Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на її утримання аліменти у розмірі однієї шостої частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. На обґрунтування позову зазначила, що з 02 вересня 2017 року вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З березня 2020 року вони з відповідачем припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть та не мають спільного бюджету. Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати разом з нею, знаходиться на її утриманні та вихованні. Оскільки відповідач добровільно не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, вона звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Також відповідач не надає ніякої допомоги на її утримання до досягнення їх сином трирічного віку. Вона не працює у зв`язку з доглядом за сином, отримує лише соціальну допомогу, інших джерел прибутку та збережень не має. Їй допомагають її батьки, але вони не можуть взяти на себе повне утримання її та дитини. Вважає, що відповідач, який є працездатним, повинний надавати їй матеріальну допомогу як на утримання сина, так і на її утримання. Позивачка в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності позивачки на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у вступному слові позов визнав частково та пояснив, що з 02 вересня 2017 року вони з позивачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають сина [PERSON] , [INFO] . В березні 2020 року вони дійсно припинили спільне проживання та до 25 травня 2020 року мешкали окремо один від одного, а з 25 травня 2020 року поновили сімейно-шлюбні відносини та спільно проживали до 25 червня 2020 року , а потім знову припинили подружні відносини та спільне проживання. Він не ухилявся від надання матеріальної допомоги на утримання дружини та сина, їздив до них, давав гроші, привозив продукти та подарунки. Він працює у ПАТ «ДМКД», щомісячно отримує заробітну плату в розмірі 10000-15000 грн. Йому невідомо, чи стягнуті з нього в судовому порядку аліменти на утримання дитини, бо до теперішнього часу утримання з його заробітної плати не проводяться. Позивачка не працює, але їй допомагають її батьки. Він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання позивачки до досягнення їх сином [PERSON] трьох років, але вважає, що аліменти повинні бути стягнуті з нього з липня 2020 року, бо він добровільно надавав дружині матеріальну допомогу. Вислухавши відповідача, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 02 вересня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Петриківським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стан Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 87 (а.с. 7). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому відповідач вказаний батьком дитини (а.с. 8). Позивачка [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] , які видані Адміністрацією Дніпровського району Кам`янської міської ради (а.с. 5, 9). Згідно довідки Дніпровського управління соціального захист у населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради від 21 травня 2020 року (а.с. 10), [PERSON] знаходиться на обліку в ДПС Кам`янської міської ради та щомісячно отримує допомогу при народженні 1-ї дитини в розмірі 860 грн. і В заявленому позові позивачка стверджує, що вона не працює, здійснює догляд за сином [PERSON] , ніяких інших доходів не має, потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на своє утримання, але відповідач добровільно таку допомогу не надає. Згідно частин 2 та 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 79 СК України передбачено, що аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що відповідач, який є працездатним, має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці до досягнення їх дитиною трирічного віку, і з нього необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на її утримання в заявленому нею розмірі. В судовому засіданні відповідач наполягав на тому, що він давав дружині гроші, привозив продукти та подарунки, а тому вважає, що він надавав матеріальну допомогу на утримання дружини та сина, отже аліменти на утримання дружини повинні бути стягнуті з нього, починаючи з липня 2020 року. Проте, позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували, що він щомісячно надавав позивачці грошові кошти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача та стягує аліменти з дня звернення позивачки до суду з цим позовом. Оскільки позивачка, згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840, 80 грн.

Outcome: approved