкою недостовірної інформації через мережу Інтернет, позивачкою не надано доказів на підтвердження факту поширення відповідачкою будь-якої недостовірної інформації стосовно позивачки [PERSON] на території Яреськівської сільської ради, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial