Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає стягнути з відповідача заборгованість за аліментами у розмірі 79156 гривень 07 копійок. Як зазначила позивачка у своєму позові, відповідач, згідно судового рішення, починаючи з 19.09.2007 року зобов'язаний був сплачувати на її користь щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], проте він ухиляється від сплати аліментів, і станом на 01.07.2017 року його заборгованість по аліментам склала 79156 гривень 07 копійок. Позивачка вважає, що відповідач, згідно положень ст.194 СК України, зобов'язаний сплатити цю заборгованість. В судовому засіданні позивач позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості по аліментам підтримала та прохала суд їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості по аліментам визнав та не заперечував проти їх задоволення. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приходить до наступного висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В звязку з повним визнанням позову відповідачами та на підставі п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Предявлення рішення до примусового виконання є правом а, не обовязком сторони, отже на відповідача законом покладено обовязок виконувати рішення суду про стягнення з нього аліментів в незалежності від предявлення позивачкою виконавчого документа до примусового виконання. Виходячи зі змісту рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19.09.2007 року, відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати на користь позивачки [PERSON] щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття. Згідно поданого розрахунку державного виконавця від 18.07.2017 року, відповідач аліменти у зазначеному розмірі не сплачував, у зв'язку з чим має заборгованість станом на 01.07.2017 року у розмірі 79156 гривень 07 копійок. Вбачається також, що [PERSON], на утримання якого стягувалися аліменти, на момент розгляду справи не досяг повноліття. Згідно ч.4 ст.194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведене, позов має бути задоволений у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved