Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на частину домоволодіння. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що [INFO] в місці свого постійного проживання померла її мачуха - [PERSON] , якій належало домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору дарування. 9 липня 2008 року, тобто за свого життя, [PERSON] склала заповіт на все майно на її ім`я. У зв`язку зі смертю [PERSON] на належне їй майно відкрилася спадщина, яку вона прийняла у встановлений законом термін і у встановленому порядку, подавши 22.08.2012 року в нотаріальну контору письмову заяву. 23 серпня 2012 року, їй стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася і [PERSON] , в якій вказала, що їй відомо про заповіт її матері, [PERSON] , і вона претендує на обов`язкову частку у спадщині, як непрацездатна за віком. Вважає, що при розрахунку обов`язкової частки необхідно виходити з того, що у спадкодавця, крім відповідачки, є син - [PERSON] , брат відповідачки, тому, якби не було заповіту, то до спадкування за законом були б покликані діти спадкодавця (відповідачка та її брат) або онуки. Частка відповідачки склала б 1/2 , а за наявності заповіту її частка складає 1/4. Звернувшись в нотаріальну контору ще в серпні 2012 року вона дотеперішнього часу не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з чим вона вимушена звернуться до суду і просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог посилалася на те, що вона є рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] та якій на момент смерті належало на праві особистої власності житлове домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Після смерті її матері відкрилася спадщина, що складається з житлового домобудівництва [ADDRESS] . Вона є спадкоємцем першої черги за законом, крім неї, інших спадкоємців першої черги немає. Її зведений брат рідний по батькові, [PERSON] , помер у середині 90-х років, десь на Далекому Сході Російської Федерації, коли черговий раз відбував покарання у колонії. Після смерті її матері вона звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадкової маси, що залишилося після смерті спадкодавця [PERSON] , і їй було повідомлено, що на житлове домобудівництво її матері може претендувати відповідачка [PERSON] , так як є заповіт від 09 липня 2008 року, в якому її мати заповіла їй все своє майно на випадок своєї смерті. Вона вважає, що заповіт від 09 липня 2008 року є недійсним. [PERSON] , була мачухою відповідачки [PERSON] , яка один раз на рік приїжджала в м. Маріуполь відпочивати на Азовське море і зупинялася у них вдома і проживала близько місяця за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] ніяку турботу і увагу старій жінці не надавала, допомогу і догляд за хворою матір`ю здійснювала тільки вона і її син [PERSON] , онук [PERSON] . Її мати народилася [INFO] і практично останні десять років, до самої своєї смерті важко і постійно хворіла. Крім хвороб опорно-рухової системи вона страждала захворюваннями психіатричного та неврологічного характеру, були всі симптоми недоумства, виражені дефекти мови, свідомість була не яскрава, убога пам`ять, забудькуватість, часом сприйняття навколишнього світу було відсутнє, уривками туманне уявлення того, що відбувається навколо, не могла користуватися без сторонньої допомоги деякими предметами домашнього вжитку. Моментами говорила і вимовляла маячні висловлювання, іноді впадала в депресію або навпаки в дитинство, часом повністю був відсутній контроль за своїми вчинками і діями, не мала уявлення про час, часто плуталася в особах і в предметах побутового призначення, могла довгий період часу висловлювати небилиці або події, яких бути не могло і з нею не відбувалися. До всього іншого її мати практично нічого не бачила. Вони довгий час намагалися її лікувати, проходили безуспішне обстеження у психіатра Маріупольської психіатричної лікарні, а також проводили неодноразове амбулаторне лікування у невропатолога в медичному закладі, за місцем проживання. Вони з сином [PERSON] регулярно надавали посильну підтримку [PERSON] , вона два - три рази на тиждень приїжджала до матері, привозила необхідні продукти харчування, купували одяг, медикаменти, здійснювали ремонтні роботи в батьківському будинку, по необхідності возили або водили маму до лікарів. До останнього періоду часу у неї з відповідачкою були цілком стерпні нормальні відношення, дружні, цілком споріднені. Вважає, що відповідачка [PERSON] підступно скористалася нагодою і становищем [PERSON] , коли гостювала у своєї мачухи влітку 2008 року, привела додому нотаріуса, яка не мала уявлення, що [PERSON] , у момент здійснення заповіту перебувала в такому стані, при якому вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Вважає, що складання заповіту в такому стані не відображало справжньої волі матері на встановлення, зміну і припинення цивільних прав та обов`язків. Вважає, що дане батьківське житло, на думку та усному погодженню з її матір`ю, має належати, в кінцевому підсумку (після смерті матері) по праву спадкування за законом, їй, як дочці спадкодавця. У зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом і просить визнати заповіт, зареєстрований в реєстрі за №1-1139, посвідчений 09.07.2008 року, державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Щербак Лілією Анатоліївною недійсним, всі судові витрати покласти на [PERSON] 13.12.2013 року ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя об`єднано в одне провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування на частину домоволодіння із зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [INFO] в місці свого постійного проживання померла її мачуха - [PERSON] , якій належало домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору дарування. 9 липня 2008 року, тобто за свого життя, [PERSON] склала заповіт на все майно на її ім`я. У зв`язку зі смертю [PERSON] на належне їй майно відкрилася спадщина, яку вона прийняла у встановлений законом термін і у встановленому порядку, подавши 22.08.2012 року в нотконтору письмову заяву. 23 серпня 2012 року, їй стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини до нотконтори звернулася і відповідачка, в якій вказала, що їй відомо про заповіт її матері, [PERSON] , і вона претендує на обов`язкову частку у спадщині, як непрацездатна за віком. Вважає, що при розрахунку обов`язкової частки необхідно виходити з того, що у спадкодавця, крім відповідачки, був син - [PERSON] , брат відповідачки, тому, якби не було заповіту, то до спадкування за законом були б покликані діти спадкодавця (відповідачка та її брат) або онуки. Частка відповідачки склала б 1/2 , а за наявності заповіту її частка складає 1/4. Звернувшись в нотаріальну контору ще в серпні 2012 року, вона дотепер не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позов [PERSON] не визнає, бо [PERSON] у здоровому глузді, пам`яті, її впізнавала, запрошувала у гості, вони нормально спілкувались, [PERSON] жалілась на хворі ноги, просила привезти ліки, сама лікувалась, доглядала за собою. Її дуже ображав онук, який з нею жив. Вона готувала онуку їжу. Вважає, що [PERSON] необґрунтовано заявила позов, бо ніяких підстав вважати [PERSON] хворою душевно у неї не має. Акт судово-психіатричної експертизи, проведеної з 28.07.2014р. по 04.11.2014р. вона вважає необґрунтованим, оскільки експертиза проводилася на тимчасово-окупованій територій м. Донецька, та експерти не прослуховували показання свідків. Стосовно повторної судово-психіатричної експертизи проведеної за її клопотання ніяких пояснень не надала. 22.04.2010р. невропатолог був у відпустці та [PERSON] сама ніколи у лікарню не ходила. Оскільки цей будинок будував її батько, то [PERSON] залишила їй цей будинок. Вони з [PERSON] спілкувалися регулярно, по телефону, вона їй допомагала. Заявлені позовні вимоги підтримала, зустрічний позов не визнала. Представник позивача [PERSON] , [PERSON] , що діє на підставі договору, у судовому засіданні надала пояснення аналогічні поясненням позивачки, надала до суду заяву, якою просила закінчити розгляд справи у її відсутність. \~Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] та якій на момент смерті, належало на праві особистої власності житлове домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового домобудівництва [ADDRESS] . Вона є спадкоємцем першої черги за законом, крім неї, інших спадкоємців першої черги немає. Її зведений брат рідний по батькові, [PERSON] , помер у середині 90 -х років, десь на Далекому Сході Російської Федерації, коли черговий раз відбував покарання у колонії. Після смерті її матері, вона звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадкової маси, що залишилося після смерті спадкодавця [PERSON] , і їй було повідомлено, що на житлове домобудівництво її матері, може претендувати відповідачка [PERSON] , так як є заповіт від 09 липня 2008 року, в якому її мати нібито заповіла їй майно, на випадок своєї смерті. Вважає і переконана, що заповіт від 09 липня 2008 року був незаконним і не дійсним. [PERSON] , була мачухою відповідачки [PERSON] , один раз на рік приїжджала в м. Маріуполь відпочивати на Азовське море і зупинялася у них вдома і проживала тривалий час близько місяця за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] ніяку турботу і увагу старій жінці не надавала, допомогу і догляд за хворою матір`ю здійснювала тільки вона і її син [PERSON] , онук [PERSON] . Її мати народилася [INFO] , і практично останні десять років, до самої своєї смерті важко і постійно хворіла. Крім хвороб опорно-рухової системи вона страждала захворюваннями психіатричного та неврологічного характеру, були всі симптоми недоумства, виражені дефекти мови, свідомість була не яскрава, убога пам`ять, забудькуватість, часом сприйняття навколишнього світу було відсутнє, уривками туманне уявлення того, що відбувається навколо, не могла користуватися без сторонньої допомоги деякими предметами домашнього вжитку. Моментами говорила і вимовляла маячні висловлювання, іноді впадала в депресію, або навпаки в дитинство, часом повністю був відсутній контроль за своїми вчинками і діями, не мала уявлення про час, часто плуталася в особах і в предметах побутового призначення, могла довгий період часу висловлювати небилиці або події, яких бути не могло, і з нею не відбувалися. До всього іншого її мати практично нічого не бачила. Вони довгий час намагалися її лікувати, проходили безуспішне обстеження у психіатра Маріупольської психіатричної лікарні, а також проводили неодноразове амбулаторне лікування у невропатолога в медичному закладі, за місцем проживання. Вони з сином [PERSON] регулярно надавали посильну підтримку [PERSON] , вона два - три рази на тиждень, приїжджала до матері, привозила необхідні продукти харчування, купували одяг, медикаменти, здійснювали ремонтні роботи в батьківському будинку, по необхідності возили або водили маму до лікарів. До останнього періоду часу у неї з відповідачем були цілком стерпні нормальні відношення, дружні, цілком споріднені. Вважає, що відповідачка [PERSON] підступно скористалася нагодою і її становищем, коли гостювала у своєї мачухи, влітку 2008 року, привела додому нотаріуса, яка не мала уявлення, що [PERSON] , у момент здійснення заповіту перебувала в такому стані, при якому вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Вважає, що складання заповіту, в такому стані, не відображало справжньої волі матері на встановлення, зміну і припинення цивільних прав та обов`язків. Вважає, що дане батьківське житло, на думку та усному погодженню з її матір`ю, має належати, в кінцевому підсумку (після смерті матері ), по праву спадкування за законом, дочці спадкодавця. Позов [PERSON] не визнає. Представник відповідачки [PERSON] , [PERSON] , що діє на підставі договору, у судовому засіданні, надав пояснення аналогічні поясненням відповідачки. Третя особа [PERSON] допитаний у попередньому судовому засіданні надав пояснення аналогічні поясненням [PERSON] , просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Приморським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 22.09.2018р., [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 870 (том 3, а.с. 41). Третя особа державний нотаріус Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Щербак Л.А. до суду надала письмові пояснення, у яких зазначила, що 09.07.2008 року нею був посвідчений заповіт [PERSON] , за №1-1139, на користь [PERSON] . Заповіт був посвідчений вдома у буд. [ADDRESS] . Нею була перевірена дієздатність заповідача, яка не викликала сумнівів. Її здивувало, що заповідачка заповідає все своє майно не доньці, яка пояснила, що донька не надає їй матеріальної допомоги, а [PERSON] турбується про неї. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по [ADDRESS] постійно 1,5 роки, до цього жили дід та бабка, постійно ходила до діда з бабою. Років 10 пам`ятає, що бабуся ходила в гості до [PERSON] , пам`ятає її з 2005 року, так як та була старенька, одинока, тяжко ходила, ходила з костилем, хворіла. [PERSON] з онуком, вони допомагали бабусі, [PERSON] також. [PERSON] в місяць вона ходила до [PERSON] в гості до 2010 року. [PERSON] її не впізнавала за 2-3 роки до смерті, не могла сама їсти, її годували, вона не відповідала на питання, губилася, потребувала медичної допомоги, визивали лікаря. Про заповіт їй не відомо. [PERSON] була не здорова, хвора, могла плутати час, день, ніч, день тижня. [PERSON] , коли вона приходила могла її не впізнавати. Десь за 1,5 роки до смерті [PERSON] [PERSON] виїхав від [PERSON] з будинку, там стала жити [PERSON] , її молодший син. Про нотаріуса не знає, від своєї бабки чула, що до [PERSON] приїжджав нотаріус. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по [ADDRESS] , з 2004-2005 років знає [PERSON] , чоловіка подруги, приїжджала до них в будинок по [ADDRESS] , вони жили з бабусею. Приходила 1-2 рази в неділю приблизно до 2010 року. За бабусею доглядали, подавали їй чай, говорила не по темі, бабуся про себе, була неадекватна, чай міг текти по обличчю, залишалися на обличчі крихти. Виводили її на вулицю. Її не взнавала, питала хто вона рази по три за столом, задавала одні і тіж питання. Будинком займалася [PERSON] , жінка [PERSON] , подруга її, про заповіт стало їй відомо від [PERSON] . З будинку уїхали, так як [PERSON] боялася, що бабуся вкючить газ, ходила під себе, а у неї народилася мала дитина і вона могла причинити шкоду. Десь з 2005 року [PERSON] справляла враження не зовсім адекватної людини. Про заповіт на чужу людину взнала після смерті [PERSON] від [PERSON] . У [PERSON] були проблеми з пам`яттю, не запам`ятовувала числа, імена. З роками [PERSON] стала гірше ходити, вона бачила у неї психічні розлади. У [PERSON] був мобільний телефон, при ній вона по телефону не спілкувалася. При [PERSON] ні подруга, ні її чоловік не говорили грубого слова. Телевізор вона дивилася, гучно включала звук, при ній [PERSON] не читала газет та не писала. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що проживає по [ADDRESS] , є жінкою [PERSON] З 2006 року проживає з ним у шлюбі, знає з 2004 року цю сім`ю та [PERSON] З 2004 року бабуся вела себе як дитина, плутала імена, не в попад сміялася, розмовляла сама з собою, постійно пила чай, говорила, що з царської родини, була дружелюбною, спокійною. Вони доглядали бабусю, годували, вона плутала ложку та виделку. Свекруха водила її до психіатра, вона відмовлялася від лікування, влаштовувала скандал. Був 2006 рік, лікували її у невропатолога, виписували та давали заспокійливі таблетки, так як вона почала не спати. Десь у 2007 році влітку з`явилася [PERSON] , представилася як дочка її чоловіка [PERSON] , вона сказала, що [PERSON] її не впізнає, але [PERSON] її впізнала. В будинок [PERSON] впустила бабуся, спілкувалася з [PERSON] В 2008 році [PERSON] приїхала в гості з їх дозволу, [PERSON] приводила невропатолога, але вони не цікавилися результатами відвідування лікаря, діагнозом, лікуванням. Нотаріуса при ній до [PERSON] не приводила, про заповіт взнала після смерті [PERSON] . Бабуся [PERSON] не могла писати, читати, заповіт прочитати, так як була неадекватною. Її лікувала свекруха. З будинку бабусі поїхали за 1,5 роки до смерті [PERSON] [PERSON] знаходилася на обліку у невропатолога. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає по [ADDRESS] , знає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Бабусю знає з 2002 року не дуже. [PERSON] страждала маразматизмом. [PERSON] з жінкою довго жили в будинку, так як робили євроремонт. [PERSON] путала його, називала сином. У 2004 році [PERSON] постійно сиділа на одному місці, не спілкувалась. В будинок ходив [PERSON] не часто, рази 2 в рік. [PERSON] бачив завжди, вона сиділа опустив голову, замкнута. Він питав, чому її не покладуть у лікарню. В 2008 році [PERSON] виїхав з будинку, він допомагав їм, так як у [PERSON] народилася друга дитина, бабуся несла небезпеку дітям, знає це від [PERSON] . Про заповіт не знав, мобільний телефон у [PERSON] не бачив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає по [ADDRESS] , [PERSON] знає з 2006 року по роботі, декілька раз був у нього в гостях. [PERSON] бачив 2-3 рази, сидів за столом, вона раптом заплакала, за нею доглядали. Сама ложкою їла суп, була охайна, доглянута. [PERSON] розмову не підтримувала з ними, так як їй було не цікаво, у них були свої розмови. У [PERSON] була якась відчуженість у погляді. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по [ADDRESS] з 1992 року, знає з цього часу [PERSON] та її чоловіка, дочку [PERSON] та синів, вони кумов`я. У 1999-2000 роках помер чоловік, [PERSON] жила сама, але у неї хворіли ноги, хотіла спілкуватись, так як увесь час була сама. Потім до неї у 2005-2006 роках переїхав [PERSON] з жінкою, у жінки була дитина, через рік ще одна народилася. [PERSON] була цьому рада. [PERSON] була доброю, емоційно чуткою, плакала, жаліла її чоловіка інваліда. З 2006 року почала частіше ходити в будинок [PERSON] , помітила, що [PERSON] змінилася: не впізнавала її, так як погано бачила, потім почала говорити до неї, думала по голосу впізнає, а вона не впізнає., включали гучно телевізор, годували її, а вона говорила, що сита. [PERSON] знала [PERSON] дочку від першого шлюбу чоловіка. [PERSON] стала приїжджати сім`єю на море. [PERSON] її впізнала, впускала в будинок. До [PERSON] ходили сусіди, спілкувались, тоді [PERSON] приїжджала і при [PERSON] . [PERSON] називала мамою, привезла їй мікроволнову піч, а потім забрала коли [PERSON] слягла. Дільничий лікар Вепрева призначила їй диклофенак, так як у [PERSON] дуже боліли суглоби. З початку 2008 року у [PERSON] з Гризами почались скандали, причини не знає. [PERSON] жалілись, що бабуся [PERSON] чудила. Із-за скандалів сім`я [PERSON] уїхала, приїхала [PERSON] .В цей час [PERSON] майже слягла. [PERSON] було важко виводити її на вулицю, [PERSON] було дуже боляче, не впізнавала його, можливо не бачила. [PERSON] приїжджала постійно. [PERSON] похвалилася, що [PERSON] лікаря приводила. З жовтня 2007 року не ходила до [PERSON] зліг чоловік, не могла часто ходити. [PERSON] приїжджала в будинок [PERSON] влітку 2011 року останній раз. В 2011 році вона бачила, що [PERSON] забрала у [PERSON] усі подарунки. Вона не вважає, що [PERSON] була розсудлива, обслуговувати себе вона не могла, так як у неї букет болячок. Писати не могла, так як покручені руки, зовсім не бачила, бачила тільки силует. Різкої зміни стану здоров`я [PERSON] не було, усе сталося поступово, ще до 2005 року. Інколи відповідала нормально, інколи не чула. Їсти, гріти їжу могла, готувала їй тоді дочка. [PERSON] швачка, могла шити сусідам, але це було в минулому,читала, писала [PERSON] Пенсію [PERSON] приносив [PERSON] . [PERSON] говорила, що розписувалась за неї, тільки як розписується [PERSON] не знає. [PERSON] знаходилась на обліку у лікаря, у якого не знає. Про заповіт взнала від [PERSON] в 2008 році, коли приїхала. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що є дочкою [PERSON] , знає з 2007 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 2007 році до [PERSON] приїхала мати в гості, потім приїхала вона. [PERSON] була на одному костилі, готувала собі сама, себе обслуговувала, жалілася на онука, невістку, бо ті не давали їй дивитись телевізор. Просила узнати як їх виписати. Невістка жінка онука не могла дати собі ладу, бо інвалід. В 2008 році знову приїхала, мати була вже там. [PERSON] вирішила зробити заповіт на маму. [PERSON] боялася за своє життя і просила казати, що вона зробила договір дарування на онука. Онук та вона залишилися, мати поїхала. Вона була свідком інциденту, коли її син став кричати, що [PERSON] вдарив [PERSON] , на лиці був відбиток п`ятерні. Вона викликала міліцію, а [PERSON] погрожував їй пістолетом. В 2010 році в будинку жила квартирантка. [PERSON] жалілася на дочку, погано ходила, однак готувала їсти в 2009 році, жарила картоплю. В 2007 році [PERSON] від матері взнала хто вона, чекала її приїзду, впізнала її. Пам`ятає, що [PERSON] читала про ліки, так як хворіли ноги. [PERSON] не дозволяв дивитись телевізор [PERSON] , забрав його в свою кімнату. У [PERSON] був свій мобільний телефон, вона їй дзвонила. [PERSON] згадувала про дідуся, жалілася на онука. Її розкази про дідуся були логічні, вона не повторювалася. До [PERSON] приходив поговорити сусід, вона сиділа на лавці, приходила сусідка [PERSON] . [PERSON] вважала, що оскільки батько матері побудував цей будинок, то він повинен належати мамі. Але боялася онука, хотіла, щоб він виписався. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у м.Курахово, [PERSON] їй кума, знає [PERSON] з 2009 року. Приїжджала в гості з [PERSON] . Нормальна жінка, погано ходила, з костилем, їли разом. Була 10 днів, вона робила [PERSON] масажи. В 2011 році [PERSON] впізнала її, зраділа, пам`ятала, що у неї хворі ноги. В 2009 році у неї жив внук [PERSON] , в 2011 році жила дочка, тоді в кімнаті [PERSON] було моторошно, антисанітарія. В 2009 році вона ходила, була нормальною. В 2009 році [PERSON] була адекватною, читала без окулярів інструкції до ліків, відхилів не було, розказувала про свою молодість. У [PERSON] був мобільний телефон, дзвонила їй, а в 2010 році у неї телефон був відключений. Про заповіт знає зі слів [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в м.Луганськ, [PERSON] двоюрідна сестра чоловіка, вона медсестра за освітою. В 2009 році заїхала в м.Маріуполь до [PERSON] з сином, проживала у [PERSON] десь неділю. [PERSON] жила з онуком, ходила з костилем, далеко не ходила, сиділа на лавці, по господарству не дужу справлялася, але готувала бабуся. Вона спілкувалася з [PERSON] , вона жалілася на ноги. [PERSON] читала без окулярів, мила посуд, різала онуку салат. Спочатку в сорочці ходила в своїй кімнаті, коли виходила у двір надівала халат, підв`язувала поясом, орієнтувалася в часі, просторі, в людях, була адекватною в розмові. Про заповіт знає зі слів [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює лікарем неврологом Центру первинної\~ медико-санітарної допомоги\~ №\~ 4, [PERSON] пам`ятає з 1997 року, давно приводив на консультацію родичку бабусю, з кимсь із родичів. Вік похила, сухорлява, коліна не гнулись, при вході в кабінет трохи не впала. Як давно приводили сказати не може. Крім того, зазначив, що він працював у стаціонарі та у поліклініці і міг приїжджати у стаціонар чи поліклініку по мірі формування черги. Він міг вийти на роботу у іншу зміну, не передбачену графіком, і як це було у 2007р.-2008р. він не пам`ятає. Він ставив [PERSON] діагноз Альцгеймера під питанням, і надалі таких хворих направляє на огляд до психіатра. Вірогідно при огляді він зрозумів, що [PERSON] не розуміє його, тому зробив запис, що наступного разу [PERSON] повинна з`явитися з родичами. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є - договори та інші правочини. Одним із способів захисту цивільних прав і інтересів, згідно п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. За положеннями ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 1233 ЦК України\~визначено, що заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, п`ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої\~статті 225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення\~статті 225 ЦК України\~свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою\~статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі\~ст. 225 ЦК України\~звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Статтею 1257 ЦК України\~чітко встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, згідно ст. 1234 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в своїх роз`ясненнях, які містяться в п.10 постанови № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року із змінами, внесеними 25.12.1992 року постановою № 13, 25.05.98 року постановою № 15, звертав увагу судів на те, що правила ст. 55 ЦК України (в редакції 1963 року) поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.). Для визначення наявності такого стану на момент укладення угоди суд призначає судову психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Частиною 3 статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження, виданим повторно 28.01.1962р., серія [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с. 6). Згідно з відповіддю відділу записів актів цивільного стану адміністрації Вяземського муніципального району Хабаровського краю № 04-41/891 від 06.11.2016р., записи актів про народження та смерть [PERSON] , 1952р.н., уродженця м. Вяземський, Хабаровського краю, РФ, відсутні (том 2, а.с. 67). Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу виданого 31.01.1979р., серія [NUMBER] , Палацом урочистості м. Жданова Донецької області, [PERSON] , [INFO] , 31.01.1979р. уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Після укладання шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] (том 1, а.с. 6). Відповідно до договору дарування від 26.08.1993р. [PERSON] подарував [PERSON] жилий будинок [ADDRESS] (том 1, а.с. 70). Згідно з заповітом, посвідченим 09.07.2008 року, зареєстрованим в реєстрі за №1-1139, державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Щербак Лілією Анатоліївною, [PERSON] , [INFO] , заповіла на користь [PERSON] , [INFO] , на випадок її смерті все належне їй майно, де б воно не було та з чого не складалося (том 1, а.с. 5). Згідно з постановою державного нотаріусу другою Маріупольської державної нотаріальної контори Царьової І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1604/01-16 від 24.09.2013р., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки у спадкоємця відсутні документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно та реєстрації права власності (том 1, а.с. 8). Відповідно до реєстраційного посвідчення від 20.09.1993р., Маріупольське БТІ посвідчило, що домоволодіння [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору дарування від 26.08.1993р. (том 1, а.с. 69). Відповідно до акту судово-медичного дослідження трупа № 747 «Маріупольського відділення судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро СМЄ», причиною смерті [PERSON] , 1928р.н., стала хронічна серцево-судинна недостатність, що ускладнила перебіг хронічної ішемічної хвороби серця, у формі атеросклеротичного стенозуючого коронаросклерозу, що підтверджується виявленням пристінково розташованих атеросклеротичних блях у стінках вінцевих артерій, звужують їх просвіт до 2/3 діаметра, дистрофії серцевого м`яза розростання сполучної тканини в ній у вигляді смуг, нерівномірного кровонаповнення і різкої гіпертрофії міокарда, загального венозного повнокров`я паренхіматозних органів, а також набряку головного мозку і легень. При судово-медичному дослідженні її трупа тілесних ушкоджень не виявлено, крім пролежнів. При судово-токсикологічному дослідженні крові і нирки від її трупа спирт етиловий не виявлений (том 2, а.с. 146-147). Згідно з висновками акту судово-психіатричної експертизи «Обласного центру судово-психіатричної експертизи м.Донецька» № 226а/349а від 28.07.2014р., [PERSON] в період укладання нею юридичною угоди оформлення заповіту 09.07.2008р. за психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій, чи керувати ними. [PERSON] в період укладання нею юридичною угоди оформлення заповіту 09.07.2008р. виявляла деменцію при хворобі Альцгеймера (том 1, а.с. 122-134). Згідно з листом КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 м. Маріуполя» № 2619 від 10.10.2017р. [PERSON] в період часу з 1992р. по 2012р. на стаціонарному лікуванні не перебувала (том 2, а.с. 159). Згідно з листом КУ «Маріупольська міська лікарня № 9 медико-санітарна частина працівників департаменту морського флоту» № 1636 від 07.11.2017р. [PERSON] з 2007р. по 18.03.2012р. за медичною допомогою в лікарню не зверталася (том 2, а.с. 180, 161). Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 09.02.2016 року призначено повторну посмертну судовопсихіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам комунальної установи Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта. Відповідно до результатів висновку судово-психіатричних експертів Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» № 526 від 27.12.2018р., [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час підписання заповіту 09.07.2008 року на користь [PERSON] , страждала на важкий стійкий психічний розлад у вигляді Судинної деменції при хворобі Альцгеймера з пізнім початком» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F01.8» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), що абсолютно позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Діагностований у [PERSON] психічний розлад у вигляді судинної деменції при хворобі Альцгеймера з пізнім початком», за даними наведених об`єктів експертного дослідження (медичної документації, матеріалів цивільної справи), були в неї наявні в березні 2008 року, а саме до моменту часу, який цікавить суд (том 3, а.с. 6-23). Суду стороною позивача не представлені будь-які докази, щодо сумнівного висновкупосмертної судовопсихіатричної та повторної посмертної судово-психіатричної експертиз, додаткових доказів, які б стосувалися предмету дослідження, суду не надано. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень\~ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що воєвиявлення заповідача [PERSON] при укладанні заповіту на ім`я [PERSON] не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, оскільки за своїм психічним станом вона не могла усвідомлювати значення своїх дій, пов`язаних з підписанням заповіту, та керувати ними. При цьому, оцінюючи кожен доказ окремо та всі докази в їх сукупності, суд у першу чергу бере до уваги акт судово-психіатричної експертизи «Обласного центру судово-психіатричної експертизи м. Донецька» № 226а/349а від 28.07.2014р. та висновок судово-психіатричної експетизи комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» № 526 від 27.12.2018р., який вважає належним, достатнім та допустимим доказом, оскільки об`єктивних підстав ставити під сумнів висновок вищевказаної експертизи у суду немає, вихідні клінічні дані, зокрема медичні документи про стан здоров`я [PERSON] , копію акта судово-медичного дослідження трупа, амбулаторну картку, які свідчать про те, що [PERSON] страждала на судинну енцефалопатію, і експерти при дачі висновку надали цим даним належну оцінку, а ткож покази свідків, які узгоджуються з вищепереліченими доказами по справі. Проаналізувавши вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] на час вчинення оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв`язку з чим зустрічний позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а у задоволенні первісного позову [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим посвідчений 09.07.2008 р. належить відмовити, оскільки судом вказаний заповіт визнано недійсним. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України,\~з [PERSON] на користь позивачки за зустрічним позовом [PERSON] підлягає стягненню сплачені останньою судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на проведення судово-психіатричної експертизи в розмірі 3595 грн. 00 коп. (том 2, а.с. 116).\~ \~На підставі вищевказаного,

Outcome: approved