Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що з відповідачем по справі [PERSON] перебуває у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 10.11.2009 року, актовий запис №2932 . Від сумісного проживання мають сина-Зотова [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Сімейні стосунки між ними не склались, тому на даний час в провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебуває справа за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В даний час її матеріальне становище скрутне і їй одній важко утримувати неповнолітнього сина. Відповідач матеріально забезпечений, оскільки працює в ТОВ «Шнейдер Електрік Україна» та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Крім того, відповідач бажає приймати участь в утриманні сина [PERSON]. За вказаних обставин позивачка звернулась в суд з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] та його представник-адвокат [PERSON] в судровому засіданні не заперечували проти стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просили визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на місяць, оскільки [PERSON] має мінливий дохід. Крім того, зазначили, що обовязок батьків по матеріальному забезпеченні дитини є спільним. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 10.11.2009 року, актовий запис №2932 . Від сумісного проживання мають сина - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Сімейні стосунки між ними не склались, тому на даний час в провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебуває справа за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В даний час матеріальне становище позивачки скрутне та їй важко утримувати неповнолітнього сина. Відповідач матеріально забезпечений та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Так, згідно довідки №20 від 26.04.2017 року, виданої генеральним директором ТОВ «Шнейдер Електрік Україна» [PERSON] працює в ТОВ «Шнейдер Електрік Україна» (Департамент по роботі з ринком інформаційних технологій з 23.04.2013 року). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у відповідності до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК Укрїни засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони мають спільну неповнолітню дитину сина - [PERSON], утримання якої є предметом даного спору, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, що відповідач добровільно щомісячно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, інших осіб на утриманні не має, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і весь обсяг обовязків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови. За вказаних обставин суд вважає, що розмр аліментів повинен бути визначений в частці від заробітку (доходу) батька з метою забезпечення інтересів дитини на отримання стабільної матеріальної допомоги від батька. При цьому суд враховує, що відповідач здоровий та працевлаштований. Суд не бере до уваги ту обставину, що відповідач має мінливий дохід, оскільки він є регулярним та визначення аліментів у частці від його заробітку (доходу) є можливим, що виключає застосування при наявності даних обставин норми ч.1 ст.184 СК України щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів в частці від дохоху батька на утримання дитини, суд також враховує той факт, що позивачка самостійно опікується дитиною, протилежного в судовому засіданні відповідач не довів. Відповідно до ч.1 ст.79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. [PERSON] предявлено до суду позов 21.02.2017 року, відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом судовий збір у справах про стягнення аліментів. Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму. Отже, якщо станом на 1 січня 2017 року прожитковий мінімум становив 1600,00 грн., тому ставка судового збору в даній справі становитиме 640,00 гривень. Таким чином з відповідача підлягає стягненню в доход держави 640,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved