Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Калинівського району Вінницької області 03 лютого 2006 року успадкувала земельну частку (пай) за законом після смерті свого батька [PERSON], [INFO], який помер 17.08.2001 року, яка в умовних кадастрових гектарах становила 2,06 в ум.кад.га. 25 травня 2015 року на підставі рішення Калинівської райдержадміністрації від 23.05.2006 року № 195, взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) позивачці було видано державний акт серії ЯБ 678872 на право власності на земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7943 га, яка розташована на території Пиківської сільської ради. При переоформленні документів на реєстрацію договору оренди належної їй земельної ділянки в 2017 році, позивачці стало відомо, що зазначена земельна ділянка площею 1,7943 га вже належить родичу і однофамільцю її батька [PERSON], [INFO], згідно державного акта серії ВН № 192627, виданого на його імя 27.09.2004 року на підставі розпорядження Калинівської райдержадміністрації від 19.04.2004 року № 134. В звязку із допущенням помилки при виготовленні технічної документації позивачка не має можливості в повній мірі володіти своїм майном земельною ділянкою призначеною для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, при вирішенні питання про передачу у власність позивачки успадкованої земельної частки (паю) врозпорядженні Калинівської районної державної адміністрації помилково записано в Додатку про передачу їй земельної ділянки за № 223 площею 1,7943 га замість правильної № 519 площею 1,7868 га, в звязку з чим і в Державному акті, який видано, зроблено помилку. Таким чином, через допущені помилки позивачка позбавлена можливості розпоряджатися успадкованою земельною ділянкою, так як не має можливості заключити договір оренди земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та отримувати орендну плату. За вказаних обставин звернулась в суд з даним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилась, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання також не зявився, проте згідно заяви №01-21-745 від 15.03.2018 року проти позовних вимог не заперечує, просить справу розглянути за відсутності їх представника. Представник відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не зявився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Калинівського району Вінницької області 03 лютого 2006 року [PERSON] успадкувала земельну частку (пай) за законом після смерті свого батька [PERSON], [INFO], який помер 17.08.2001 року, яка в умовних кадастрових гектарах становила 2,06 в ум.кад.га. 25 травня 2015 року на підставі рішення Калинівської райдержадміністрації від 23.05.2006 року № 195, взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) позивачці було видано державний акт серії ЯБ 678872 на право власності на земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7943 га, яка розташована на території Пиківської сільської ради. При переоформленні документів на реєстрацію договору оренди належної їй земельної ділянки в 2017 році, позивачці стало відомо, що зазначена земельна ділянка площею 1,7943 га вже належить родичу і однофамільцю її батька [PERSON], [INFO], згідно державного акта серії ВН № 192627, виданого на його імя 27.09.2004 року на підставі розпорядження Калинівської райдержадміністрації від 19.04.2004 року № 134. З відповіді від 22.01.2018 року вбачається, що у звязку з розподілом земельних часток (паїв) в натурі згідно розпорядження Калинівської райдержадміністрації Вінницької області від 19.04.2004 року № 134 та Додатку №1, батькові позивачки було визначено земельну ділянку за № 519 площею 1,7868 га, а [PERSON] земельну ділянку за № 223 площею 1,7943 га., як і зазначено в його Державному акті. Однак, при вирішенні питання про передачу у власність позивачки успадкованої земельної частки (паю) врозпорядженні Калинівської районної державної адміністрації помилково записано в Додатку про передачу їй земельної ділянки за № 223 площею 1,7943 га замість правильної № 519 площею 1,7868 га, в звязку з чим і в Державному акті, який видано, зроблено помилку. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої владі або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо і порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову. На основі викладеного та

Outcome: approved