Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить: ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстрований 23 серпня 2012 року у Комарівській сільській раді Кельменецького району Чернівецької області, актовий запис № 05; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 40% доходів відповідача щомісяця, починаючи з дати предявлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути на її користь судові витрати. Позивачка [PERSON] пояснила, що підтримує позов повністю, з підстав, зазначених в позовній заяві. Вона бажає, щоб відповідач сплачував їй аліменти в розмірі 30% від його доходу, так як він надавав допомогу своїй дитині по 100 гривень на місяць і то нерегулярно. Крім того, вони майже 1 рік не проживають спільно. Між ними виникали конфлікти та непорозуміння, тому вона вважає, що шлюб необхідно розірвати. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Він згідний з вимогами про розірвання шлюбу та згідний сплачувати аліменти в розмірі ? його доходу, так як він є інвалідом І групи і отримує допомогу в розмірі приблизно 1695 гривень на місяць. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 23 серпня 2012 року в Комарівській сільській раді Кельменецького району Чернівецької області, про що був зроблений актовий запис за № 5. Подружжя має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини сторони не підтримують. У подружжя різні характери відсутність взаєморозуміння. Позивачка категорично проти збереження шлюбу. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Враховуючи наведене, зважаючи на те, що позивачка категорично заперечує проти збереження шлюбу, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], який в даний час перебуває на утриманні позивачки [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину. Отже, між позивачкою та відповідачем склалися правовідносини з приводу утримання дитини. Відповідач надавав матеріальну допомогу своїй дитині нерегулярно та на недостатньому рівні. Згідно вимог ст. 181 СК України [PERSON] мають право на отримання аліментів від відповідача [PERSON] у частці від доходу відповідача, або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право [PERSON] порушується відповідачем, оскільки останній не утримує матеріально свою дитину. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачкою зобов'язаний нести витрати на утримання дитини та забезпечувати прожитковий мінімум для дитини. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів слід задовольнити частково. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є інвалідом І групи, відсутність на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Суд також вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112, ст. ст. 179 - 183, 186, 191 СК України,

Outcome: partial