Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] у січні 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування частини будинку недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що вона, відповідачі та третя особа по справі є співвласниками будинку [ADDRESS]. Позивач володіє 20/100 частиною спірного домоволодіння, відповідач [PERSON] на даний час володіє його 147/400 частиною, відповідачу [PERSON] до укладення договору дарування від 29.05.2014 року на праві власності належало 49/200 частин будинку, третя особа по справі [PERSON] на даний час володіє 31/100 частиною спірного будинку. 29.05.2014 року між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування 49/200 частин будинку [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу П»ятаковим С.А., за яким відповідач [PERSON] подарував свою частину будинку відповідачу [PERSON] Відповідно до акту ЖЕК від 09.09.2013 року, який був затверджений начальником ЖЕК, було обстежено домоволодіння за вказаною вище адресою та встановлено, що на території домоволодіння виявлено невідповідність технічному паспорту, а саме відсутня частина будинку «А-1» та «а-1» до фундаменту. В акті також було зазначено, що дана частина будинку знесена без згоди представника співвласника [PERSON] З вищенаведеного випливає, що на момент посвідчення нотаріусом договору дарування [PERSON] своїх 49/200 частин спірного будинку відповідачу [PERSON] цього нерухомого майна не існувало, воно було знесено відповідачем [PERSON] для нового будівництва. Оскільки умовами вище вказаного договору дарування порушено майнові права позивача, штучно погіршено не на її користь співвідношення часток у спільному частковому майні спірного домоволодіння, вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права, просить суд на підставі ч. 5 ст. 203 ЦК України визнати недійсним договору дарування 49/200 частин будинку [ADDRESS] від 29 травня 2014 року, укладеного між відповідачами по справі, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу П»ятаковим С.А. В судовому засіданні представники позивачки в повному обсязі підтримали заявлені нею позовні вимоги та просили суд про їх задоволення в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи. Його представник в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений судом про день та час розгляду справи. В своїй письмовій заяві просить проводити розгляд справи без його участі та відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими. Третя особа по справі [PERSON] в судове засідання не з»явилася, належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, в своїй письмовій заяві просить проводити розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача [PERSON], вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 29.05.2014 року відповідач [PERSON] подарував відповідачу [PERSON] 49/200 частин житлового будинку [NUMBER] з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться на [ADDRESS], які належали йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15 Київською державною нотаріальною конторою 07.10.2008 року. (а.с. 13-15). Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.02.2014 року відповідач [PERSON] володіє 147/400 частиною даного домоволодіння. Іншими співвласниками спірного будинку є: позивач [PERSON], якій відповідно до договору дарування від 26.06.2008 року належить 20/100 частин у спірному домоволодінні і 49/400 частин спірного будинку належить їй на підставі заповіту складеного [PERSON] і посвідченого 15 Київською державною нотаріальною конторою 02.03.2012 року, разом це становить 129/400 частин будинку, а також третя особа [PERSON], якій належить 124/400 частин житлового будинку, відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 26.02.2008 року та договором дарування від 26.06.2008 року. В судовому засіданні представники позивача по справі посилалися на те, що на момент посвідчення нотаріусом спірного договору дарування відповідачем [PERSON] 49/200 частин будинку відповідачу [PERSON], вказаної частини будинку не існувало, а відтак правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, що є підставою для визнання його судом недійсним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі та реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 234 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійним. Згідно із ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 718 ЦК України предметом договору дарування можуть виступати майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому, а також нерухомі і рухомі речі (в тому числі гроші та цінні папери). Відповідно до 719 ЦК України договір дарування майнового права укладається так само, як і договір дарування нерухомої речі у письмовій формі. Статтею 722 ЦК України передбачено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного та

Outcome: dismissed