Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.03.2017 у частці від доходу батька та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 815,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що відповідач - її колишній чоловік. Маючи реальну можливість брати участь у вихованні та забезпеченні дитини, останній з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не бере. Дитина проживає разом з нею, вона самостійно несе витрати на утримання сина. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Батько дитини не відвідує сина, не вітає його з днем народження, не передає подарунків, не телефонує та не цікавиться здоров`ям та розвитком дитини. Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.03.2017 [PERSON] зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.01.2017 і до повноліття дитини. Згідно з довідкою-розрахунком Турківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2019 становить 14640,26 грн. Розмір аліментів на даний час становить 487,00 грн., що недостатньо для утримання дитини, тому вона бажає змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 815,00 грн. Крім цього, 12.12.2018 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його малолітнього сина [PERSON] та було зроблено висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 305 від 20.12.2018, про те, що позбавлення батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дитини, оскільки батько не займається вихованням дитини, не цікавиться його життям, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний розвиток, матеріально не забезпечує його. Крім того, в письмових поясненнях від 16.11.2018 [PERSON] підтвердив, що не бере участі у вихованні сина та згідний на позбавлення батьківських прав. На засідання комісії відповідач, будучи повідомленим про дату та час його проведення, не з`явився, що свідчить про його байдужість до результату розгляду даної справи та відсутність інтересу до долі дитини. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Пилипів О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Кухар З.Р. у судовому засіданні проти задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав не заперечила, щодо вирішення спору в частині зміни розміру аліментів поклалася на розсуд суду. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника третьої особи, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити. Стаття 51 Конституції України визначає, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.08.2016 /а.с. 4/. Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.11.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с. 6/. Згідно з довідкою № 21 від 05.02.2019 [PERSON] знаходиться на обліку в лікаря педіатра КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Стрия», здоровий, фізичний та психомоторний розвиток відповідає вікові, профілактичні щеплення проводяться згідно з календарем /а.с. 5/. На підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.03.2017 з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідної категорії осіб, починаючи стягнення з 27.01.2017 і до повноліття дитини /а.с. 7-8/. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах № 552/15.30.28 від 28.01.2019, наданим старшим державним виконавцем Турківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.02.2019 становить 14640,26 грн. /а.с. 9-10/ Як вбачається з долученої до матеріалів справи заяви [PERSON] від 16.11.2018, поданої міському голові м. Стрия, останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки участі у його вихованні він не приймає /а.с. 11/. Згідно з висновком служби у справах дітей Стрийського міськвиконкому про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженим рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 305 від 20.12.2018, виконавчий комітет Стрийської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 16-18/. З письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, сина матеріально не забезпечує, не цікавиться його життям. Вихованням [PERSON] займається [PERSON] В суду немає підстав ставити під сумнів істинність повідомлених ними фактів, оскільки жодних даних про будь-яку зацікавленість їх у результаті розгляду справи немає, їх пояснення відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших, зібраних по справі доказах /а.с. 14-15/.. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. За змістом Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст.51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України»). Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що відповідач [PERSON] як батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, оскільки не цікавиться його життям, здоров`ям та навчанням, не бере участі в його вихованні, не підтримує з ним родинних зв`язків, не проявляє до нього батьківського піклування та турботи. Крім цього, судом встановлено, що позивачка [PERSON] самостійно виховує сина [PERSON] , створює належні умови для його навчання та розвитку. Зважаючи на те, що відповідач без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, що свідчить про його байдуже ставлення до свого сина, а також беручи до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , суд приходить до переконання, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працює у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівводоканал» у підрозділі хім.-бак. лабораторія на посаді лаборанта хіманалізу з 02.01.2015, згідно з наказом (розпорядженням) № 1883 про надання відпустки від 22.09.2016 на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку /а.с. 27/. Згідно з довідкою № 308 від 04.02.2019, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради, [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН м. Стрия та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини в розмірі 860 грн. щомісячно, загальна сума якої за період з серпня 2018 року по січень 2019 року становить 5160,00 грн. /а.с. 26/ Згідно з довідкою № 307 від 04.02.2019, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради, [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН м. Стрия та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, загальна сума якої за період з серпня 2018 року по січень 2019 року становить 6446,24 грн. /а.с. 25/ Позивачка [PERSON] на обліку в Управлінні обслуговування громадян Стрийського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не перебуває, пенсію не отримує /а.с. 24/. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року становить 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд приходить до висновку, що розмір доходу позивачки [PERSON] є очевидно недостатній для самостійного утримання сина [PERSON] , чим були б порушені права дитини. При цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з того, що обов`язком щодо утримання дитини є рівною мірою як матері, так і батька, враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є інвалідом III групи, матеріальне становище та стан здоров`я його сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого підлягають стягненню аліменти, та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, а також те, що на даний час змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку порівняно з 2017 роком та вік дитини, а відповідно зросли потреби щодо забезпечення та створення умов життя, необхідних для її гармонійного розвитку. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки в частині зміни розміру аліментів слід задовольнити, розмір аліментів змінити та стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 815 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення його гармонійного розвитку. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved