Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з уточненням своїх вимог під час судового розгляду справи, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1100 га, кадастровий номер 3220687601:01:001:0017, з цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1100 га., кадастровий номер 3220687601:01:001:0017, з цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на за адресою: [ADDRESS] . На даний час право власності щодо цієї ділянки зареєстроване за попереднім власником, [PERSON] , згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-КВ №103178, виданого від 25 грудня 1999 року. А, тому вона вважає, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 328 Цивільного кодексу України, разом з переходом права власності на будинок до неї перейшло і право власності на спірну земельну ділянку. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач - Богуславська міська рада Київської області свого представника в судове засідання не направила, однак надіслала до суду заяву, в якій позов визнає та просить його задовольнити і розглянути справу без участі представника. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачкою, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.08.2009 року, виданим державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А., позивачка [PERSON] успадкувала від [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , який був зареєстрований в КП КОР «Білоцерківському МБТІ Київської області», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23966268 від 28.09.2009 року (а.с. 10-11). Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1100 га., кадастровий номер 3220687601:01:001:0017, з цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-КВ №103178, виданого від 25 грудня 1999 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3205225572015 від 07.10.2015 року, право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за попереднім власником [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , видане 03.08.2009 року виконавчим комітетом Хохітвянської сільської Ради Богуславського району Київської області) (а.с. 12, 13-16). На теперішній час, позивачка будучи власником житлового будинку, позбавлена можливості вирішити питання щодо переходу до неї права власності на спірну земельну ділянку, оскільки колишній власник земельної ділянки помер. Згідно довідки Хохітвянської сільської ради Богуславського району Київської області, за № 167/11-14 від 14.06.2021 року вбачається, що земельна ділянка, зазначена в державному акті серії ІІІ-КВ №103178, виданого від 25 грудня 1999 року, площею 0,1100 га. з кадастровим номером 3220687601:01:001:0017, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, будь яких перешкод для визнання за позивачкою права власності на вказану земельну ділянку під час судового розгляду не встановлено. Визнання відповідачами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачами позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 гривні 20 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved