Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 25 грудня 2014 року Хорольським районним судом Полтавської області було розглянуто цивільну справу № 547/1710/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], при третіх особах Семенівської сільської ради, комунального підприємства «Комунпобутсервіс» про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири. Рішенням суду позов було задоволено частково, стягнено із відповідачів по 388 грн., вартості відновлюваного ремонту, по 600 грн. моральної шкоди, по 1215 грн. вартості проведеної експертизи та судові витрати на загальну суму 3897 грн. 60 коп. Додатковим рішенням цього ж суду від 16.01.2015 року вирішено стягнути із [PERSON] та [PERSON] по 250 грн. витрат позивачки на проведення будівельно-руйнівних робіт, повязаних із проведенням експертизи. За результатами апеляційного та касаційного розгляду вказаної справи, рішення Хорольського районного суду від 25 грудня 2014 року змінено. Скасовано додаткове рішення від 16.01.2015 року, в іншій частині судове рішення залишено без змін. Таким чином в звязку із розглядом вищевказаної цивільної справи нею, як позивачкою були понесені судові витрати в сумі 500 грн. на проведення будівельно-руйнівних робіт, повязаних з проведенням експертизи, 118 грн. 91 коп. транспортних витрат на проїзд до апеляційного суду Полтавської області, які вона просить стягнути в солідарному порядку із відповідачів. Крім того, зазначає, що після проведення на вимогу експерта будівельно-руйнівних робіт, отвір в ніші каналізаційного стояка залишився незакладеним, тому просила суд зобовязати відповідачів за власний кошт провести ремонтні роботи ніші каналізаційного стояка в зоні, що прилягає до міжповерхового перекриття біля квартири [ADDRESS] (попередня назва Леніна ) в смт. Семенівка Полтавської області. Також вказала, що відповідачами не проведено ремонт мережі водовідведення на ділянці від унітазу до каналізаційного стояка в квартирі № 5, вищевказаного будинку, де проживають відповідачі, що було причиною протікання, тому просила суд зобовязати їх здійснити вказані ремонтні роботи, та стягнути із відповідачів на її користь 3000 грн. моральної шкоди, яку вона зазнала в звязку діями відповідачів, що виразилися в їх неправомірних діях по відмові робити ремонт та байдужості. Крім того просила стягнути із відповідачів також понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 4409 грн. 60 коп. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали, з підстав зазначених в ньому. Позивачка [PERSON] з приводу моральної шкоди додатково пояснила, що дії відповідачів, які виразилися в небажанні провести ремонт санвузла у своїй квартирі та відремонтувати нішу каналізаційного люку після проведеної експертизи, спричинили їй моральні страждання. Наявність отвору в ніші каналізаційного люку стала наслідком виникнення протягу в квартирі, від чого захворіли її внуки, що також створило їй додаткові страждання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] проти позову заперечували, вказали, що ремонт мережі водовідведення в районі унітазу в своїй квартирі вони зробили, усунувши протікання, тому вимоги позивачки в цій частині є безпідставними. Крім того, вказали, що проведення ремонту ніші каналізаційного стояка не є їх обовязком, так як вони його не руйнували. Інші позовні вимоги також вважали безпідставними, в задоволенні позову просили відмовити повністю, з покладенням на позивачку витрат, які вона сплатила своєму адвокатові за надану їй правову допомогу. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, належно оцінивши та перевіривши наявні у справі письмові докази, суд приходить до твердого переконання про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Вирішуючи позов [PERSON] в частині її позовних вимог про солідарне стягнення із відповідачів [PERSON] та [PERSON] понесених нею витрат в сумі 500 грн. на проведення руйнівних робіт ніші каналізаційного стояка, які вона сплатила приватному підприємцю «ФОП [PERSON]С.», що було повязано з проведенням будівельно-технічної експертизи, та стягнення вартості проїзду до апеляційного суду Полтавської області в сумі 118 грн. 91 коп. суд вважає необхідним зазначити наступне. Як встановлено судом в ході розгляду цивільної справи № 547/1710/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], при третіх особах Семенівської сільської ради, комунального підприємства «Комунпобутсервіс» про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири 20 червня 2016 року було призначено судово-будівельно технічну експертизу проведення якої доручено експерту [PERSON] ( свідоцтво Міністерства юстиції України № 1022, м. Полтава, вул. Калініна, 14-а, оф. 43). На забезпечення виконання вказаної постанови суду 15.09.2014 року експертом [PERSON] подано лист до сторін по справі про забезпечення доступу до обєктів дослідження. З дослідженого в судовому засіданні звукозапису показів експерта [PERSON] даних ним в ході судового розгляду цивільної справи № 547/1710/13-ц судом встановлено, що експерт повідомив сторони про те, що в ході проведення огляду місця протікання може виникнути необхідність проведення руйнівних робіт, з метою