Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 вересня 2004 року у виконавчому комітеті Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 09. Вказує, що за час шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що сімейне життя у них не склалося через те, що чоловік надає перевагу азартним іграм, проявляє до неї неповагу та грубість. Неодноразові її спроби налагодити стосунки не призвели до примирення між сторонами. Вважає, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, а примирення між ними неможливе. На підставі наведеного просить шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак направила до суду заяву, в якій вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та справу просить розглядати у її відсутності. Зазначила, що з часу звернення до суду, а це 09 жовтня 2019 року вони не примирилися, більше того, зазначає, що відповідач за вказаний період двічі притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї що до неї, неодноразово виганяв її з будинку, зловживає спиртними напоями, грає в азартні ігри, погрожує суїцидом, що вже є нестерпним для неї та дітей. Також вказує на те, що відповідач ночами приходить до її батьків, де на даний час вона проживає із дітьми, лякає їх, ображає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте, від його представника [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із установленим на всій території України - карантину, задля запобігання поширенню коронавірусу COVID-19. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Встановлено, що дана справа розглядається повторно після скасування заочного рішення від 27 листопада 2019 року, як під час розгляду справи № 715/2194/19 так і даного розгляду, відповідач жодного разу до суду не з`явився. Від його представника повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. А тому вважаю, що наступне відкладення розгляду справи буде порушувати право позивачки на справедливий суд в продовж розумного строку в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що справу можна розглядати без участі відповідача та його представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні норми закріплені в ч. 1 ст. 24 СК України. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 04 вересня 2004 року у виконавчому комітеті Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 09. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] . Крім того, встановлено, що за час шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом в становлено, що причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, які виникли в сім`ї, через різні погляди на життя, як наслідок цього постійні сварки та непорозуміння, через що сторони втратили почуття любові один до одного. На даний час сторони не проживають разом з жовтня 2019 року, позивачка із дітьми проживає у своїх батьків. Крім того встановлено, що позивачка звернулася до суду із вказаним позовом 09 жовтня 2019 року, 27 листопада цього ж року, Глибоцьким районним судом Чернівецької області ухвалено заочне рішення, яким шлюб між сторонами розірвано Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25.02.2020 року, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення - задоволено, заочне рішення від 27 листопада 2019 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - скасовано, а справу призначено до розгляду. Отже, з моменту порушення позивачкою питання про розірвання шлюбу минуло більше ніж шість місяців, за цей час сторони не примирилися, більше того, як встановлено в судовому засіданні їхні стосунки погіршилися. Встановлено, що постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.01.2020 року, яка залишена в силі постановою Чернівецького апеляційного суду від 02.03.2020 року, відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, за те, що він 18 січня 2020 року біля 15 години за місцем свого проживання в с. Опришени Глибоцького району Чернівецької області, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] , ображав її, виражався на її адресу нецензурними словами, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю. Крім того, встановлено, що 13 лютого 2020 року згідно зі ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та з урахуванням існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи, відносно відповідача [PERSON] винесено терміновий заборонний припис строком на 10 діб у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства 13.02.2020 року біля 12:53 години стосовно постраждалої особи [PERSON] . Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, бажання і надалі проживати однією сім`єю із відповідачем вона не має, а тому подальше збереження шлюбу суперечить вимогам закону про право позивача на добровільність шлюбу, а примушування до збереження шлюбу є порушенням права дружини. Отже, суд встановив, що сім`я розпалась через непорозуміння, які виникли в сім`ї, за довготривалий період часу розгляду справи сторони не примирилися, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач та його представник не одноразово клопотали про відкладення справи, однак, не надали будь яких пояснень чи заперечень, не надали жодних клопотань про надання строку на примирення чи пояснень щодо вжитих відповідачем заходів для примирення, а тому, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї між сторонами неможливе, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, тому шлюб слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved