Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] , з посиланням на те, що з 03.09.2011 року по 15.06.2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем-батьком сина. З кінця 2015 року вона разом з сином [PERSON] проживає окремо від відповідача в [ADDRESS] , і син повністю перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] з кінця 2015 року у вихованні сина участі майже не бере, коштів на його утримання не надає. Гроші на утримання дитини відмовляється платити періодично в достатньому розмірі, приховує свій дійсний заробіток. Грошових коштів, які отримує вона не вистачає на утримання дитини, оскільки вона не працює та здійснює догляд за малолітньою донькою, а тому потребує матеріальної допомоги. Як їй відомо відповідач офіційно працевлаштований, має мінливий, але постійні заробітки, а тому вона вважає, що аліменти повинні бути призначені у твердій грошовій сумі. Позивачка [PERSON] просить: - стягувати на її, [PERSON] користь з [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі 2500.00 гривень щомісячно. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 13.11.2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у відзиві та поясненнях на позовну заяву просив вимоги позивачки задовольнити частково у розмірі 1000.00 гривень з посиланням на те, що факти викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи. Щодо тверджень позивачки, що він жодного утримання на дитину не надає, відповідач зазначає, що після розірвання шлюбу питання грошового утримання дитини з позивачкою обговорювалось в усній формі, і була досягнута згода, що він на свій розсуд буде забезп0435чувати дитину, що так і відбувалося. Він купував, і буде продовжувати це робити, дитині речі сезонного вжитку: одяг, взуття; перераховував кошти для купівлі подарунків на свята, купує подарунки, відправляє поштою. Надавав кошти для закупівлі дитині шкільних речей, одягу; оплачував лікування при потраплянні в лікарню та встановлення пластини для виправлення зубів. Завжди залишає кошти синові, коли повертав його позивачці з літніх, зимових канікул. Звісно більшість квитанцій та чеків не зберіглося, хоча син все це може підтвердити, так як не очікує від колишньої дружини такого вчинку. Щодо тверджень позивачки стосовно не здійснення догляду за сином відповідач зазначає, що це не відповідає дійсності, оскільки син перебуває з ним під час літніх та зимових канікул. Для вирішення цього питання він звертався до Макарівського відділу у справах дітей та сім`ї для визначення способів участі у вихованні та спілкування із дитиною. Підставою цього звернення була відмова позивачки надавати дитину для спілкування у вільний від навчання час (канікули), а також бажання самої дитини бути поряд якомога більше часу. Син завжди хотів бути поруч із ним, відповідачем, однак останнім часом син став емоційно віддалятися. Відповідач підозрює, що це результат постійного його дискредитування в очах сина, яке умисно вчиняється позивачкою. Щодо твердження про матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти в розмірі 2500.00 гривень щомісячно відповідач зазначає, що на даний момент він не працевлаштований та постійного заробітку не має. Вкрай малих та не регулярних заробітків вистачає лише на їжу, предмети першої необхідності. Слова позивачки про його нібито добрий матеріальний стан не відповідають дійсності. Відповідач стверджує, що не залишить свою дитину незалежно від рішення суду, бо кохає сина, намагається створити для нього якнайкращі умови розвитку і навчання. Відповідач зазначає, що намагається облаштувати своє власне особисте життя. З 2017 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] [INFO] , в якої є малолітній син [PERSON] [INFO] . Позивачка додає виписку про склад сім`ї, в якій не вказаний співмешканець [PERSON] - батько малолітньої дитини та новий чоловік позивачки, з яким вона проживає з 2017 року. [PERSON] працює (а.с.24-27, 38-41). У відповіді на відзив позивачка [PERSON] зазначила, що не заперечує, що питання щодо грошового утримання дитини обговорювалося усно, але з кінця 2015 року, коли стали окремо жити, відповідач на дитину допомоги не надавав, були поодинокі випадки, коли він давав незначну суму в розмірі декількох сотень гривень на рік. За останні три роки відповідач взимку дитині купував куртку та взуття, а влітку декілька футболок та штани. З 2018 року, як син пішов у школу, сім`я відповідача надавала грошові кошти в розмірі 3000.00 гривень, які покривали частину витрат на одяг та шкільне приладдя для школи: канцелярія, портфель, робочі зошити, та інші кошти, які здавалися на школу. Стосовно лікування сина, то сім`я відповідача надала кошти в розмірі 9000.00 гривень, які вона заплатила за виготовлення пластин для вирівнювання зубів. Однак, інші консультації, рентген, все подальше лікування відбувалося за її рахунок. Стосовно подарунків, вона не вважає, що це стосується