доступу до вмонтованого в стіну каналізаційного стояка. Сторонами по справі не заперечується та обставина, що при проведення 25 вересня 2014 року натурного обстеження місця протікання за місцями проживання сторін по справі, експерт [PERSON] дав розпорядження здійснити пробивання стіни в місці замокання з метою візуального обстеження каналізаційного стояка (вузлів каналізаційної труби), що і було зроблено присутніми при огляді працівниками сином позивачки та направленим ФОП [PERSON] працівником. З наявних в матеріалах справи копій документів, та оригіналів документів, що були досліджені судом при огляді цивільної справи № 547/1710/13-ц, в рамках розгляду якої проводилася будівельно-технічна експертиза, судом встановлено, що 25 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір, згідно якого [PERSON] взяв на себе обовязок по виконанню будівельно-руйнівних робіт під час обстеження при проведення будівельно-технічної експертизи, а [PERSON] зобовязалася оплатити [PERSON] вартість проведення цих робіт / а.с.7/. Згідно акту наданих послуг від 25 вересня 2014 року [PERSON] виконав руйнівні роботи, а замовник [PERSON] оплатила їх вартість в сумі 500 грн., вказаний акт підписано позивачкою [PERSON] та ФОП [PERSON] / а.с. 9/. Згідно кошторису на виконання робіт під час проведення судової будівельно-технічної експертизи, підписаного та засвідченого печаткою ФОП [PERSON] вартість проведених робіт становила 500 грн. / а.с.10/. Згідно письмової розписки, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи № 547/1710/13-ц ФОП [PERSON] отримав від [PERSON] 500 грн. за виконані роботи. Питання стягнення із відповідачів на користь позивачки вказаних витрат вирішувалося Хорольським районним судом Полтавської області 16 січня 2015 року шляхом ухвалення додаткового рішення, яким з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнено по 250 грн. судових витрат. Вказане додаткове рішення за результатами його розгляду судовою палатою у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 04.02.2015 року скасовано. Мотивом його скасування стало те, що в порядку, визначеному ст. 31 ЦПК України позивачкою [PERSON] не було заявлено вимоги про збільшення розміру відшкодування понесених витрат. Згідно з частинами 1, 2 ст. 2 ЦПК цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції, цього Кодексу та Закону від 23 червня 2005 р. № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», за винятком випадку застосування правил міжнародного договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, та яким передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом. Судом встановлено, що в провадженні Хорольського районного суду Полтавської області перебувала на розгляді цивільна справа № 547/1710/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], при третіх особах Семенівської сільської ради, комунального підприємства «Комунпобутсервіс» про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири. 25 грудня 2014 року по вказаній цивільній справі судом було постановлено рішення, яким позов [PERSON] було задоволено частково, стягнено із відповідачів по 388 грн., вартості відновлюваного ремонту, по 600 грн. моральної шкоди, по 1215 грн. вартості проведеної експертизи та судові витрати на загальну суму 3897 грн. 60 коп. При цьому позивачка [PERSON] понесла витрати повязані з проведенням судово будівельно-технічної експертизи в сумі 500 грн. та на проїзд до Апеляційного суду Полтавської області в сумі 118 грн. 91 коп.. Види судових витрат (до яких віднесено витрати сторін та їх представників повязаних із явкою до суду ст. 85 ЦПК України та витрати повязані з проведенням експертиз ст. 86 ЦПК України) визначені у ст. 79 зазначеного Кодексу, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом (статті 88, 89 ЦПК України). Крім цього, суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК). У разі невирішення питання про судові витрати суд, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК). Ухвали суду щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 293 ЦПК. Таким чином, види, зміст судових витрат, порядок їх розподілу судом та оскарження ухвал суду з цього питання у цивільному судочинстві регулюються та підпорядковані нормам ЦПК. Отже, витрати сторін та їх представників повязані із явкою до суду та витрати повязані з проведенням експертиз, що понесені особою у звязку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді справ у порядку цивільного судочинства, процесуальним законом віднесено до судових витрат. Вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, та можуть бути стягнені при розгляді справи в рамках якої були понесені, чи шляхом постановлення додаткового рішення по цій же справі. Нормами ЦК України та нормами ЦПК України не передбачено стягнення судових витрат по одній цивільній справі в рамках розгляду іншої цивільної справи. Суд констатує, що запорукою забезпечення дії принципів цивільного судочинства є чітке дотримання вимог діючих нормативних актів, своєчасність звернення до суду для вирішення процесуальних питань є гарантією права на справедливий суд. Позивачка [PERSON] не скористалася свої правом на своєчасне