Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] у квітні 2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 серпня 2010 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем по справі. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Вказала, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Шлюбні відносини фактично припинені з 2015 року, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбу не можливе, у звязку з чим, просила розірвати шлюб. Також зазначила, що за час перебування у шлюбі за спільні кошти сторонами згідно Договору купівлі-продажу № 5000774 від 14.05.2012 року було придбано земельну ділянку №72, площею 0,0624 гектарів, що розташована за адресою: м. Дніпро, садівниче товариство «Золотий Пармен». Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю, між сторонами не досягнуто, у звязку з чим позивачка просила суд поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на ? частку земельної ділянки № 72, площею 0,0624 гектарів, що розташована за адресою: м. Дніпро, садівниче товариство «Золотий Пармен». 16 квітня 2018 року ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву залишено без руху. 15 травня 2018 року ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивачка в судове засідання не зявилась. Відповідно до заяви [PERSON] від 20.09.2018 року просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився. Відповідно до заяви [PERSON] від 20.09.2018 року просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 21 серпня 2010 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис за № 509, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії І-КИ № 176451. У зазначеному шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-КИ № 346186, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Також, встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки з 2015 року та сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо та вважають примирення неможливим. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.111, ч. 2 ст.112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам інших дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сім'я сторін розпалась остаточно та відновлювати її сторони не мають наміру, подальше сумісне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін,\~\~суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] Крім того, при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині поділу спільного майна подружжя. Так, судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами \~за спільні кошти згідно Договору купівлі-продажу № 5000774 від 14.05.2012 року, було придбано земельну ділянку №72, площею 0,0624 гектарів, що розташована за адресою: м. Дніпро, садівниче товариство «Золотий Пармен». Відповідно до\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11 (далі Постанова), встановлено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший). Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до п.30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України. Оскільки вказане вище майно набуто сторонами під час шлюбу, є обєктом їх спільної сумісної власності, відтак може бути поділено між сторонами в судовому порядку на засадах рівності часток кожного із сторін. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved