Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] після уточнення позовних вимог звернулась до суду з позовом про визнання права власності на ? частину будинку [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 вересня 2006 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який 09.09.2009 року був розірваний. [INFO] у сторін народився син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. До реєстрації шлюбу з 20.10.2002 року по 14.09.2006 року сторони проживали однією сім»єю без шлюбу, були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки, але не звертались до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрації шлюбу. За час спільного проживання ними було придбано будинок [ADDRESS]. Вищевказаний будинок був придбаний ними за спільні кошти, коли вони проживали однією сім»єю. Таким чином, зазначене вище нерухоме майно є їхньою сумісною власністю і кожному з них належить по ? його частини. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією поділу майна, що було ним придбано в період проживання однією сім»єю, однак він ухиляється від поділу, нічого ділити не бажає, що й змусило її звернутись до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Представник позивачки [PERSON] позов її довірительниці підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, з доводами позивачки погодився, проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши сторони, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20.10.2002 року по 14.09.2006 року проживали однією сім»єю. Даний факт встановлено рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 1 серпня 2011 року. Під час проживання однією сім»єю сторонами було придбано будинок по [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі -продажу від 20.06.2003 року, посвідченого Онуфріївської державною нотаріальною конторою. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 74 СК України (чинного з 1 січня 2004 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до вимог пунктів 2, 4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Отже обовязок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який її не оспорює. Стаття 12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, який діяв на час придбання будинку визначає, що громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Стаття 17 вищезазначеного закону передбачає, що майно придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Таким чином, оцінивши всі докази у їх сукупності, їх допустимості, належності, а також достатності, суд вважає доведеним, що спірний будинок придбавався сторонами під час спільного проживання, а тому є спільною сумісною власністю сторін та кожен з них має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати, тому суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 229, 40 грн. та 350 грн. на правову допомогу.

Outcome: approved