Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Також зазначає, що за час спільного проживання подружжя ними було придбано чотирьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу відповідно до свідоцтва про право власності №4887 від 24.03.1999 року, виданого ХБТІ на підставі розпорядження виконавчого комітету Херсонської міської ради №792-р від 11.08.1998 року. На сьогоднішній день, сторони, дійти згоди щодо спільного користування або поділу зазначеного майна не можуть, тому позивачка була змушена звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. З огляду на наведене просила суд визнати за нею право спільної сумісної власності ? частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні адвокат позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ? частину вказаної квартири. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, у зв'язку зі спливом позовної давності для подачі позивакою вказаного позову, одночасно звернувшись до суду із відповідною заявою про застосування позовної давності до позовної заяви про поділ спільного майна подружжя, просив суд в задоволенні вказаних позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] передували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу виданого 31 жовтня 1981 року Херсонським міським відділом РАГС, актовий запис №1259. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2010 року шлюб між сторонами - розірвано. Також судом встановлено, що за час перебування у шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON], було придбано чотирьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу відповідно до свідоцтва про право власності №4887 від 24.03.1999 року, виданого ХБТІ на підставі розпорядження виконавчого комітету Херсонської міської ради №792-р від 11.08.1998 року. На сьогоднішній день, сторони, дійти згоди щодо спільного користування або поділу зазначеного майна не можуть. Згідно ст. 60 СК України, майно набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст.ст. 63,65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що є об'єктом права суспільної сумісної власності подружжя, ким розпоряджаються за взаємною згодою. Відповідно до ст.325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.2. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.3. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 2. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.3. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 4. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.2. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.3. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Враховуючи, що у досудовому порядку спірне питання не вирішувалось, доказів про наявність домовленості між сторонами про поділ майна у інший спосіб або про існування шлюбного договору яким би визначався порядок поділу майна подружжя суду не надано, суд вважає за можливе, не відступаючи від засад рівності часток подружжя, задовольнити позов, виділивши в рівних частках у власність позивача та відповідача по 1/2 частини вказаного нерухомого майна, визнавши за ними право власності на виділенні частки вказаної квартири. Суд критично відноситься до доводів відповідача та його представника щодо незаконності позовних вимог про поділ майна з тих підстав, що вимога про поділ майна подружжя, яка заявлена після розірвання шлюбу 13.05.2010 року, у відповідності до ст.71 СК України, застосовується позовна давність у три роки. Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. п.15. абзац 3, постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Вирішуючи питання щодо заявлених відповідачем обставин пропуску строку позивачкою позовної давності, судом останні не встановлені, оскільки з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що рішення судів, а саме: рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 02.09.2011 року та ухвала апеляційного суду Херсонської області від 11 квітня 2012 року, на які посилається відповідач та його представник не встановлюють порушеного права [PERSON] щодо спірної квартири з моменту розірвання шлюбу у 2010 році. Разом з тим судом встановлено, що позивачка проживає за вказаною адресою та те, що її право не порушувалось, а тому вона звернулася до суду вчасно.

Outcome: approved