Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , та просила суд усунути перешкоди в користуванні володінні та розпорядженні власністю, а саме частиною житлового будинку [ADDRESS] шляхом виселення з належної позивачці Ѕ частини [PERSON] та вселити її разом з двома дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] в Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Свої вимоги, позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2006 року. Інша Ѕ частина домоволодіння належить третій особі по справі [PERSON]. Колишня власниця будинку - [PERSON] 04 квітня 2005 року залишила на ім`я позивачки заповіт, яким заповіла позивачці після своєї смерті належну їй частину будинку за адресою [ADDRESS] . [PERSON] хворіла і під час хвороби була залишена наодинці без підтримки та допомоги рідних. Позивачка з дитиною спочатку винаймала в неї кімнату, а потім стала їй допомагати по господарству, доглядала за нею, купувала ліки та інше, тому вона вирішила розпорядитись своєю власністю і склала на її ім`я заповіт на вказану частину будинку. [INFO] [PERSON] померла. Позивачка займалась її похованням. Після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину, та залишилась проживати в будинку. Позивачка [PERSON] разом зі своїми дітьми зареєстрована в будинку з 22.01.2007 року. В 2007 році позивачка вирішила зробити в будинку ремонт і для цього найняла відповідача по справі [PERSON] . Через деякий час між ними виникли стосунки. У 2016 році [PERSON] сказав позивачці, що залишив свою дружину і переїхав до неї проживати та перевіз свої речі. Але життя з відповідачем не складалося, тому що відповідач постійно скандалив та влаштовував бійки. Після чергових побоїв позивачка забрала дітей та втікла до своєї матері, а відповідач [PERSON] залишився в будинку. На наступний день, коли позивачка повернулась додому він її не впустив, забрав всі документи, а її речі викинув матері через огорожу. З того часу по теперішній день позивачка не може потрапити до будинку. Позивачка намагалась потрапити в будинок з допомогою поліції, однак відповідач нікого не пускає всередину. Довести поліції той факт, що позивачка є власником будинку вона не може, тому що в неї відсутні документи на будинок. Відповідач не є власником спірного будинку, він є власником 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] використовуючи свою силу та залякуючи позивачку, перешкоджає її володіти та користуватись власністю, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позову. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно з яким просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.04.2006 р. [PERSON] є власником Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідач вказує про те, що він доглядав, допомагав по господарству [PERSON] , а також займався її похованням, коли вона померла. З позивачкою відповідач перебував у фактичних шлюбних відносинах та проживав за вищевказаною адресою, у сторін є спільна дитина - [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживаючи разом з відповідачем, не одноразово на тривалий період часу уходила з речами до своєї матері з посиланням на те, що їй треба допомогти, згодом зі всіма речами пішла та народила двох дітей. Під час проживання відповідач не ображав, а тим більш не бив та не виганяв [PERSON] разом з її дітьми. Фактично Ѕ частки, що належить [PERSON] домоволодіння знаходиться у вільному доступі, заміни замків відповідач не проводив. Відповідач вказує, що жодних перешкод у користуванні Ѕ частки [PERSON] він не чинив та не виселяв її з будинку з дітьми. Також, відповідач зазначив, що на підставі довіреності № 464 від 30.06.2020 р. він уповноважений [PERSON] здавати в найм (оренду) належну їй Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] , укладати договори найму (оренди), самостійно визначати суми, строки та інші умови договорів, які будуть укладатись, отримувати належну мені орендну плату, розривати укладені договори у разі необхідності, проводити необхідні розрахунки, у зв`язку з чим він на законних підставах здає Ѕ частини домоволодіння, що належить на праві власності [PERSON] в оренду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №120996481 від 18.04.2018 року, [PERSON] є власником Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2006 року (а.с.9,10 т.1). Відповідно до заповіту, який посвідчений 04.04.2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плужник Г.О., реєстровий №2294, [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіла [PERSON] - належну її частину домоволодіння [ADDRESS] (а.с.11,16 т.1). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.17,18 т.1). Відповідно до довідки, яка видана ОСНКМ «Хаджибеївський» №220 від 09.07.2019 року, [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] - зареєстрована в будинку з 22.01.2007 року та 03.02.2012 року відповідно (а.с.15 т.1). Відповідно до листа КП «БТІ» ОМР №511906.3619 від 11.11.2019 року, за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на: 75/400 частин кв. [ADDRESS] ; 2/3 частини будинку [ADDRESS] (а.с.71 т.1). Відповідно до довіреності від 30.06.2020 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плужник Г.О., реєстровий №464, [PERSON] уповноважила відповідача [PERSON] здавати в найм (оренду) належну їй Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] , укладати договори найму (оренди), самостійно визначати суми, строки та інші умови договорів, які будуть укладатись, отримувати належну мені орендну плату, розривати укладені договори у разі необхідності, проводити необхідні розрахунки (а.с.123-124 т.1). Щодо вимог позивачки про вселення її з дітьми до Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] , суд приходить до висновку про те, що вказані вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що позивачка та її діти не проживають у вищевказаному домоволодінні, не користуються ним. Наведене свідчить про те, що позивачка, як власниця житла, а саме власниця Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] , має право на вселення до цього будинку. З цих підстав, суд вважає доведеною і підтвердженою відповідними документами, правову позицію сторони позивача, у зв`язку з чим вважає за необхідне задовольнити позов в частині вимог про вселення [PERSON] разом з двома дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов в цієї частині обґрунтований і підлягає задоволенню. Щодо вимог позивачки до відповідача про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні власністю, виселенні з Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] , суд приходить до висновку про те, що вказані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 9, ч. 1 ст. 61, ч. 3 ст. 116 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. В судовому засіданні були допитані свідки, а саме свідок [PERSON] пояснила суду про те, що відповідач [PERSON] проживав в спірному будинку до 2016 року, свідок [PERSON] також вказала, що відповідач проживав в спірному будинку до 2015-2016р.р., свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач проживав в спірному будинку до 2018 року. Таким чином, судом встановлено про те, що відповідач [PERSON] вселився до домоволодіння [ADDRESS] зі згоди власниці - позивачки по справі, оскільки на той час проживав з нею однією сім`єю. У зв`язку з тим, що спільне життя не склалося, в результаті постійних суперечок, відповідач в середині 2018 року залишив спірне домоволодіння та переїхав в належну йому частину домоволодіння [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено про те, що в кімнатах спірного домоволодіння, в яких проживала [PERSON] , на теперешній час проживає її син - [PERSON] та невідомі особи, які за показами свідків, винаймають вказане житло. Разом з тим, позивачка з вимогами про виселення сина, або інших сторонніх осіб до суду не зверталася. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач зі згоди позивачки проживав в належній позивачці Ѕ частині домоволодіння [ADDRESS] та не проживає за вказаною адресою з 2018 року по теперішній час, тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні власністю, виселення, оскільки позивачкою не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, а судом не встановлено, факту проживання відповідача у спірному домоволодінні, тим самим і створення з його боку будь-яких перешкод в розпорядженні власністю. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сплачена позивачкою при зверненні до суду грошова сума судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial