Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним заповіту, який посвідчений 18 березня 2016 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 385, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав все своє майно [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 15.05.2016 року, на майно а саме: квартиру №18 /вісімнадцять/, яка розташована в будинку №72 /сімдесят два/ по вул.Рішельєвській (Леніна) у м.Одесі; квартиру №4 /чотири/, яка розташована у будинку №36 /тридцять шість/ корпус 5 /пять/ по вул.Балківській у м.Одесі, а саме: 1/2 частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; - земельну ділянку №42,1/2 41, площею 0,099 га, яка розташована на території Єгорівської сільської ради, Садівниче товариство «Металург», цільове призначення - ведення індивідуального садівництва; - квартиру №43 /сорок три/, яка розташована у будинку №22А /двадцять два літера А/ корпус 1 /один/ по вул.Балківській у м.Одесі, а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; - квартиру №3 /три/, яка розташована у будинку №8 /вісім/ по 2 Стахановському провулку в м.Одесі, а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; квартиру №17 /сімнадцять/, яка розташована у будинку №22А /двадцять два літера А/ корпус 3 /три/ по вул.Балківській у м.Одесі, а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; квартиру №35 /тридцять пять/, яка розташована у будинку №22А /двадцять два літера А/ корпус 5 /пять/ по вул. Балківській у м.Одесі, а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; квартиру №55 /пятдесят пять/, розташовану у будинку №40А /сорок літера А/ корпус 1 /один/ по вул.Балківській у м.Одесі, а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; також позивачка просить суд визнати за нею [PERSON] право власності на транспортний засіб «MITSUBISHI ASH», державний номерний знак [NUMBER] (номер шасі JMBXNGA2WBZ000110), а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 15.05.2016 року, також просить усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом зобовязання [PERSON], [INFO] передати [PERSON] транспортний засіб «MITSUBISHI ASH», державний номерний знак [NUMBER] (номер шасі JMBXNGA2WBZ000110). Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що 02 липня 1994 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про шлюб, відділу реєстрації актів громадського стану виконкому Приморської районної Ради народних депутатів м.Одеси, зроблено відповідний актовий запис № 445 (а.с.9). 15 травня 2016 року чоловік позивача - [PERSON] помер,про що видано свідоцтво про смерть, серія І-ЖД №453080, складено відповідний актовий запис № 5153 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, яке видано 17 травня 2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається як з рухомого так і нерухомого майна, належного померлому, як особиста власність, так і як спільна сумісна власність, набута у період шлюбу з [PERSON], а саме: На підставі Договору купівлі-продажу від 11.03.1992 року, який посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер №1-2572; та зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 17.04.1992 року померлому [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (Леніна) у м.Одесі. На підставі Договору міни від 09.10.1996 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №7323, та зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації від 23.10.1996 року померлому [PERSON] належить квартира №4, яка розташована у будинку №36 корпус 5 по вул.Балківській у м.Одесі. (а.с.88). Даний обєкт нерухомого майна у розумінні вимог ст.60 СК України є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], тому ? частка, що належала [PERSON], після його смерті, відповідно до вимог ст.ст.1216, 1218 ЦК України є спадковим майном. На підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого Роздільнянською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в книзі записів державних актів про право власності на землю за №2 померлому [PERSON] належить земельна ділянка №42,1/2 41, площею 0,099 га, яка розташована на території Єгорівської сільської ради. Садівниче товариство «Металург», цільове призначення - ведення індивідуального садівництва. На підставі Договору купівлі-продажу від 16.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №2242, та зареєстрований 09.12.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 4085955, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 256736551101 - [PERSON] належить квартира №43, яка розташована у будинку №22-а корпус 1 по вул.Балківській у м.Одесі. Даний обєкт нерухомого майна у розумінні вимог ст.60 СК України є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], тому ? частка, що належала [PERSON], після його смерті, відповідно до вимог ст.1216,1218 ЦК України є спадковим майном. На підставі Договору купівлі-продажу від 21.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №2624, та зареєстрований 09.12.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 3974878, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 249995951101 померлому [PERSON] належить квартира №3, яка розташована у будинку №8 по провулку 2 Стахановський у м.Одесі. Даний обєкт нерухомого майна у розумінні вимог СТ.60 СК України є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], тому ? частка, що належала [PERSON], після його смерті, відповідно до вимог СТ.СТ.1216,1218 ЦК України є спадковим майном. На підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17413980 від 06.02.2014 року, яке видано Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції в Одеській області, та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 4580564, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 286824951101 - [PERSON] належить квартира №17, яка розташована у будинку №22-а корпус 3 по вул.Балківській у м.Одесі. Даний обєкт нерухомого майна у розумінні вимог ст.60 СК України є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], Тому ? частка, що належала [PERSON], після його смерті, відповідно до вимог ст.ст.1216,1218 ЦК України є спадковим майном. На підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 15777739 від 31.12.2013 року, яке видано Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції в Одеській області, та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 4159097, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 260948551101 - [PERSON] належить квартира №35, яка розташована у будинку №22-а корпус 5 по вул.Балківській у м.Одесі.Даний обєкт нерухомого майна у розумінні вимог ст.60 СК України є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], тому ? частка, що належала [PERSON], після його смерті, відповідно до вимог ст.ст.1216,1218 ЦК України є спадковим майном. На підставі Договору купівлі-продажу від 25.03.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №324, та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 5107574, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 319654051101 - [PERSON] належить квартира №55, яка розташована у будинку №40-А по вул.Балківській у м.Одесі. Даний обєкт нерухомого майна у розумінні вимог ст.60 СК України є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], тому ? частка, що належала [PERSON], після його смерті, відповідно до вимог СТ.СТ.1216,1218 ЦК України є спадковим майном. На підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №105449 від 04.09.2013 року померлому [PERSON] належить транспортний засіб «MITSUBISHI ASH», державний номерний знак [NUMBER] (номер шасі JMBXNGA2WBZ000110). Даний обєкт рухомого майна у розумінні вимог ст.60 СК України є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], тому ? частка, що належала [PERSON], після його смерті, відповідно до вимог ст.ст.1216, 1218 ЦК України є спадковим майном. У визначений законом строк, відповідно до вимог ст.ст.1269-1270 ЦК України, позивачка [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, засвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 724. Однак, їй стало відомо, про те, що 18.03.2016 року перебуваючи у стані, який не дозволяв [PERSON] в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, підписав заповіт на користь відповідачки по справі, який засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 385. Спадкова справа, відносно майна померлого [PERSON] заведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за №31/2016. Позивачка вказує про те, що серед спадкового майна і майна, яке віднесено до обєкту спільної сумісної власності подружжя є зазначений вище транспортний засіб «MITSUBISHI ASH», державний номерний знак [NUMBER] (номер шасі JMBXNGA2WBZ000110). Між тим, позивачці [PERSON] з боку відповідача [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні власністю, даний транспортний засіб незаконно перебуває у відповідача, останній в свою чергу відмовляється повертати [PERSON] вказане майно, що підтверджується відповідною заявою до правоохоронних органів від 17.05.2016 року, повідомленням начальника Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУ НП України в Одеській області від 31.05.2016 року, витягом з ЄРДР за №12016161490000407 від 23.- 5.2016 року, а також ухвалами Суворовського районного суду м.Одеси по справі №523/6085/17 від 28.04.2017 року та по справі №523/6846/17 від 25.05.2017 року. Приймаючи до уваги те, що обєкт спільної сумісної власності - транспортний засіб «MITSUBISHI ASH», державний номерний знак [NUMBER] (номер шасі JMBXNGA2WBZ000110) перебуває у сторонньої особи, яка в свою чергу чинить позивачці перешкоди у її користуванні, позивачка вимушена звернутися до суду і з вимогою про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом зобовязання [PERSON] передати їй належне майно. Позивачка вказує про те, що померлий [PERSON] на протязі тривалого часу зловживав спиртними напоями, що призвело до зміни психічного стану. Також на думку позивачки заповіт складений її чоловіком на користь відповідачки [PERSON] є недійсним, позивачка у першу чергу має право на спадкування майна померлого. У звязку з неможливістю врегулювання даного спору у позасудовому порядку вона була змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить уточнені позовні вимоги задовольнити. З зустрічним позовом до суду звернулася [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту, який посвідчений 18 березня 2016 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 385, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав все своє майно [PERSON] - дійсним. Обгрунтовує свої вимоги тим, що 02 липня 1994 року [PERSON], який помер 15 травня 2016 року, зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON]. Починаючи приблизно з 2014 року відповідачка [PERSON] та [PERSON] перестали проживати разом, їх шлюбні відносини фактично було припинено. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що позивачка фактично вигнала [PERSON] з їхнього дому, та почала проживати там разом з іншим чоловіком. Позивачка та її новий співмешканець відібрали у [PERSON] ключі від квартири, де вони до цього проживали, та не впускала його і всіляко перешкоджала проживанню у вказаній квартирі. Після вказаних обставин [PERSON] змушений був переїхати жити до дачного будинку, який розташований в с. Мале, Роздільнянського району Одеської області. В цей період йому усіляко допомагали його рідний брат [PERSON] та його дружина [PERSON]. Оскільки, дачний будинок, де був змушений проживати [PERSON], не був пристосований до проживання у ньому взимку, то в грудні 2015 року [PERSON] переїхав жити до свого рідного брата. Брат померлого та його дружина постійно піклувалися та доглядали за ним. У зв'язку з цим, померлий [PERSON] вирішив розпорядитися своїм майном на випадок смерті і 18 березня 2016 року склав заповіт, яким заповідав все своє майно [PERSON], яка є дружиною його рідного брата. У жовтні 2016 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання заповіту недійсним. Відповідач стверджує, що вказаний заповіт є недійсним оскільки [PERSON] підписав його та зробив відповідне розпорядження перебуваючи у стані алкогольного спяніння. Вказані твердження відповідачки [PERSON] є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про нотаріат», при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за нотаріальної дії. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 44 Закону України «Про нотаріат», під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріусом при посвідченні вищевказаного заповіту, відповідно до норм чинного законодавства України, було встановлено особу померлого та перевірено його дієздатність. У нотаріуса були відсутні будь-які сумніви з приводу дієздатності померлого [PERSON] У звязку з цим 18.03.2016 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено заповіт, яким [PERSON] заповідав своє майно [PERSON]. Те, що [PERSON] розумів значення своїх дій та міг керувати ними можуть підтвердити численні свідки, які є знайомими, родичами та друзями померлого. Також позивачка [PERSON] вказує про те, що оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються вимоги та докази, якими вони підтверджуються, в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки позивачкою не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову. В судове засідання зявилася позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі просили задовольнити з наведених підстав, в задоволені зустрічних позовних вимог просили відмовити повністю. В судове засідання зявився представник відповідачки [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з наведених підстав, в задоволені позовних вимог [PERSON] просив відмовити повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. Відповідач [PERSON]В в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони по справі, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON], суд вважає, про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним, про визнання права власності на спадкове майно, про усунення перешкод в користуванні власністю є необґрунтованим, є недоказаним, тому не підлягають задоволенню, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту дійсним є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, 02 липня 1994 року [PERSON] і [PERSON], уклали шлюб, в книзі реєстрації актів про шлюб, зроблено відповідний запис за № 445, за місцем реєстрації у Відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Приморської районної Ради народних депутатів м.Одеси, про що було видано свідоцтво про шлюб серія І-ЖД № 268506 від 02.07.1994 року ( арк.сп.14); 18 березня 2016 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]О, посвідчений заповіт від імені [PERSON] « реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], народжений 26 червня 1954 року в місті [PERSON], який зареєстрований та мешкає за адресою: м.Одеса, вул.Балківська, будинок №36,корпус №5,квартира №4,попередньо ознайомлений з вимогами чинного законодавства, повністю розуміючи значення своїх дій, без будь-якого до того примушення або впливу тяжких обставин,фізичного і морального насильства чи погроз, на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: все моє майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі све те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON], [INFO] », який зареєстровано в реєстрі за № 385 ( арк.сп.41); 15 травня 2016 року [PERSON] помер, про що видано свідоцтво про смерть, серія І-ЖД №453080, складено відповідний актовий запис № 5153, Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, яке видано 17 травня 2016 року ( арк.сп.15); 01.06.2016 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського норатіального округу Одеської області [PERSON], з письмовою заявою про прийняття спадщини за заповітом, після померлого 15.05.2016 року, спадкова справа № 31/2016 ( арк.сп.156); 26.07.2016 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського норатіального округу Одеської області [PERSON], з письмовою заявою про прийняття спадщини, після померлого 15.05.2016 року, її чоловіка [PERSON], спадкова справа № 31/2016 (арк.сп.9, том.2); На виконання Ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 14.11.2016 року, до суду надійшла належним чином посвідчена копія заповіту від 18.03.2016 року, за реєстровим номером №385 від імені [PERSON], [INFO], яка міститься в матеріалах справи ( арк.сп.40,том.1); Відповідно до Постанови ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»,п.16. При вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: 1) призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими собами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст. 1235 ЦК); Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом . Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини (ч.2 ст.1223 ЦК України ). Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України у її присутності іншою особою. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими, визначеними законодавством, посадовими чи службовими особами, зазначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Відповідно до положень ст.ст.1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до глави 3, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012\~ року, посвідчення заповітів внесення змін до нього та його скасування , визначено, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними у п. 16 цієї Інструкції. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Заповіт є одностороннім правочином. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пред'являючи позов про визнання заповіту недійсним, позивач покликається на свої сумніви у спроможності заповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справа про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішується з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.03.2017 у справі № 6-2833цс16. Відповідно до Постанови ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», п.18. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК); Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 31.01.2017 року по вказаній цивільній справі була призначена комплексна посмертна судова психолого психіатрична експертиза. Проведення експертизи доручено Комунальній установі «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя». 10.05.2017 року до суду направлений письмовий висновок судово психіатричних експертів №71 від 21.02.2017 року, який проведений Комунальною установою «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя», яким встановлено про те, що: 1.Пілюхно [PERSON], [INFO], який помер 15.05.2016 року,за життя будь яким хронічним, стійким психічним розладом не страждав, виявляв клінічні ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. 2.Пілюхно [PERSON], [INFO], який помер 15.05.2016 року, під час складання та підписання оскаржуваного заповіту від 18.03.2016 року, на хронічний стійкий психічний розлад не страждав, виявляв клінічні ознаки «психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, періодичне вживання, середня (друга) стадія залежності, стан нестійкої ремісії, які за глибиною та ступенем виразності не позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Висновок судово психіатричних експертів №71 від 21.02.2017 року, виданий у складі експертної комісії: голова комісії - [PERSON], члени комісії - [PERSON], психолог - [PERSON], підписи експертів засвідчено Головним лікарем Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» - [PERSON]Є ( арк.сп.231-237, том.№1); Вказаний висновок суд оцінює як належний та допустимий доказ, який будь-яких сумнівів у суду не викликає, щодо його правильності та повноти дослідження з врахуванням при цьому всіх наданих сторонами доказів. Судом встановлено, і вбачається із матеріалів справи про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на спростування висновку комплексної посмертно судово психолого - психіатричної експертизи. Іншої медичної документації та доказів щодо наявності у [PERSON] психічних розладів на час написання заповіту, позивачкою [PERSON] суду не надано. Також, позивачкою [PERSON] не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що складання померлим [PERSON] вищевказаного заповіту не відповідало його волі в силу психічного розладу, та волевиявлення спадкодавця не було вільним, а також суду не надано належних та допустимих доказів з боку позивачки, які б підтвердили її посилання не те, що на час складання та посвідчення заповіту [PERSON] страждав на поведінкові та інші розлади здоровя, а також не міг усвідомлювати значення своїх дій у повній мірі та керувати ними. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вбачає, що заповіт, який посвідчений 18 березня 2016 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 385, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав все своє майно [PERSON], відповідає вимогам законодавства, щодо форми та державної реєстрації. При цьому, суд враховує, що до повноважень нотаріуса при посвідченні правочину відноситься визначення обсягу цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь у правочині (п.14 Інструкції\~\~про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої за № 296/5 від 22.02.2012\~ року (в редакції чинній на момент складання заповіту). Також, згідно п.16 вказаної Інструкції, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Проте, оскаржуваний заповіт [PERSON] від 18.03.2016 року відповідної відмітки нотаріуса про наявність фізичних вад заповідача не містить, навпаки вказано, що заповіт підписано власноруч заповідачем. З матеріалів справи вбачається та підтверджено сторонами у судовому засіданні, про те, що [PERSON] за життя не визнавався обмеженим у цивільній дієздатності або ж недієздатним. Отже, співставляючи пояснення, надані сторонами у судових засіданнях, та досліджені під час судового розгляду докази, суд зазначає про відсутність підстав вважати, що [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними при складанні заповіту від 18.03.2016 року. Суд, також не приймає до уваги посилання позивача, як підставу позову про те, що заповіт [PERSON] був складений на сторонню особу відповідача [PERSON], оскільки таке право заповідача призначити своїми спадкоємцями будь-яку фізичну особу, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, прямо передбачено чинним законодавством (ст.1235 ЦК України) та його обмеження законом не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, про те, що при складанні заповіту , який посвідчений 18 березня 2016 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №385, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав все своє майно [PERSON], волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки зібрані у справі докази не свідчать про те, що в момент складання заповіту він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає що заповіт був належним чином підписаний, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, відповідно до ст.1234 ЦК України, форма заповіту та порядок його посвідчення дотримано, тому відсутні підстави для визнання заповіту [PERSON] недійсним. В період розгляду справи, позивачка [PERSON] звернулася до суду з уточненими та доповненими позовними вимогами, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 15.05.2016 року, на майно а саме: квартиру №18 /вісімнадцять/, яка розташована в будинку №72 /сімдесят два/ по вул.Рішельєвській (Леніна) у м.Одесі; квартиру №4 /чотири/, яка розташована у будинку №36 /тридцять шість/ корпус 5 /пять/ по вул.Балківській у м.Одесі, а саме: 1/2 частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; - земельну ділянку №42,1/2 41, площею 0,099 га, яка розташована на території Єгорівської сільської ради, Садівниче товариство «Металург», цільове призначення - ведення індивідуального садівництва; - квартиру №43 /сорок три/, яка розташована у будинку №22А /двадцять два літера А/ корпус 1 /один/ по вул.Балківській у м.Одесі, а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; - квартиру №3 /три/, яка розташована у будинку №8 /вісім/ по 2 Стахановському провулку в м.Одесі, а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; квартиру №17 /сімнадцять/, яка розташована у будинку №22А /двадцять два літера А/ корпус 3 /три/ по вул.Балківській у м.Одесі, а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; квартиру №35 /тридцять пять/, яка розташована у будинку №22А /двадцять два літера А/ корпус 5 /пять/ по вул. Балківській у м.Одесі, а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; квартиру №55 /пятдесят пять/, розташовану у будинку №40А /сорок літера А/ корпус 1 /один/ по вул.Балківській у м.Одесі, а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно; також позивачка просить суд визнати за нею [PERSON] право власності на транспортний засіб «MITSUBISHI ASH», державний номерний знак [NUMBER] (номер шасі JMBXNGA2WBZ000110), а саме: ? частину, як на обєкт права спільної сумісної власності подружжя та ? частину, як на спадкове майно, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 15.05.2016 року, також просить усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом зобовязання [PERSON], [INFO] передати [PERSON] транспортний засіб «MITSUBISHI ASH», державний номерний знак [NUMBER] (номер шасі JMBXNGA2WBZ000110). Із матеріалів справи вбачається про те, що Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №2242, та зареєстрований 09.12.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 4085955, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 256736551101, позивачка [PERSON] є власником квартири №43, яка розташована у будинку №22-а корпус 1 по вул.Балківській у м.Одесі ( арк.сп.43); Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17413980 від 06.02.2014 року, яке видано Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції в Одеській області, та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 4580564, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 286824951101, позивачка [PERSON] є власником квартири №17, яка розташована у будинку №22-а корпус 3 по вул.Балківській у м.Одесі ( арк.сп.96); Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 15777739 від 31.12.2013 року, яке видано Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції в Одеській області, та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 4159097, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 260948551101, позивачка [PERSON] є власником квартири №35, яка розташована у будинку №22-а корпус 5 по вул.Балківській у м.Одесі ( арк.сп.98); Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.03.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №324, та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 5107574, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 319654051101, позивачка [PERSON] є власником квартири №55, яка розташована у будинку №40-А по вул.Балківській у м.Одесі ( арк.сп.100); Суд, із матеріалів справи вбачає про те, що позивачка [PERSON] є власником вищевказаного майна, на яке позивачка просить суд визнати право власності за нею. Вищевказане майно, власником якого є позивачка [PERSON] не входить до переліку спадкового майна (спадщини), яке залишилось після померлого 15.05.2016 року [PERSON], який при житті залишив заповіт, який посвідчений 18 березня 2016 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 385, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав все своє майно [PERSON]. Одночасно, позивачка [PERSON] у вищевказаному уточненому та доповненому позові, просить суд, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 15.05.2016 року на майно, де власником квартири [ADDRESS] (Леніна) у м.Одесі, є померлий [PERSON], на підставі Договору купівлі-продажу від 11.03.1992 року, який посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер №1-2572; та зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 17.04.1992 року ( арк.сп.48); Відповідно до договору міни від 09.10.1996 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №7323, та зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації від 23.10.1996 року, померлий [PERSON] є власником квартири №4, яка розташована у будинку №36 корпус 5 по вул.Балківській у м.Одесі (арк.сп.88). Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку Серія ОД, виданого Роздільнянською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю за №2, померлий [PERSON] є власником земельної ділянки №42,1/2 41, площею 0,099 га, яка розташована на території Єгорівської сільської ради. Садівниче товариство «Металург», цільове призначення - ведення індивідуального садівництва ( арк.сп.10, том.№2); Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №2624, та зареєстрований 09.12.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 3974878, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 249995951101, померлий [PERSON] є власником квартира №3, яка розташована у будинку №8 по провулку 2 Стахановський у м.Одесі ( арк.сп.93- 95); Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №105449 від 04.09.2013 року, померлий [PERSON] є власником транспортного засобу «MITSUBISHI ASH», державний номерний знак [NUMBER] (номер шасі JMBXNGA2WBZ000110) ( арк.сп.11,том.); Відповідно до ч.2,ч.4 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Із матеріалів справи вбачається про те, що Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 24.11.2016 року, зупиненно провадження по іншій цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна на праві спільної сумісної власності, визначення частки в праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом ( арк.сп.90,том.2); Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, про те, що позивачка [PERSON] не надала суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним, про визнання права власності на спадкове майно, про усунення перешкод в користуванні власністю. Також, суд вважає, що позивачка [PERSON] не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають. З цих підстав суд, відмовляє в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним, про визнання права власності на спадкове майно, про усунення перешкод в користуванні власністю. При таких обставинах, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту дійсним - підлягають задоволенню. \~\~\~\~ На підставі викладеного, та

Outcome: approved