Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її колишньому чоловікові [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,9880га, що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 21.03.2005р. Вказує, що [INFO] року [PERSON] помер. За свого життя заповіту він не зробив. Стверджує, що вона являється спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, оскільки її, позивачки [PERSON] шлюб з [PERSON] було розірвано 15.04.1998 року, однак вони не припинили подружніх відносин та після розлучення продовжували проживати разом і вести спільний побут. Покликається на те, що зверталася до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав після смерті [PERSON], де їй роз'яснено, що вона претендує на спадкове майно останнього як спадкоємець за законом четвертої черги спадкування, однак їй необхідно встановити факт проживання однією сім'єю із спадкодавцем [PERSON] для належного оформлення своїх спадкових прав. Окрім цього зазначила, що у неї, позивачки [PERSON] відсутній оригінал Державного акту на спірну земельну ділянку. З огляду на наведене, просить суд встановити факт її проживання однією сім'єю з квітня місяця 1998 року із [PERSON], котрий помер [INFO] року за адресою: с.Черневе Мостиського району Львівської області. Окрім того, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,9880га, що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 21.03.2005р. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надіслала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача - Чернівської сільської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглянути справу у його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду копію спадкової справи за №532/2016, заведеної внаслідок смерті [PERSON], котрий помер [INFO] року. Просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) роз'яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.01.2012 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку площею 0,9880га що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 21.03.2005р. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] до 15.04.1998 року проживав у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON], що підтверджується повторною копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.07.2002 року. В подальшому, після розірвання шлюбу між позивачкою [PERSON] і [PERSON] вказані особи й надалі проживали однією сім'єю, вели спільний побут, тощо. Вказане підтверджується довідками, виданими Чернівською сільською радою Мостиського району за №№1646, 1648 від 17.07.2016 року, з яких вбачається, що на час смерті спадкодавця [PERSON], з таким була зареєстрована та проживала позивачка [PERSON]; актом обстеження на факт проживання [PERSON], 1953р.н., виданого Чернівською сільською радою Мостиського району, з якого відомо, що [PERSON], 1951р.н. та [PERSON], 1953р.н. дійсно проживали однією сім'єю після розірвання шлюбу, вели спільне господарство, тощо; письмовими поясненнями свідка [PERSON], з яких відомо, що [PERSON] і [PERSON] після розірвання шлюбу й надалі проживали однією сім'єю, вели спільний побут аж до смерті [PERSON], що наступила [INFO] року. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч.4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, як вбачається з вищенаведеного, позивачка [PERSON] та [PERSON], котрий помер [INFO] року із квітня місяця 1998 року року проживали однією сім'єю у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] Оскільки встановлення факту родинних відносин має для позивачки [PERSON] суттєве юридичне значення, так як через відсутність актового запису про реєстрацію шлюбу між нею та [PERSON], вона позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити факт спільного проживання позивачки [PERSON] з спадкодавцем [PERSON] з квітня місяця 1998 року і до дня смерті останнього, а саме до [INFO] року. Щодо позовних вимог позивачки [PERSON] про визнання за такою права власності на земельну ділянку площею 0,9880га, що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району, то з даного приводу слід зазначити наступне. Судом встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,9880га, що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 21.03.2005р. [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] Спадкодавець за життя усім своїм майном, в тому числі, як вважає суд, і зазначеним вище будинковолодінням, не розпорядився. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як відомо із ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. У ст.1264 ЦК України зазначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Слід зазначити те, що позивачка [PERSON] спадщину (спірну земельну ділянку) прийняла, оскільки проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час смерті такого за адресою: [ADDRESS] У відповідності до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Вищевказані дії позивачки [PERSON] суд розцінює, як вступ у фактичне володіння спадковим майном, тобто приходить до висновку, що така вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку оформити право власності на спірну земельну ділянку, оскільки на таку відсутній (втрачений) спадкодавцем [PERSON] оригінал Державного акту. Вказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть [PERSON]; звітом про оцінку земельної ділянки; копією паспорта позивачки [PERSON]; копією спадкової справи №532/2016, заведеної внаслідок смерті [PERSON]; довідками виданими Чернівською сільською радою Мостиського району; копіює Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 21.03.2005 року; іншими матеріалами справи. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування за законом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Виходячи з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст.ст.81, 131 Земельного кодексу України зазначається, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі і в порядку спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за позивачкою права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved