Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання заповіту посвідченого 04.09.2013 р. державним нотаріусом Буської державної контори недійсним. В обґрунтування позову посилається на ті обставини, що після смерті її батька [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно вона звернулася із письмовою заявою до приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. про прийняття спадщини згідно заповіту від 18.06.2004 р., згідно якого спадкоємцями є вона та її брат [PERSON] При цьому було повідомлено, що вже є відкрита нотаріальна спадкова справа на її брата [PERSON] по спадкуванню по заповіту від 04.09.2013 р. Вважає, що згідно вимог ст.231 ЦК України даний правочин був вчинений батьком проти його волі, внаслідок застосування до нього психологічного тиску з боку її брата [PERSON] Їй відомо, що її брат відповідач по справі неодноразово намовляв батька про те, що все майно повинно перейти саме йому, оскільки позивачка працює і може заробити на новий будинок, а відповідач не реалізувався в житті і йому потрібно допомогти. Також відомо, що батько з братом приходили у Олеську селищну раду, однак коли секретар селищної ради повідомила, що дії по посвідченню заповіту проводяться у відсутності сторонніх осіб, то покійний батько повідомив, що [PERSON] наполягає, щоб він все переписав на нього, але так як в нього є ще дочка, внучка та правнучка, з якими проживає, то ще подумає. Крім цього батько з братом приходили до приватного нотаріуса Дячик А.В. 03-04.09.2013 р. по питанню заповіту, відповідач дуже нервував та скандалив з батьком. Коли батько залишився один, то нотаріус питала чи є ще крім сина діти, батько повідомив, що є дочка з якою проживає, після цього відмовився робити заповіт і вийшов з кабінету, але нотаріус чула, що відповідач почав скандалити із батьком, грубо вимагав, щоб він зробив заповіт лише на нього і в наступного нотаріуса не повідомляв про наявність сестри. Вважає, що відповідач досяг своєї мети та заставив батька скласти заповіт лише на нього. Тому вважає, що заповіт як односторонній правочин слід визнати недійсним як такий, що вчинений без вільного волевиявлення спадкодавця та із застосуванням до нього психічного тиску. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та просять його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник позов заперечили повністю та пояснили, що [INFO] року помер батько сторін [PERSON]. Ще задовго до його смерті позивачка створила їх батькові нестерпні умови проживання, також була неналежна поведінка чоловіка позивачки по відношенню до батька. Батько довгий час проживав у відповідача в будинку та догляд за ним здійснював саме він та його дружина, а саме: годували та доглядали, лікували у лікарні, через це батько і змінив заповіт від 18.06.2004р. та склав новий 04.09.2013 р., яким все своє майно заповів саме відповідачу. Під час складання заповіту присутній не був, чекав у коридорі. Супроводжував до нотаріуса, так як батько був похилого віку, у нього було хворе серце, тому вважав за потрібне йти з батьком до нотаріуса. Тиску відповідач не чинив, не погрожував йому, це була добра воля батька змінити заповіт. Вважає, що по відношенню до батька тиск чинився лише зі сторони позивачки [PERSON] Просять відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - нотаріус Буської державної нотаріальної контори Львівської області Парфенюк О.В. в судовому засіданні зазначив, що немає жодних підстав для визнання заповіту недійсним та пояснив, що заповіт [PERSON] 04.09.2013 р. був посвідчений ним у його кабінеті у приміщенні Буської державної нотаріальної контори Львівської області. При цьому нотаріусом з'ясовувалося особу [PERSON], остатній надав пояснення про те, які дії бажає вчинити, було з'ясовано з ким проживає [PERSON], який повідомив, що проживає з сином, який здійснює його догляд, крім цього повідомив, що крім сина у нього є ще дочка. Нотаріус з'ясовував чому заповіт тільки на сина, а не на дочку. При посвідченні заповіту встановлено та засвідчено волю батька, сумнівів в його адекватності не було. Нотаріус не з'ясовував з ким він приходив до нотаріальної контори, оскільки заповіт посвідчувався виключно в присутності тільки [PERSON], заповіт підписаний ним особисто і нотаріус спілкувався виключно із спадкодавцем. Жодних сумнівів у тому, що при укладенні заповіту відсутня воля [PERSON] не було і, тому він посвідчив оскаржуваний заповіт. Для укладення заповіту [PERSON] звертався в нотаріальну контору лише один раз. Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.5). Відповідач [PERSON] є рідним сином померлого [PERSON], а позивачка [PERSON] являється рідною дочкою померлого [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на будинок за адресою: [ADDRESS] 18.06.2004 р. [PERSON] було складено заповіт за яким він все своє майно заповів у рівних частках на двох дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Однак, 04 вересня 2013 року [PERSON] було складено другий заповіт, яким все належне йому майно він заповів на користь сина [PERSON], який посвідчено державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Парфенюком О.В., реєстровий номер 499 (а.с.4). Після смерті батька позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. із письмовою заявою від 28.08.2014 р. про прийняття спадщини по заповіту від 18.06.2004 р. (а.с.8). Нотаріусом позивачці було повідомлено про відкриття спадкової справи за заповітом від 04.09.2013 р., який складений на користь відповідача [PERSON]. В судовому засіданні свідок Дячик А.В. показала, що вона працює приватним нотаріусом Буської нотаріальної контори. 03.09.2013 р. до неї прийшов відповідач з батьком за посвідченням заповіту. Коли [PERSON] залишився сам в кабінеті вона його спитала з ким він проживає, на що відповів, що з дочкою. Чому він хоче посвідчити заповіт на сина, то про це він говорив не впевнено, сказав, що з покійною дружиною обговорювали про складення заповіту на двох дітей, тому вона дала час подумати та прийти на наступний день. Коли [PERSON] вийшов в коридор, то вона почула розмову з сином [PERSON] на підвищених тонах та крики. З цього вона зробила висновок, що син хотів, щоби заповіт був складений лише на нього. При розмові з [PERSON] її насторожило те, що він проживає з дочкою, а заповіт бажає скласти в користь сина, однак до кінця він вагався, поводився невпевнено, тому були сумніви у його справжній волі. В цей самий день вона бачила їх біля державного нотаріуса. Суд критично оцінює показання дані свідком Дячик А.В., оскільки вони жодним чином не підтверджують обставин щодо посвідчення заповіту [PERSON] 04.09.2013 р. державним нотаріусом Буської держаної нотаріальної контори Парфенюком О.В. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що покійний [PERSON] приходив в селищну раду із сином [PERSON] Коли залишився в кабінеті один, то сказав, що бажає скласти заповіт. Вона запитала чи добре він подумав, на що він розплакався і вийшов з кабінету. Він їй не сказав на кого саме хоче скласти заповіт. Він усвідомлював свої дії, у неї не було сумнівів, що він не усвідомлює чи не розуміє значення своїх дій. Із пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що їм не відомі обставини складання заповіту 04.09.2013 р., їм відомо лише те, що був складений заповіт на двох дітей, так як це була воля двох батьків, зокрема, покійної матері [PERSON] А чому вподальшому змінений заповіт пояснити [PERSON] не змогла, а [PERSON] припустила, що змінений заповіт під тиском [PERSON] А тому аналізуючи показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд вважає, що такі не підтверджують тих обставин, які підлягають доказуванню в даному спорі, оскільки свідчать лише про те, що [PERSON] не повідомляв їм про намір заповісти своє майно відповідачу. Жодні обставин щодо складання та посвідчення заповіту їм не відомі. Із пояснень в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] випливає, що позивачці ще при житті батька було відомо про, те що останній змінив попередній заповіт та склав інший заповіт 04.09.2013 р., яким все своє майно заповів сину [PERSON] Зокрема, свідок [PERSON], яка являється дочкою [PERSON], показала, що вона особисто питала свого діда [PERSON] чому він змінив заповіт, однак він не міг пояснити, разом з тим свідок ствердила, що це була воля діда. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 Цивільного кодексу України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Стаття 1235 Цивільного кодексу України визначає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Згідно ст. 1254 Цивільного кодексу України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 ЦК України. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ст.231 ч.1 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами. Як зазначено в заповіті від 04.09.2013 р. (а.с.4), під час складання заповіту нотаріусом була встановлена особа заповідача та перевірена його дієздатність. Крім цього, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса Парфенюка О.В. о 11 год. 30 хв. особу його встановлено, дієздатність перевірено. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даючи юридичну оцінку поясненням сторін, показанням свідків та поданим по справі доказам, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки волевиявлення [PERSON] на складання заповіту від 04 вересня 2013 року було вільним та відповідало його волі, а процедура підписання цього заповіту та вимоги щодо його оформлення були дотримані. Доказів на спростування цього позивачем суду не надано. Судом не встановлено об'єктивних даних, які містяться у відеозаписі та фотофайлах, які подані позивачкою, а також які містяться у відеозаписі, який подано відповідачем, що необхідні для встановлення об'єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду вони не підтверджують та не спростовують жодних обставин справи, тому не можуть бути взяті судом до уваги. Оцінюючи в сукупності всі докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту від 04.09.2013 р. недійсним задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 203, 215, 231, 1233, 1234, 1235,1247,1248, 1254, 1257 ЦК України,

Outcome: dismissed