Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток у спільній власності подружжя, посилаючись на слідуючі обставини. 16 липня 1997 року відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського району Одеської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від даного шлюбу у сторін народилась двоє дітей. Позивачка вказує, що 20.03.2002 року вона з відповідачем придбала житловий будинок, розташований [ADDRESS]. 05.12.2012 року Татарбунарською міською радою їм було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на вищевказаний житловий будинок та цього ж дня воно було зареєстровано в державному реєстрі. Разом з тим, позивачка зазначає, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно та державна реєстрація були оформлені тільки на ім'я її чоловіка, [PERSON] та згідно документів він є титульним власником вищевказаного житлового будинку. На даний час [PERSON] бажає подарувати своїм дітям вказаний житловий будинок та має намір переїхати проживати до [ADDRESS]. При зверненні до приватного нотаріуса [PERSON] з приводу своєї долі у придбаному в шлюбі будинку, їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з заявою про визначення часток у спільній власності, оскільки будинок був придбаний у період шлюбу. За таких обставин, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак направила до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16.08.1997 року (а.с.6) видно, що 16.08.1997 року відділом реєстрації актів громадського стану Татарбунарського району Одеської області був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що було зроблено актовий запис за № 34. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на «[PERSON]». Із копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.12.2012 року (а.с.7) видно, що власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] значиться [PERSON]. З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майна від 05.12.2012 року (а.с.8), копії технічного паспорту на будинок [ADDRESS] (а.с.9-12) видно, що власником будинку розташованого за адресою [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 18.10.2012 року № 181 в обмін договору купівлі-продажу від 20.03.2002 р № 1205 є [PERSON]. Із листа приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу №961/02-31 від 02.10.2014 року (а.с.14) видно, що [PERSON] відмовлено у посвідченні договору дарування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], оскільки зазначений житловий будинок належить подружжю - йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, тобто частки співвласників не визначені. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 370, 372 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що відповідає вимогам ст.60 Сімейного Кодексу України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту ст.70 Сімейного Кодексу України частки майна дружини та чоловіка є рівними, оскільки інше не було визначено ними домовленістю або шлюбним договором. Враховуючи викладене, з урахуванням положень ст.11 ЦПК України, суд вважає можливим визначити за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частці вищезазначеного житлового будинку, припинивши їх право спільної сумісної вланості.

Outcome: approved