Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її дядько [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на право на земельну частку (пай) розміром 5,11 умовних кадастрових гектарів згідно сертифікату серії СМ № 015552 від 28.03.1996 року. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідав їй, і після його смерті вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління майном. Проте коли вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), нотаріусом було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ - сертифікат. А тому просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,11 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серії СМ № 015552, зареєстрованого за № 552 від 28.03.1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ ім. Ульянова на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації №91 від 20.03.1996 року, в порядку спадкування після [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, від сільського голови надійшла заява, в якій просить справу розглянути без їх участі, проти позову не заперечує. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7) та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з права на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ ім. Ульянова, Сумського району, Сумської області, що належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 015552, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 28.03.1996 року за №552. Відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 12.03.1999 року та посвідченого секретарем Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області, все своє майно він заповів [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області № 561 від 04.09.2020, [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті і на час смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] в житловому будинку був зареєстрований один. Спадкоємицею за заповітом є [PERSON] , яка спадщину фактично прийняла шляхом догляду за спадковим майном, обробленням земельної ділянки, розпорядженням майном померлого. Заповіт від імені [PERSON] , посвідчений виконкомом Юнаківської сільської ради 12 березня 1999 року за р. № 13 пізніше не відмінявся і не змінювався (а.с. 8). Відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. ст. 527, 529, 530 ЦК УРСРС (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, спадкоємцем на земельну частку (пай) розміром 5,11 умовних кадастрових гектарів згідно сертифікату серії СМ № 015552 від 28.03.1996 року є позивачка [PERSON] . За даними Спадкового реєстру спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилася, з заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 39-42). 09 лютого 2021 року при зверненні позивачки до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. з питання видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) після [PERSON] , який помер [INFO] , постановою нотаріуса їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай) - сертифікату (а.с. 11-12). Про втрату сертифікату про право на земельну частку (пай) [PERSON] подано оголошення до газети «Вісті Сумських громад» № 5 (140) 3-10 лютого 2021 року (а.с. 15). Відповідно до пункту 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Юнаківської сільської Ради народних депутатів від 22 червня 1995 року № 26, КСП ім. Ульянова 10 липня 1995 року видано Державний акт на право колективної власності на землю серії СМ № 29, в тому що передається у колективну власність 4603,7 га землі для сільськогосподарського виробництва (а.с. 18-24). Додатком 1 до вказаного Державного акту є список громадян-членів КСП ім. Ульянова, згідно якого [PERSON] включений за порядковим № 552 (а.с. 25-27). Згідно інформації Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на ім`я [PERSON] зареєстровано сертифікат на земельну частку (пай) серія СМ № 015552 за № 552 від 28.03.1996, про що зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ ім Ульянова на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації № 91 від 20.03.1996 року, який був переданий власнику і в архіві управління не зберігається, так як сертифікат виготовляється в одному екземплярі. Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області не видавався (а.с. 16). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай), а тому наявні усі підстави для визнання права на земельну частку (пай) за позивачкою [PERSON] , яка є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved