Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивачка в травні 2021 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення відповідача на свою користь пені по несплаті аліментів у сумі 770 880, 00 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який надалі на підставі рішення було розірвано. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 гривень на кожну дитину, разом 6 000,00 гривень на місяць, починаючи з 30.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття, про що свідчить рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року у справі №754/4125/18. Постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14.12.2018 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 754/4125/18, виданим 22 жовтня 2018 року Деснянським районним судом міста Києва, що підтверджується постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14.12.2018 року. Внаслідок того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання дітей, починаючи з березня 2018 по квітень 2021 року, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 126 000, 00 грн. Таким чином, згідно здійсненого позивачкою розрахунку, розмір пені, яка виникла внаслідок несплати відповідачем аліментів складає 770 880, 00 грн. Оскільки в добровільному порядку приймати участь в утриманні дітей відповідач відмовляється, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суд м. Києва від 21.05.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді Деснянського районного суд м. Києва від 09.06.2021 року призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивачка вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити. Надаючи пояснення посилалась на обставини, що викладені в позовній заяві. У судовому засіданні відповідач заперечував щодо вимог позовної заяви, посилаючись на зміст поданого відзиву, який надійшов на адресу суду 09.07.2021 року, згідно якого зазначив, що заборгованість по сплаті аліментів відбулась, оскільки відповідач припинив свою діяльність, як ФОП. У зв`язку з введенням в Україні карантину від 12.03.2020 року, доходи відповідача, як підприємця, припинились з 2017 року по 2020. Також, у зв`язку з карантином відповідач припинив свою авторську діяльність. На даний час, відповідач має боргові зобов`язання які утворились ще в шлюбі з позивачкою на придбання спірної квартири. Отже, відповідач при винесенні судового рішення просить врахувати його матеріальне становище, втрату роботи та боргові зобов`язання. Відповідач зазначив, що оскільки він не був обізнаний про винесене рішення про стягнення з нього аліментів, останній скористався своїм правом та звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва. Постанова Київського апеляційного суду була винесена 10.04.2019 року, таким чином рішення Деснянського районного суду від 22.10.2018 набрало законної сили 10.04.2019 року. Також вказав, що виконавчий лист від 14.12.2018 (який позивач додала до позовної заяви) не має законної сили, не з`ясовано з яких підстав відкрито було виконавче провадження до набрання законної сили рішення Деснянського районного суд м. Києва. Після винесення рішення Київського апеляційного суду від 10.04.2019 року жодних повідомлень, виконавчих листів тощо відповідач не отримував. Таким чином заборгованість за аліментами виникла внаслідок непред`явлення відповідачу без поважної причини виконавчого листа . Також, відповідач просив врахувати ту обставину, що після розлучення з позивачкою [PERSON] , він щомісячно надавав матеріальну допомогу на дітей, [PERSON] , готівкою в розмірі 7 000 грн., не знаючи що відкрито виконавче провадження. Дізнавшись про відкриття виконавчого провадження за несплату аліментів, відповідач особисто, в грудні 2020 року звернувся до державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, з повним пакетом документів про його доходи (декларації, реєстр нерухомості, довідка з служби зайнятості, довідка про реєстрацію місця проживання), але подати документи та отримати всі постанови виконавчого провадження не зміг, у зв`язку з введенням карантину в Україні. Відповідач відправив поштовим листом до виконавчої служби всі свої документи та повідомлення про своє справжнє місце проживання, та до сьогодні жодної постанови, виконавчого листа тощо, від виконавчої служби не отримав. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, заслухавши вступне слово - пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до таких висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей, сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., на кожну дитину, разом 6000 грн. на місяць починаючи з 30.03.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 10.04.2019 року, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року залишено без змін. 14.12.2018 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 57928943 про примусове виконання виконавчого листа № 754/4125/18 виданого 22.10.2018 на підставі вищевказаного рішенян. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 07.05.2021 № 57928943, вбачається, що станом на 07.05.2021 заборгованість [PERSON] за виконавчим провадженням № 57928943 здійсненого за період з березня 2018 по квітня 2021 року складає 126 000, 00 грн. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав неповнолітніх дітей, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. У своїх поясненнях відповідач посилається на існування обставин непереборної сили, а саме з 12.03.2020 року Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було встановлено карантин на всій території України з 12.03.2020 року по 03.04.2020 року. 26.03.2020 року карантин було подовжено до 24.04.2020 року, 23.04.2020 року карантин подовжено до 11.05.2020 року, 11.05.2020 року карантин подовжено до 22.05.2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 р. «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22.05.2020 р. до 31.07.2020 р. установлено, у тому числі, на території м. Києва із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.04.2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 01.08.2020 р. до 19.12.2020 р. на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20.05.2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відповідач зазнає, що у зв`язку з запровадженням карантинних заходів він припинив свою підприємницьку діяльність, внаслідок чого перестав отримувати дохід, також внаслідок скрутного матеріального становища, на даний час має заборгованість не тільки по сплаті аліментів, а й по кредиту. Таким чином, дослідивши письмові матеріали та надані пояснення сторін, суд дійшов висновку, що при здійсненні перерахунку заборгованості по нарахуванню заборгованості по сплаті пені не підлягає врахуванню період по нарахуванню пені, що виникла внаслідок запровадження жорстких карантинних заходів за період з 31.03.2020 по 08.06.2020 р.р.; з 28.11.2020 по 31.01.2021 р.р. Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач звертався до Київського районного суду м. Києва з апеляційною скаргою на рішення суду від 22.10.2018, згідно довідки розрахунку заборгованість по сплаті аліментів нараховувалась відповідачу також за період оскарження судового рішення у справі, а відтак при здійсненні розрахунку пені суд не бере до уваги період оскарження судового рішення, а саме період з січня 2019 по березень 2019 р.р. Суд зауважує і на те, що згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25.04.2018 року висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 572/1762/15-ц. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому, пеня за кожен прострочений місяць не може перевищувати 100% від первісного розміру простроченого платежу. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, перевіривши нарахування зазначені позивачкою у поданому нею позові та здійснивши перерахунок пені за прострочення сплати аліментів, суд дійшов висновку, що загальний розмір заборгованості відповідача зі сплати неустойки (пені) по виплаті аліментів складає 60 000 грн. При цьому, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати цієї неустойки, оскільки ним не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що несплата аліментів відбувалась з поважних причин або що його матеріальний стан є настільки незадовільним, що він неспроможний сплатити таку неустойку. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 60000 грн.

Outcome: partial