звернення до суду у відповідній письмовій формі при розгляді цивільної справи № 547/1710/13-ц з заявою про стягнення понесених нею по справі судових витрат. Ці питання не були вирішені судом при розгляді вищевказаної справи, а тому суд в даному цивільному провадженню позбавлений можливості, в спосіб не передбачений нині діючим ЦПК України стягнути із відповідачів судові витрати на користь позивачки, понесені нею при розгляді іншої цивільної справи. Крім того суд констатує, що згідно ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Згідно п. 2 цієї ж статті стороні, на користь якої ухвалено судове рішення сплачуються іншою стороною добові, а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Таким чином діючі норми ЦПК України не регламентують порядок сплати стороною, не на користь якої ухвалено судове рішення вартості переїзду. Також суд вважає необхідним зазначити наступне. На підтвердження виконання будівельно-руйнівних робіт (пробивання стіни в ніші каналізаційного стояка) позивачкою [PERSON] надано договір на виконання робіт, акт прийому виконаних робіт, кошторис виконаних робіт та розписка про отримання грошових коштів в сумі 500 грн. (кожен документ від 25.09.2014 року), які підписані позивачкою [PERSON] та [PERSON], як виконавцем робіт, свідчать про те, що безпосереднім виконавцем робіт по пробиванню стіни в ніша каналізаційного стояка був [PERSON] Разом з тим, згідно показань в судовому засіданні відповідачів [PERSON], [PERSON] встановлено, що будівельно-руйнівні роботи (пробивання стіни в ніші каналізаційного стояка), були проведені сином позивачки [PERSON] та особою чоловічої статі, яка відповідно до пояснень позивачки [PERSON] була найнятим працівником ФОП [PERSON] Вказані обставини підтверджуються і дослідженим звукозаписом допиту в судовому по цивільній справі № 547/1710/13-ц експерта [PERSON], який на запитання головуючого по справі судді Коновода О.В. пояснив, що [PERSON] при проведенні робіт по пробиванню стіни він не бачив, натомість був молодий хлопець, який всі ці дії робив. З документів наданих позивачкою [PERSON] не вбачається, що у ФОП [PERSON] станом на 25.09.2014 року були найняті працівники, калькуляція проведених робіт по пробиванню стіни не містить пункту оплати послуг найнятій особі. Розписка про отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 500 грн. свідчить про те, що він отримав гроші за роботу яку не виконував. Таким чином, суд критично відноситься до наданих позивачкою документів, як таких, що підтверджують понесені нею затрати на проведення будівельно-руйнівних робіт. Що є додатковою підставою для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог [PERSON] Виходячи з вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідачів на її користь вартості витрат повязаних з проведенням експертизи в сумі 500 грн., та вартості проїзду позивачки до Апеляційного суду Полтавської області в сумі 118 грн. 91 коп. Також суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині зобовязання відповідачів провести ремонт мережі водовідведення на ділянці від унітазу до каналізаційного стояка в квартирі [ADDRESS] ( попередня назва Леніна ) в смт. Семенівка Полтавської області, де проживають відповідачі, з наступних підстав. З показань в судовому засіданні відповідачів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони усунули причину протікання провівши відповідний ремонт. Відповідачка [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що після проведення будівельно-технічної експертизи залиття її квартири відповідачами припинилося. Вказала на ту обставину, що це вона повязує не з тим, що відповідачі провели ремонт каналізаційного зливу, а тому, що відповідачі ним просто не користуються, так як переїхали до іншого місця проживання. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд констатує, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не провели ремонтні роботи в своїй квартирі та не усунули протікання мережі водовідведення на ділянці від унітазу до каналізаційного стояка. Вказані твердження позивачки [PERSON] носять характер припущення, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. Та обставина, що залиття квартири позивачки з квартири відповідачів припинилося, свідчить про відсутність порушення прав позивачки зі сторони відповідачів, тому суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивачки в частині зобовязання відповідачів провести відповідні ремонтні роботи. Посилання позивачки [PERSON] на ту обставину, що залиття квартири відповідачами може мати місце в майбутньому, в контексті ст. 15 ЦПК України не може бути прийнято судом до уваги, так як суд може захистити лише порушене право. Суд позбавлений правових механізмів здійснювати захист прав особи, які ще не настали. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині зобовязання відповідачів за власні кошти провести ремонтні роботи ніші каналізаційного стояка в зоні, що прилягає до міжповерхового перекриття біля квартири № 1 в житловому будинку № 50 по вул. Незалежності (попередня назва Леніна) в с.м.т. Семенівка Полтавської області, суд вважає необхідним зазначити наступне. Як неодноразово зазначалося вище, рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2014 року по цивільній справі № 547/1710/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], при третіх особах Семенівської сільської ради, комунального підприємства «Комунпобутсервіс» про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири, встановлено вину відповідачів [PERSON] та [PERSON] в залитті квартири, та стягнено відповідні суми грошових коштів у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також судові витрати. Вказане рішення суду набрало законної сили. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Побивання стіни сходової клітини в ніші каналізаційного стояка біля квартири [ADDRESS], орієнтовним розміром 30х20 см., було здійснено в ході проведення будівельно-технічної експертизи, з метою візуального обстеження місця протікання. Виходячи з того, що джерело протікання встановлено в квартирі, що є власністю відповідачів родини [PERSON], суд відповідно до ст. 1166 ЦК України вважає необхідним, зобовязати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути наслідки своєї неправомірної бездіяльності, шляхом проведення ремонту (закладення отвору в ніші каналізаційного стояка) за власний кошт. Вирішуючи спір в частині позовних вимог [PERSON] про відшкодування спричиненої їй маральної шкоди в сумі 3000 грн., суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з розясненнями, що викладені у п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.9 зазначеної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В розрізі наведеної правової норми, з урахуванням сукупності досліджених доказів у справі, що надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, з урахуванням положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд вважає, що матеріали цивільної справи та наведені доводи позивачки у справі не містять жодних відомостей, які б свідчили про ступінь страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка у справі, або характер її немайнових втрат, повязаних з діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] Позивачкою до суду не надано доказів, що винні дії відповідачів, які відмовлялися закласти отвір в ніші каналізаційного стояка погіршили стан здоровя позивачки або спричинили зміни у її життєвих стосунках, ступені зниження престижу, ділової репутації, тобто, позивачкою у справі [PERSON] не надано жодних доказів, які б слугували підставою для відшкодування моральної шкоди з урахування спірних правовідносин, що виникли між сторонами; позивачкою, в своїй сукупності, не доведено передбачених ст.ст.23,1167 ЦК України обставин і умов, які зумовлюють наявність підстав для стягнення моральної шкоди. Наявні у справі виписки із медичних карток внуків позивачки [PERSON] та [PERSON] не є переконливим доказом того, що перелічені у них хвороби виникли саме в результаті наявності незакладеного отвору в ніші каналізаційного стояка, а не набуті ними в іншому місці поза межами квартири. Вирішуючи питання про стягнення із відповідачів на користь позивачки понесених нею витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним зазначити наступне. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається до участі у справі ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590 затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із надання правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Надані позивачкою [PERSON] та її представником [PERSON] документи свідчать про те, що позивачка сплатила за послуги правової допомоги адвокату [PERSON] гонорар в сумі 4409 грн. 60 коп., виходячи з фактично відпрацьованих ним 8 годин, протягом яких він приймав участь у судових засіданнях. Суд констатує, що розгляд справи тривав з 27 січня 2016 року. Цивільне провадження порушувалося в Семенівському районному суді Полтавської області, після чого було передано на розгляд за підсудністю до Хорольського районного суду Полтавської області. Згідно матеріалів справи та наявних в ній журналів судових засідань адвокат [PERSON] приймав участь в судових засіданнях при розгляд даної цивільної справи 9 разів. Тому з урахуванням часу проїзду до Хорольського районного суду, та часу проведення судових засідань зазначений адвокатом [PERSON] час участі у розгляді даної справи є обґрунтованим. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою по справі заявлено 5 позовних вимог, з яких судом задоволено одну. Тому сума судових витрат позивачки на правову допомогу підлягає пропорційному стягненню відповідно до пятої частини задоволених позовних вимог за наступним розрахунком 4409 грн. 60 коп. / 5 = 881 грн. 92 коп. Вказана сума судових витрат на користь позивачки підлягає стягненню із відповідачів в рівних частинах по 440 грн. 96 коп. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з того, що позивачка [PERSON] як інвалід другої групи звільнена від сплати судового збору, то із відповідачів в рівних частинах на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., тобто по 275 грн. 60 коп. за позовну вимогу немайнового характеру, що судом була задоволена позивачці. Іншу частину судових витрат віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial