Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 14.07.2012 року Виконавчим комітетом Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 02, а також стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1600 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що протягом спільного життя вони виявили, що мають різні характери та погляди на сімейне життя, через що в сімї виникали сварки. Вони не проживають однією сімєю та спільне господарство не ведуть, а тому вона вважає, що її шлюб з [PERSON] носить формальний характер і підлягає розірванню. Крім того вказує, що від шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO]. Відповідач є батьком дитини, однак не надає матеріальної допомоги на утримання сина, у звязку з чим вона звернулася з даним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не зявилась, але подала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позовних вимог наполягає та просить справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає та просить розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14 липня 2012 року Виконавчим комітетом Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 02, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області № 2922 від 06 жовтня 2017 року (а.с.16). Сторони проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, а тому суд вважає, що збереження шлюбу суперечить їх інтересам та відповідно до положень ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на вищевикладене, суд вважає можливим змінити прізвище позивачки на дошлюбне - «Степаненко». Судом встановлено, що відповідач проживає окремо від дитини та допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції\~\~про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 вказаного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що утримання неповнолітньої дитини це обовязок батьків, а не їх право, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1600 грн., щомісяця на утримання сина [PERSON], що буде достатнім для його гармонійного розвитку.

Outcome: approved