Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON], [INFO]. Після смерті бабусі відкрилася спадщина в м. Києві у виді приватного будинку [ADDRESS] з земельною ділянкою. Про наявність іншого спадкового майна позивачці не відомо. 31.10.2012 року позивачка звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на що отримала відповідь за №7369/02-14 від 08.12.2012 року про те, що на все майно було складено заповіт не на її користь, а тому оформлення спадщини буде здійснюватися на спадкоємців, зазначених у заповіті, тобто на відповідачів. Зазначений заповіт є четвертим. Позивачці достовірно відомо, що у попередніх заповітах вона була зазначена спадкоємцем, тому позивачка вважає, що заповіт на користь відповідачів підлягає скасуванню. За час свого життя [PERSON] мала двох синів [PERSON] та [PERSON]. У молодшого сина [PERSON] є один син від першого шлюбу [PERSON] та дві доньки від другого шлюбу [PERSON] -позивачка та [PERSON] У старшого сина [PERSON] є один син [PERSON] Оскільки її старший син [PERSON] помер у [INFO], а молодший син [PERSON] помер у [INFO], то четверо їх дітей залишились спадкоємцями. 05.11.2009 року [PERSON] склала заповіт, зареєстрований за №4315 та посвідчений [PERSON], у якому все своє майно залишала своїм онукам у рівних долях. Крім того, позивачка зазначає, що є факти, що свідчать про систематичне насильство над [PERSON] з боку відповідачів, оскільки один з них систематично перебував на психіатричному лікуванні, має психічні відхилення, а інший зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. Відповідачі били бабусю. Після чергового побиття влітку 2012 року [PERSON] перебувала на лікуванні в міській клінічній лікарні № 9 у період з 17.06.2012 року по 02.07.2012 року. Останні роки свого життя бабуся тяжко хворіла та перебувала на обліку в Київському міському психоневрологічному диспансері № 3, систематично потребувала вживання ліків та через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. До своєї смерті бабуся лікувалась у психіатричній лікарні ім. Павлова у м. Києві, де також після її побиття з 17.06.2012 року перебував на лікуванні відповідач [PERSON]. Позивачка вважає, що заповіт слід визнати недійсним з підстав ч.1 ст.215, ч.3, 5, 6 ст. 203, ст.1257 ЦК України. Позивачка просить визнати заповіт від 04.11.2011 року за реєстровим №3147, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], недійсним. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали з тих же підстав, просили позов задовольнити. Відповідачі та їх представники в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлені. Суд, вислухавши сторони, свідків, експертів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 04.11.2011 року [PERSON], [INFO], що проживала в [ADDRESS], на випадок смерті заповіла все своє майно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в рівних долях кожному. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 04.11.2011 року, зареєстровано в реєстрі за №3147 (а.с.96 - копія заповіту). [INFO] [PERSON], [INFO], померла, що підтверджується копією запису свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2012 року, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.13). Позивачка [PERSON] є онукою померлої [PERSON], син якої [PERSON], [INFO], помер [INFO] (а.с.10, 11, 13 - копії свідоцтв про народження і про смерть). Отже, позивачка є спадкоємицею за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України. Крім того, позивачка та відповідачі стверджують, що 05.11.2009 року бабуся склала заповіт, за яким все своє майно в рівних частинах вона заповіла позивачці, відповідачам та [PERSON] 31.10.2012 року позивачка подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що вбачається з листа Одинадцятої київської державної нотаріальної контори від 08.12.2012 року №7369/02-14 (а.с.9). Положеннями ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Позивачка та її представник стверджують, що померла [PERSON] була хвора, тривалий час знаходилась на обліку у психоневрологічному диспансері та лікувалась у психіатричній лікарні, і на час написання заповіту в 2011 році не розуміла значення своїх дій. Крім того, за твердженнями позивачки, відповідачі застосовували до бабусі насильство. Відповідачі та їх представники в судовому засіданні заперечують твердження позивачки, пояснили, що померла [PERSON] була адекватною людиною, розуміла що вона робить і з власної ініціативи склала заповіт на відповідачів. Згідно з актом посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи №979 від 29.11.2013 року (т.1 а.с.160-167), [PERSON] на час складання заповіту 04.11.2011 року страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку поєднаного (травматично-судинного) ґенезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженими емоційно-вольовими порушеннями (F02.8 згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. В акті експертизи також зазначено, що [PERSON] з 1975 року перебувала на обліку в Київському міському психоневрологічному диспансері №3, на підтвердження чого була надана медична картка, яка вивчалась і аналізувалась лікарями при проведенні експертизи. Допитані в судовому засіданні експерти [PERSON] та [PERSON] підтвердили висновки, зазначені у вищевказаному акті експертизи. Суд вважає акт посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи №979 від 29.11.2013 року таким, що заслуговує на увагу, оскільки він складений комісією експертів з урахуванням медичної документації, показань свідків і сторін, інших матеріалів даної справи. Крім того, на спростування висновків акту відповідачі не надали жодних доказів. Показання свідків [PERSON] і [PERSON] про те, що померла [PERSON] розуміла значення своїх дій суд оцінює критично. Так, свідок [PERSON] зазначає, що приїздила до [PERSON] один раз на три або шість місяців, їй невідомо як часто бабуся зверталась до лікарів, але знає, що до лікаря вона ходила з сестрою. Отже, свідок бачила [PERSON] рідко, а тому не може надати об'єктивну інформацію щодо її психічного стану. Свідок [PERSON] в суді стверджувала, що [PERSON] була людиною похилого віку, хворіла на психічне захворювання, відвідувала лікаря і не могла обходитись без ліків. Але, на думку свідка, психічний стан [PERSON] не був настільки тяжким, щоб вона не розуміла значення своїх дій. Суд вважає, що, оскільки свідок [PERSON] не має освіти лікаря-психіатра, не проживав разом з померлою, не бачив її щогодини, а тому не мав змоги аналізувати і оцінювати поведінку [PERSON] Аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що у період складання заповіту 04.11.2011 року [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, а тому заповіт слід визнати недійсним. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст. 203, ч.1 ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України,

Outcome: approved