аліментів та забезпечення дитини, та не заперечує, що іноді на Новий рік сину родина відповідача надсилала подарунки. Щодо коштів, що давалися дитині, коли відправляли її додому, то ці кошти на особисті витрати дитини, які син самостійно витрачав на іграшки. Позивачка вважає ці кошти є додатковими витратами на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідачу ніхто не заважає і ніколи не заважав бачитися та спілкуватися з сином. Відповідач дійсно подавав заяву в органи опіки, де виклав обставини, які не відповідають дійсності, з цього приводу було два засідання комісії, на які відповідач не приїхав. Навіть коли відповідач забирає сина до себе, він не завжди має можливість проводити час з батьком, тому що дитина перебуває у батьків відповідача - бабусі та дідуся. А емоційно віддаленим син став через те, що тато йому приділяє мало уваги. На час подання позову до суду відповідач, із слів дитини, працював в магазині, а про те, що він невдовзі втратив роботу, вона не могла знати. Якщо за твердженням відповідача, він немає достатнього доходу, тоді можна поставити під сумнів слова, що він в достатній мірі забезпечує сина. Позивачка вважає обґрунтованою суму аліментів в розмірі 2500.00 гривень, оскільки кошти витрачені на сина в місяць набагато перевищують цю суму, а саме: харчування в школі близько 600.00 гривень; додаткові заняття англійською мовою 1800.00 гривень в місяць; заняття футболом 500.00 гривень в місяць. Вона, позивачка перебуває у цивільному шлюбі, в якому виховує ще одну дитину, перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с.61-65). В запереченнях на позовну заяву відповідач [PERSON] просив задовольнити вимоги позивачки частково, а саме в розмірі 1000.00 гривень не стягувати з нього судовий збір, оскільки намагався до цього добровільно надавати допомогу дитині. Розмір аліментів відповідач обґрунтовує тим, що в місті Миколаєві з його середньою освітою складно знайти роботу з оплатою вище 7000.00 гривень, а якщо офіційно - 5000.00 гривень. Його планові витрати на місяць становлять 5000.00 гривень: близько 2500.00 гривень комунальні платежі, 2500.00 гривень харчування, залишаються 2000.00 гривень на проїзд громадським транспортом, інші побутові потреби. Якщо із слів позивачки він не надавав кошти та не забезпечував дитину, то чому позовна заява по стягнення аліментів подана майже через п`ять років. Відповідь проста: у позивача наявна заборгованість за кредитом перед АТ «Державний ощадний банк України», і отриманням аліментів позивачка хоче покрити витрати на закриття кредиту (а.с.69-74). Згідно пункту 3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (СОVID-19) строки визначені законом та судом продовжуються на строк дії такого карантину. Сторонами не подано клопотань про продовження процесуальних строків. Судом були створені учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, наданням строку для подачі відзиву. Кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. За таких обставин суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Вирішуючи спір, суд виходить з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового розгляду за допомогою звукозаписуваного технічного засобу не здійснювалось. Між сторонами виникли правовідносини, які регламентуються вимогами ст.180 СК України, якою передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що згідно рішенню Макарівського районного суду Київської області по справі №370/738/16-ц від 15.06.2016 року, між [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , розірвано шлюб, який був зареєстрований 03.09.2011 року виконавчим комітетом Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області, актовий запис №2. Прізвища після розірвання шлюбу: чоловіка - [PERSON] , жінки - [PERSON] (а.с.10). Відповідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] , виданому 22.11.2011 року відділом реєстрації державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки від 01.07.2020 року, виданої Яблунівською сільською радою Макарівського району Київської області, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] [INFO] , донькою [PERSON] [INFO] , (а.с.9). Згідно наданих відповідачем [PERSON] платіжних доручень, квитанцій останнім про переказ грошових коштів в розмірі 3015.08 гривень, 9045.23 гривень, 2500.00 гривень, 2010.05 гривень (а.с.46-49). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх достовірними, належними, допустимими, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач-батько повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття, обставин які б перешкоджали цьому не встановлено, оскільки відповідачем не надано відповідних підтверджень свого матеріального та сімейного стану. Відповідно до ч.1 ст.141, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст.141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід Держави у розмірі 908.00 гривень.

Outcome: approved