Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивачка звернулась до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За період перебування у шлюбі в них народився син - [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає, хоча фізично здоровий, працездатний, та працює. Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18 березня 2019 року та закінчуючи досягненням дитиною повноліття. Позивачка в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, в подальшому направила заяву про розгляд справи в її відсутність. Відповідач у в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, однак зазначив, що має мінливий дохід. В судове засідання 15 травня 2019 року відповідач не зFявився,повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи,про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу в відсутність відповідача в порядку ч.1 ст.223 ЦПК України,оскільки відповідач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи,про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10). На утриманні позивачки перебуває неповнолітній син F [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач (а.с. 3,9,11). Відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає. Відповідно до положень ч.2 ст.51 Конституції України, обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків та закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов'язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. Згідно ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 12 ч. 1,2,3,4 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовFязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повFязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судовому засіданні не зазначив та не подав доказів, які спростовували б обставини викладені в позовній заяві або підтверджували б, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, зазначеному позивачкою. Дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене суд задовольняє позов, стягує з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18 березня 2019 року і закінчуючи досягненням дитиною повноліття та допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України. Задовольняючи позов, суд у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з урахуванням п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved