Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивачка звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 21.09.2007 року, який 26.05.2016 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська був розірваний. Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], актовий запис №274, батьком якого у свідоцтві про народження зазначений відповідач. Позивачка зазначила, що оскільки відповідач добровільно після розірвання шлюбу перестав приймати участь у матеріальному утриманні неповнолітнього сина [PERSON], тому рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26.05.2016 року з відповідача на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30.03.2016 року. Із липня 2017 року відповідач [PERSON] перестав сплачувати аліменти, тому станом на 05.04.2018 року заборгованість по аліментах становить 18 898,94 гривень. У грудні 2017 року дитина тяжко захворіла, на даний час діагноз точно не встановлений, попередній діагноз - нейрофбрамотоз, множинні новоутворення: екстра- інстракраніально правої та лівої базальо-скроневих ділянок, ітрадуральні екстрамедулярні на рівні Тн4, Тн8-Тн10, L1. Парез правої ноги. У неповнолітнього сина [PERSON] виявлено багатоочагове ураження головного та спинного мозку, у зв'язку із чим він був прооперований у м.Києві, а позивачкою у період із грудня 2017 року по квітень 2018 року було витрачено на медичні препарати 18 482,36 гривень та вона понесла додаткові медичні витрати на лікування дитини у вигляді медичних досліджень, аналізів, оперування, наркозу, оплати вартості палати у медичному закладі, вартість на залізно-дорожні квитки, а також витрат на використання транспортих послуг таксі, оскільки через відсутність у неповнолітнього [PERSON] можливості самостійно пересуватись, вони були змушені користуватись даним видом транспорту, всього на суму 25 000 грн. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі у наданні додаткових витрат, необхідних для лікування неповнолітнього [PERSON], [INFO], тому позивачка просила суд змінити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], що були визначені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2016 року, збільшивши їх розмір до 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка просила суд стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) половину вартості додатково понесених у період із грудня 2017 року по квітень 2018 року витрат на лікування дитини [PERSON] у розмірі 10 241,18 гривень, а також стягувати з [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 5 000,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення із моменту звернення позивачки до суду та до досягнення дитиною повноліття або до повного одужання. Заявою від 06.08.2018 року позивачка відмовилась від позовних вимог у частині щодо стягнення з відповідача половини вартості додатково понесених нею у період із грудня 2017 року по квітень 2018 року витрат на лікування дитини [PERSON] у розмірі 10 241,18 гривень та судом прийнята відмова, провадження по цивільній справі у цій частині закрито. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додатково пояснила, що у грудні 2017 року її син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, тяжко захворів. Діагноз хвороби неповнолітнього [PERSON] - нейрофбрамотоз ІІ типу, множинні новоутворення: екстра- інстракраніально правої та лівої базальо-скроневих ділянок, ітрадуральні екстрамедулярні на рівні Тн4, Тн8-Тн10, L1; парез правої ноги, багатоочагове ураження головного та спинного мозку, у зв'язку із чим він був прооперований у м.Києві та у найближчий час потребує іще однієї операції в Україні, а пізніше необхідно оперування за кордоном. Також [PERSON] встановлено інвалідність до досягнення ним 18 років. Аліментів, що стягнуті з відповідача на її користь для утримання неповнолітнього сина недостатньо, оскільки виникли додаткові витрати, викликані особливими обставинами у вигляді оплати лікування дитини, її харчування, додаткового догляду, навчання, психічної реабілітації, а також можливі витрати у майбутньому для проведення необхідних операцій для лікування хвороби, як в Україні так і за кордоном. Загальна сума витрачених коштів позивачкою за період із грудня 2017 року по квітень 2018 на медичні препарати становить - 48 766,05 гривень, витрати на медичні дослідження, аналізи, оперування, наркоз, палати у медичному закладі, таксі, залізно-дорожні квітки - на суму 110 000,00 грн. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 18 898,94 грн., надання коштів на лікування дитини носять не систематичний характер, протягом останніх місяців відповідач взагалі не надавав будь-якої матеріальної допомоги на лікування неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також позивачка зазначила, що за результатами медичних оглядів та індивідуальної програми реабілітації інваліда дитині необхідно: проходження курсу хіміотерапії, підтримуючого медикаментозного лікування, постійне проведення аналізів вартістю 2 000,00 грн., необхідна особлива дієта вартістю 4 000,00 гривень на місяць, санітарно-курортне лікування, навчання вдома, масаж, робота з психологом. Через обмеження в русі неповнолітній [PERSON] потребує сторонньої допомоги та нагляду, а оскільки позивачка винаймає квартиру вартістю 4 000,00 гривень на місяць та працює, тому вимушена користуватись послугами інших осіб для догляду за сином, оплата яких становить 5 000,00 гривень на місяць. Окрім цього, для проходження курсу хіміотерапії необхідно щоденно прибувати до обласної лікарні ім.Мечнікова, тому виникає необхідність в послугах таксі, вартість яких становить приблизно 140 гривень в однин кінець дороги. Усі вищевказані витрати позивачка вважає додатковими, що викликані особливими обставинами, загальний розмір яких нею понесений за період із грудня 2017 року по квітень 2018 року на загальну суму 110 000,00 грн. Посилаючись на те, що дитина хворіє, щоденно необхідні кошти для лікування сина, утримання та догляду, тому позивачка просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов та додатково зазначила, що оскільки відповідач не вважає витрати, понесені позивачкою на лікування неповнолітнього [PERSON], [INFO], додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина у сумі 18 898,94 гривні, здійснює надання грошей на додаткові витрати не систематично, що викликає сумнів у наданні ним добровільно матеріальної допомоги у подальшому, тому представник просила суд збільшити розмір щомісячних виплат по аліментах, а також стягувати з відповідача щомісячно додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на користь позивачки у сумі 5 000,00 гривень на місяць. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти збільшення розміру аліментів до 1/3 частини від усіх видів його заробітку, однак у частині стягнення на користь позиваки додаткових витрат у сумі 5 000 гривень місяця заперечував та зазначив, що він сплачував аліменти у добровільному порядку та позивачка систематично отримувала грошові кошти у вигляді готівки або на рахунок платіжної картки. Через неоднаковість розміру сум, сплачених у рахунок аліментів, утворилась заборгованість у сумі 18 898,94 гривень, що визначена у довідці-розрахунку, складеній державним виконавцем від 05.04.2018 року. Відповідач не визнав ту обставину, що лише позивачкою понесені додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина [PERSON] та пояснив, що він приймав участь у оплаті усіх витрат на лікування сина, кошти також надавали його співробітники та родичі, а його рідний брат на власному автомобілі регулярно допомагає позивачці привозити сина на процедури до лікарні. На сьогоднішній день у відповідача існує заборгованість перед третіми особами за отримані кошти, що були передані позивачці на лікування сина. Також відповідач зазначив, що не обмежувався лише участю у вигляді матеріальних витрат під час лікування сина, постійно відвідував сина у лікарні та підтримував його. Відповідач вказав на витрати, що здійснені ним упродовж 2018 року, які підтверджуються відповідними квитанціями та довідками, згідно з якими позивачці було перераховано 33 480,00 гривень, переказами через Ощадбанк на суму 10 000,00 гривень. Також на прохання відповідача підприємством ТОВ «Група «Капітал Строй», де він працює, була надана благодійна матеріальна допомога на суму 16 581,00 гривень у вигляді авансового платежу з поступовим погашенням, що підтверджується довідкою №28 від 14.06.2018 року. Дані кошти були передані позивачці для оплати лікування дитини, на суму 2 739,00 гривень були придбані необхідні речі, а всього сума витрат становить 62 800,00 гривень. Відповідач заперечував проти додаткових витрат на дотримання спеціальної дієти у харчуванні, витрати на навчання сина на дому та зайняття з психологом вважав такими, що не потребують додаткових витрат через безкоштовне їх надання спеціальними закладами та спеціалістами, заперечував проти послуг сторонніх осіб, оскільки у дитини є бабусі, які не заперечували проти догляду за хворим онуком, а тому в даній частині зазначені позивачкою витрати не вважав додатковими, що викликані особливими обставинами, через наявність альтернативних способів їх заміни, що виключає зобов'язання саме його сплачувати їх у відповідній частці. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що оскільки відповідач добровільно разом зі своїми родичами надавав посильну матеріальну допомогу на лікування сина, також отримував матеріальну допомогу від колег по роботі, приймав участь у наданні додаткових витрат на лікування неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], тому відсутні підстави для задоволення позову. Позивачка не надала суду докази з приводу необхідності щомісячних додаткових витрат на дитину у сумі 5 000 гривень, оскільки відсутні відповідні розрахунки щодо додаткового дієтичного харчування, регулярних щомісячних витрат на лікування тощо. В той же час зазначив, що відповідач не спростовує свій обов'язок надавати у подальшому необхідну допомогу на лікування сина, у разі такої необхідності. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засідання встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2007 року, який 26.05.2016 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська був розірваний. Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], актовий запис № 274, батьком якого у свідоцтві про народження зазначений відповідач. Оскільки відповідач добровільно після розірвання шлюбу перестав приймати участь у матеріальному утриманні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], тому рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26.05.2016 року з відповідача на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із 30.03.2016 року. З липня 2017 року відповідач [PERSON] перестав сплачувати аліменти, тому станом на 05.04.2018 року заборгованість по аліментах становить 18 898,94 гривень, що підтверджується довідкою від 06.04.2018 року, виданою державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.10). У грудні 2017 року дитина тяжко захворіла, діагноз хвороби неповнолітнього [PERSON] - нейрофбрамотоз ІІ типу, множинні новоутворення: екстра- інстракраніально правої та лівої базальо-скроневих ділянок, ітрадуральні екстрамедулярні на рівні Тн4, Тн8-Тн10, L1. Парез правої ноги, багатоочагове ураження головного та спинного мозку, що підтверджується довідкою мультидисциплінарного консиліуму за участю керівника н/д відділення дитячої онкології [PERSON], лікаря рентгенолога, керівника н/д відділення хіміотерапії [PERSON], завідуючого відділення променевої терапії [PERSON], лікаря-онколога дитячого [PERSON] від 08.05.2018 року (а.с. 122), а також іншими медичними документами (а.с.11-15, 26, 30, 31, 67, 76-78, 80). Згідно вимог ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: неприпустимість зловживання процесуальними правами. Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 6 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належність та допустимість доказів регламентуються ст.ст. 77, 78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1-3 ст.181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У ході судового розгляду знайшли своє підтвердження обставини щодо хвороби неповнолітнього [PERSON], [INFO], на утримання якого рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26.05.2016 року з відповідача були стягнуті аліменти у розмірі ? частини від усіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та наявність на теперішній час заборгованості по їх виплаті у сумі 18 898,94 гривні, тому, враховуючи, що стороною відповідача не надано доказів щодо його актуального матеріального стану для визначення судом його матеріальної спроможності сплачувати або несплачувати заявлений позивачкою розмір аліментів, відсутність змін у його сімейному становищі, стані здоров'я відповідача тощо, а також враховуючи наявність істотних обставин, пов'язаних зі станом здоров'я дитини, суд вважає збільшити розмір аліментів до 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 185 Сімейного Кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу положень ст.185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема в даному випадку необхідністю в лікуванні неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачкою були понесені витрати на лікування сина та на оплату медичних препаратів на суму 61 753,20 гривень у період з грудня 2017 року по квітень 2018 року (а.с.16-18, 27-29, 81-84), відповідачем були сплачені додаткові витрати на суму 70 509,59 гривень для придбання медичних препаратів та необхідних речей, надана благодійна матеріальна допомога від ТОВ «Група «Капітал Строй» на суму 16 581,00 гривень, а всього на суму 87 090,59 гривень, з яких позивачкою були визнані витрати на суму 39 806,00, гривень. В той же час судом не може бути врахована як додаткові витрати на лікування дитини надана ним матеріальна допомога в сумі 9 980,00 гривень (а.с.55-57), оскільки ці кошти були надані позивачці відповідачем у період до грудня 2017 року, коли неповнолітньому [PERSON], [INFO], іще не був встановлений діагноз захворювання, а тому вказана сума не може бути визнана, як додаткові витрати, викликані особливими обставинами. З метою захисту інтересів неповнолітнього [PERSON], [INFO], та враховуючи наявність особливих обставин, що потребують сплати додаткових витрат батьками на лікування дитини, суд вважає, що оскільки відповідачем було взагалі припинено фінансування матеріальних витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], починаючи із червня 2018 року, що є не допустимим з огляду на тяжкий стан здоров'я дитини, а також, враховуючи відсутність обгрутованого розрахунку додаткових витрат, викликаних особливими обставинами в межах заявлених позивачкою суми на 5 000,00 щомісяця, суд вважає за можливе призначити стягнення щомісяця з [PERSON], [INFO], додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час ухвалення рішення становить 1 944,00 гривні, на період хвороби дитини, але не більше досягнення дитиною 18-річного віку - період встановлення інвалідності. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зазначили про часткову участь відповідача у додаткових витратах на дитину [PERSON], [INFO], дають підстави вважати та дійти висновку про те, що [PERSON] надавав матеріальну допомогу за час хвороби сина на придбання ліків, проведення операції, придбання необхідних речей тощо. Мати відповідача [PERSON] пояснила, що вона, будучи бабусею неповнолітнього [PERSON], відвідувала його в лікарні та надавала кошти на лікування. Брат відповідача [PERSON] пояснив, що він протягом усього часу захворювання племінника надає безоплатну допомогу у його перевезенні до лікарні на власному автомобілі, по можливості у ті дні, коли необхідно, а після проведення процедур хіміотерапії позивачка разом з дитиною приїздить додому самостійно. Вказані обставини позивачкою не спростовувалися та були визнані у судовому засіданні. На підставі ст.144 ЦПК України судові витрати у вигляді сплати судового збору на суму 1 409,60 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial