Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на будинок №35 по вул.Суворова в м.Перечин Закарпатської області з належними до нього господарськими будовами та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер 04 січня 1992 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04 січня 1992 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будовами та спорудами у м.Перечин, вул.Суворова, № 35 Закарпатської області. На день смерті батька вона постійно проживала разом з ним у вказаному будинку. Крім неї інших спадкоємців за померлим немає. Оскільки, померлим батьком [PERSON] за життя не було виготовлено й зареєстровано належним чином свідоцтво про право власності на будівлю, яка є спадковим майном, а позивачка має намір оформити таке, однак нотаріус у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно не може видати свідоцтво про право на спадщину, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, у якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Представник відповідача у судове засідання також не зявився, подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення таких не заперечив. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 04 січня 1992 року помер батько позивачки [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №213713 від 17 червня 2016 року, повторно виданим Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №2. Також встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з належними до нього господарськими будовами та спорудами, що знаходиться по вул.Суворова, №35 у м.Перечин Закарпатської області. Крім цього встановлено, що нотаріусом було відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до розяснень, які містяться в абзаці 3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину, однак у неї існують певні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому суд, використовуючи винятковий спосіб його захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Тому,

Outcome: approved