Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його та поділ. В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 04 вересня 1996 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] та дочок [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO]. Під час перебування у шлюбі ними придбано земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 4625385200:06:002:0020 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Ярушичі Стрийського району. На цій ділянці ними збудувано будинок № 44а по вул.Сонячній. Будівництво житлового будинку здійснювалося за спільні кошти спільною працею. Після завершення будівництва у 2007р. здачею будинку в експлуатацію займався відповідач [PERSON], тому всі правовстановлюючі документи оформлені на нього. Також, під час перебування в шлюбі ними також набуто у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 4625385200:06:002:0050 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с.Ярушичі Стрийський район Львівська область. Відповідач зареєстрував там своє місце постійного проживання у спірному будинку. Між сторонами часто виникають суперечки щодо проживання позивачки [PERSON] та дітей у збудованому будинку у с.Ярушичі Стрийського району, оскільки відповідач не дає згоду на реєстрацію останніх у спірному будинку. [PERSON] стверджує, що житловий будинок № 44а по вул.Сонячній в с.Ярушичі Стрийського району є його особистою власністю, а не спільною власністю подружжя, оскільки у будівництво будинку вкладено його особисті кошти та власна праця. Остання з такими доводами відповідача не погоджується, шлюбний договір між ними не укладався, домовленості про добровільний поділ майна досягнути не можуть, тому позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачка [PERSON] підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, повторно в судове засідання не прибув, заяви про розгляд справ за його відсутності не подав, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив рішення на підставі наявних у ній доказів. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] також повторно в судове засідання не зявилися. Від останнього надійшла заява, в якій він просив розгляд справи відкласти, оскільки не має взяти участь у судовому розгляді, через зайнятість у розгляді справи в Трускавецькому міському суді Львівської області. Неявка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, чи її представника не перешкоджає судовому розгляду, тому суд розглянув справу за відсутності останніх. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 статті 16 цього Кодексу визначає перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved