Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] на Азовській Універсальній товарній біржі за біржовим контрактом №165 від 14.03.1996 року. \~ \~ \~ \~На обґрунтування зазначила, що 14 березня 1996 року у Азовській Універсальній товарній біржі був укладений біржовий контракт (договір купівлі-продажу) №165, відповідно до якого відповідач [PERSON] продав позивачці [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір було зареєстровано в Маріупольському бюро технічної інвентаризації 14.03.1996 року за реєстровим №36861. Нещодавно позивачка вирішила розпорядитись належною їй квартирою, але виявилось, що зазначений договір нотаріально не посвідчений. Однак, позивачка зазначає, що сторони домовились про всі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді від 26.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] надала суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] у судові засідання не з`явився, про час та місце їх проведення був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до біржового контракту №165 від 14 березня 1996 року Азовської Універсальної товарної біржі, [PERSON] продав [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно реєстраційного посвідчення Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 14.03.1996 року, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі біржового контракту №165 від 14.03.1996 року. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірного нежилого приміщення, нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірної нерухомості, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. У ст.224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. зазначено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві,\~а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову\~суму. Позивач вважала, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані\~на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізналась, що укладений між нею та відповідачами договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше\~не встановлено\~договором\~або\~законом. Право власності\~на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено, що договір не був посвідчений нотаріально, оскільки на момент його укладення, згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст.227 ЦК УРСР 1963 р. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved