Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до Середино-Будського районного суду Сумської області та свої вимоги мотивує тим, що з 28 вересня 1991 року по 13 листопада 2001 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Шлюб розірвано рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 13 листопада 2001 року, але вони проживали разом та продовжували шлюбні відносини до вересня 2016 року. 08 вересня 2016 року вони отримали свідоцтво про розірвання шлюбу. У період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у листопаді 2008 року за спільні кошти нею та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 18 листопада 2008 року набуто спірне майно придбали квартиру [ADDRESS] , вартість якої становила 51414 грн. 00 коп. Квартира, набута подружжям у період сумісного проживання та є їхнім спільним майном, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки дружини і чоловіка є рівними. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд постановити рішення, яким виділити у власність позивачці Ѕ частину квартири [ADDRESS] та у власність відповідача - Ѕ частину вказаної квартири. 15 лютого 2019 року від Ямпільського районного суду Сумської області надійшли матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя з підстав виключної підсудності, визначеної ст. 30ЦПК України. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддю Кривцову Г.В. призначено на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2019 року справу прийнято до провадження суддею Сидоренко А.П. та призначено підготовче судове засідання на 30 липня 2019 року о 13 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 липня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу для розгляду по суті 12 листопада 2019 року о 16 год. 00 хв. У зазначене судове засідання позивачка не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надіслав. Зі згоди позивачки, викладеної в її письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~\~ В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що 28 вересня 1991 року сторони уклали шлюб, який було розірвано 08 вересня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 6,9). З договору купівлі-продажу квартири від 22 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Резниченко М.О. вбачається, що [PERSON] придбав квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст .60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього \~господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц. Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Під час судового розгляду встановлено, що придбання квартири [ADDRESS] подружжя П`ятниця здійснили в період їх спільного проживання, що не спростовано відповідачем, а тому вказане житлове приміщення належить сторонам на праві спільної сумісної власності. З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового приміщення квартири [ADDRESS] та визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину № 62 за [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню понесені [PERSON] судові витрати в розмірі 1561 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved