Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 12 червня 2006 року між нею та Кременчуцькою філією ВНЗ ВМУРоЛ «Україна» було укладено договір №П-7 строкової відсоткової позики. Відповідно до п.2.1 Договору позики, конкретна сума позики визначається по факту внеску позикодавцем грошових коштів в касу позичальника. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 932 від 12.06.2007 року нею було внесено в касу КФ ВНЗ «Відкритого міжнародного університету розвитку людини «Україна» 20 400 гривень, на виконання умов договору строкової відсоткової позики. Крім того, факт отримання позикових коштів від неї підтверджується аудиторським висновком аудиторської фірми ПП АФ «Інсайт» на виконання завдання з аудиту спеціального призначення фінансової інформації Кременчуцької філії ВНЗ ВМУРоЛ «Україна». Відповідно до п.2.4 Договору позики, повернення позики позикодавцю повинно здійснюватись позичальником щомісячно до десятого числа наступного місяця рівними частками та вся сума повинна бути повністю повернена до 11 червня 2011 року. Пунктом 2.2 означеного договору передбачено сплату позикодавцеві за користування позикою винагороду у розмірі 2% на місяць, розрахунок такої винагороди здійснюється на залишок заборгованості за фактичну кількість днів ( п.2.3.договору). На даний час позичальником умови договору не виконані взагалі. Позика не повернута, винагорода за користування позикою також не сплачувалася жодного разу. Таким чином, на час звернення до суду заборгованість за договором позики складає 86930,05 грн., з яких основна сума заборгованості - 20 400 грн., винагорода за користування позикою в сумі 28 560 грн., інфляційні в розмірі 3% річних в сумі 15 309,63 грн. та штрафні санкції в сумі 7 351,42 грн. Оскільки термін дії договору закінчився 11 червня 2011 року, за цей час вона жодного разу не отримала винагороди за користування позикою, також їй не повернуті кошти, надані в якості позики, просила стягнути з відповідача заборгованість за договором строкової відсоткової позики в сумі 86 930,05 грн. У судовому засіданні 26.05.2014 року позивачка та її представники позовні вимоги підтримали з тих же підстав, просили позов задовольнити, в подальшому у судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, від позивачки надійшла заява, в якій вона просила позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 3% річних в сумі 15 309,63 грн. та штрафних санкцій в сумі 7 351,42 грн. залишити без розгляду та справу розглядати у її відсутність та відсутність її представників. Представник відповідача у судовому засіданні 26.05.2014 року позов не визнав, просив застосувати строк позовної давності до вимог позивачки та у задоволенні позову просив відмовити. В подальшому 10.06.2014 року у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважав можливим розглядати справу у відсутність представника відповідача. Ухвалою суду від 10.06.2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 3% річних в сумі 15 309,63 грн. та штрафних санкцій в сумі 7 351,42 грн. залишені без розгляду. Заслухавши пояснення позивачки, її представників, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У судовому засіданні встановлено, що 12 червня 2007 року Кременчуцькою філією вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» було укладено 2 договори строкової відсоткової позики, а саме: з [PERSON] договір позики № П-6 та з [PERSON] № П-7. Згідно умов договору, укладеного між відповідачем та [PERSON] визначено розмір позики в сумі 20 400 гривень, які в той же день були внесені в касу Київської філії ВМУРОЛ «Україна», про що позикодавцеві була видана квитанція до прибуткового касового ордеру № 932 від 12 червня 2007 року, у якій було зазначено, що підставою для внесення коштів є позика згідно договору №6 від 12 червня 2007 року. З урахуванням цього очевидним вбачається висновок, що при внесенні коштів помилково у квитанції було вказано номер договору позики №6 замість №7, та зазначена дата укладення договору 12.06.2007 року. Вказані обставини були встановлені колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в рішенні Апеляційного суду Полтавської області по праві № 22-ц-78/2012 р. від 12 січня 2012 року. Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, факт отримання Кременчуцькою філією ВНЗ ВМУРоЛ «Україна» позикових коштів від працівників філії у червні-липні 2007 року, в тому числі і від [PERSON] підтверджується аудиторським висновком аудиторської фірми ПП АФ «Інсайт» на виконання завдання з аудиту спеціального призначення фінансової інформації Кременчуцької філії ВНЗ ВМУРоЛ «Україна» ( а.с.72-85). За таких обставин суд вважає, що договір позики від 12 червня 2006 року № П-7 між сторонами був укладений 12 червня 2007 року, після внесення [PERSON] на рахунок коштів в сумі 20 400 гривень. Відповідно до п.2.4 Договору позики, повернення позики позикодавцю повинно здійснюватись позичальником щомісячно до десятого числа наступного місяця рівними частинами та вся сума повинна бути повністю повернена до 11 червня 2011 року. Пунктом 2.2. означеного договору передбачено сплату позикодавцеві за користування позикою винагороду у розмірі 2% на місяць, розрахунок такої винагороди здійснюється на залишок заборгованості за фактичну кількість днів. Як зазначила позивачка, відповідачі усяким чином намагаються уникнути виплати грошових сум. Термін договору позики закінчився 12 червня 2011 року, за цей час, вказує позивачка, вона жодного разу не отримала винагороди за користування позикою, також їй не повернули кошти, надані в якості позики. Таким чином, на час звернення до суду заборгованість за договором позики складає 48960 грн., з них основна заборгованість 20 400 гривень, винагорода за користування позикою в сумі 28560 гривень ( 2% від 20 400 грн.= 408 грн. Заборгованість за користування позикою з липня 2007 року по квітень 2013 року за 70 місяців, 408 грн. х 70 = 28560 грн.). Оскільки відповідачем вищезазначені кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає необхідним стягнути їх за рішенням суду. Підстав для застосування строків позовної давності, про що просить відповідач, суд не вбачає. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також судовий збір, відповідно до ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.. ст.. 1046,147,1050 ЦК України,

Outcome: approved