Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, зазначивши, що 1 жовтня 2014 року вона уклала із відповідачем договір оренди земельної частки ( паю) строком на 5 років. Пай належить позивачці відповідно до сертифікату на право на земельну частку ( пай) серії РН 114114 від 10 липня 2012 року. Позивачка зазначає, що пай, площею 8,87 га, знаходиться в с. Некременне Олександрівського району Донецької області . 19 червня 2017 року вона звернулась до відповідача із листом про розірвання укладеного договору, у зв'язку із тим, що договір не містить кадастрового номеру земельної ділянки. Крім того ,відсутні план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду та акт визначення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). В добровільному порядку розірвання договору оренди не відбулось, що стало підставою звернення до суду. Позивачка посилається, що, відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», визначено істотні умови договору оренди, зокрема, кадастровий номер земельної ділянки, місце її розташування та ін. Відсутність в договорі оренди землі однієї з істотних умов є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди та визнання його недійсним ( ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). Посилаючись на ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1,3 ст. 215 ЦК України, позивачка просить визнати недійсним договір оренди земельної частки ( паю). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю,зазначаючи, що підставою недійсності договору є саме відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду та акт визначення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Позивачка має намір в подальшому оформити відповідні документи та зареєструвати право власності на земельну ділянку на підставі отриманого сертифікату на пай, але ще не встигла цього зробити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснюючи, що договір оренди земельного паю укладено у відповідності до діючих вимог законодавства та зареєстровано у Некременській сільській раді Олександрівського району Донецької області . Відповідачка отримує орендну плату за укладеними договорами оренди земельної ділянки та земельного паю. Підстав для визнання договору оренди земельного паю недійсним не вбачає. Проаналізувавши зібрані докази, суд встановив наступне. [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) в КСП «Іскра» с. Некременне Олександрівського району Донецької області на підставі розпорядження голови Олександрівської райдержадміністрації від 1 серпня 2005 року № 235 в розмірі 8,27 умовних гектар. Сертифікат зареєстровано 1 серпня 2005 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 535. Право на земельну частку (пай) передано [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом р.н. 938 від 4 липня 2012 року. Сертифікат [NUMBER] від 10 липня 2012 року. Відповідно до довідки в.о. начальника відділу в Олександрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області за № 953/101-17 від 2 жовтня 2017 року [PERSON] отримала державний акт [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, площею 7,57 га( кадастровий номер [NUMBER]) на підставі розпорядження голови Олександрівської райдержадміністрації від 12 січня 2007 року №2 та сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 10 липня 2012 року , площею 8,27 умовних га. Земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER] передана позивачкою в оренду ТОВ «АФ Агросервис» за договором оренди землі № 77 від 1 жовтня 2014 року, зареєстрованим 2 грудня 2014 року, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тоді ж, 1 жовтня 2014 року, позивачка уклала і договір оренди земельної частки (паю) з відповідачем - ТОВ «АФ Агросервис» строком на 5 років. Відповідно до п.1 договору, предметом оренди є земельна частка (пай) розміром 8,27 умовних гектар. Пунктом 2.2. договору визначена орендна плата - 4% від нормативної грошової оцінки паю. Період виплати - з 10 липня по 31 грудня кожного року. Договір зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток ( паїв) Некременської сільської ради за № 681 від 27 січня 2017 року. За укладеними договорами оренди земельної ділянки та земельного паю позивачка отримує орендну плату, що підтверджено довідками про доходи [PERSON] та платіжними відомостями. За виявлених обставин справи, суд вирішує спір, виходячи з наступного. Відповідно до п.п. 16,17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За п. «г». ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельну ділянку на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер ( ст. 16 цього Закону). За вимогами ч. 3 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, позивачка не отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку за наявним у неї сертифікатом на право на земельну частку ( пай), що також підтверджено витребуваною довідкою Держгеокадастру від 2 жовтня 2017 року та витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачка через свого представника в судовому засіданні заявила про свій намір оформити право власності на земельну ділянку, тому доводи позивача щодо недійсності договору оренди земельного паю, укладеного сторонами через відсутність кадастрового номеру та плану - схеми земельної ділянки є неспроможними . Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Вирішуючи спір суд виходить з того, що розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) проводилось в Україні після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.99 р. № 1529/99. Порядок паювання земель був визначений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720/95, в п. 1 якого визначалось, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну ділянку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка (форма сертифіката затверджена постановою КМУ від 12.10.95 р. № 801), в якому вказується розмір паю в умовних кадастрових гектарах та його вартість. Таким чином, земельний пай - це тільки право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель, які належали КСП. Сертифікат на право на земельну ділянку (пай) не встановлює право власності фізичної особи на земельну ділянку, а є правовстановлюючим документом, який надає його власнику право вимоги на відведення земельного паю в натурі (на місцевості) .У разі оренди земельної частки (паю), предметом договору оренди є право на земельну частку (пай), що знаходиться у колективній власності. Державна реєстраційна служба України у листі від 15.01.2013 р. № 10-06-15-13, зазначила, що оскільки, на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах, а місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені, то земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не належить до об'єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації в порядку, визначеному нормами Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Водночас, п. 2 Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою КМУ від 24.01.2000 р. № 119, містить норму, відповідно до якої договори оренди земельної частки (паю) підлягають реєстрації у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю). З огляду на викладене будь-яких порушень діючого законодавства під час укладання спірного договору оренди земельного паю не встановлено, а тому відсутні підстави для визнання укладеного договору недійсним.

Outcome: dismissed