Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 26 грудня 2005 року №762-ІV, в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,0553 га, визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 11 грудня 2006 року Дачненською сільською радою Біляївського району Одеської області на земельну ділянку площею 0,21 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), на земельну ділянку площею 0,0553 га, також визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07 травня 2014 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу (реєстровий №139), на земельну ділянку площею 0,21 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS], в частині спадкування земельної ділянки площею 0,0553 га. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] а. Також позивачка являється співвласницею (з долею 2/3 частини) житлового будинку та присадибної земельної ділянки площею 0,21 га, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Так склалося, що за життя спадкодавця він отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,21 га, яка фактично складається з двох присадибних земельних ділянок, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Зрозумівши, що житловий будинок під № 23-а залишився без присадибної ділянки спадкодавець за життя вирішив провести розподіл земельної ділянки площею 0,21 га, про що 2 серпня 2013 року уклав відповідну нотаріально посвідчену заяву (реєстровий № 446). Однак, спадкодавець помер 12 серпня 2013 року, не довівши розпочату справу до кінця, у зв'язку з чим вважаю, що єдиною можливістю вирішити дане проблемне питання можливо лише звернувшись до суду з даною позовною заявою. У судовому засіданні представник позивачки на позові наполягала та просила його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позову. Представник відповідача Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову та просив справу слухати у його відсутність (а.с.54). Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]-а, згідно свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченими 07.05.2014 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Кифоренко Р.Б. (а.с.7,8). Крім того, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28.03.2016 року, за позивачкою було визнано право власності на 1/6 частину вказаного житлового будинку (а.с.10-14), залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.07.2016 року (а.с.15-20). Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.05.2014 року та 15.11.2016 року, позивачка здійснила реєстрацію свого права власності (а.с. 9,21). Також позивачка являється співвласницею (з долею 2/3 частини) житлового будинку та присадибної земельної ділянки площею 0,21 га, розташованих за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину, посвідченими 7 травня 2014 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Кифоренко Р.Б. (№№136, 137) (а.с.12,24). Дачненською сільською радою Біляївського району Одеської області [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,210 га, серії [NUMBER] від 11.12.2006 року (а.с.26). Спадкодавець [PERSON] за життя вирішив провести розподіл земельної ділянки площею 0,21 га, про що 2 серпня 2013 року уклав відповідну нотаріально посвідчену заяву за реєстровим № 446 (а.с.29). Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положеннями ст. 328 ЦК України встановлено право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1301 зазначеного кодексу говорить, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також і в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст.. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню.

Outcome: approved