overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що має двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які мешкають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у звязку з чим вона вимушена звернутись до суду. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1\\2 частки всіх його доходів щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до їх повноліття. В суді, до початку розгляду справи, позивачка письмовою заявою зменшила розмір позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1\\3 частки всіх його доходів щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до їх повноліття. В цій же заяві просила розглянути справу без її участі, підтримавши зменшені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач надав суду письмову заяву про визнання позову, в якій зазначив, що згодний сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок в розмірі 1\\3 частки всіх доходів щомісячно. Просив розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує нічиїх прав та інтересів, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. За свідоцтвом про народження 1-НО № 250331 від 12.03.2009 року, виданим Приморським відділом РАГС Маріупольського міського управління юстиції, [PERSON] народилась 26 лютого 2009 року, її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. (а.с.4) Згідно свідоцтва про народження 1-ЕЛ №066992, виданого відділом РАЦС Чернігівського міського управління юстиції, [PERSON] народилась 22 липня 2001 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати неповнолітню дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Таким чином, відповідно до ст.181,182, 183 Сімейного кодексу України, враховуючи стан здоровя та матеріальний стан платника аліментів та дітей, відсутність доказів того, що на утриманні відповідача перебувають інші непрацездатні особи, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх доньок у розмірі 1\\3 всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом 17.12.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст..88 ЦПК України, оскільки позивач за законом звільнений від сплати судового збору, суд стягує судові витрати на користь держави з відповідача (судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок).. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що між нею та відповідачем [PERSON] 17.07.1998 року було укладено шлюб, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану ЗМУЮ, актовий запис № 348. Від цього шлюбу [INFO] року народилася дитина - [PERSON]. Спільне життя з відповідачем у неї не склалося і рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2012 року шлюбу було розірвано. Син - [PERSON] мешкає разом з позивачкою, яка самостійно несе усі обов'язки по його утриманню та вихованню, і згоди щодо розміру та порядку сплати відповідачем аліментів та його участі у вихованні та утриманні дитини між сторонами не досягнуто, у зв'язку з чим просить стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Вислухав пояснення учасників процесу, дослідив матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17 липня 1998 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану ЗМУЮ, актовий запис № 348. Від цього шлюбу [INFO] року народилася дитина - [PERSON]. Спільне життя з відповідачем у позивачки не склалося і рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2012 року шлюб було розірвано. Відповідно до довідки № 104 від 11.01.2014 року, дитина - [PERSON] мешкає разом з позивачкою, яка самостійно несе усі обов'язки по його утриманню та вихованню, і згоди щодо розміру та порядку сплати відповідачем аліментів та його участі у вихованні та утриманні дитини між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину при будь-яких обставинах не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.. 183 СК України передбачено, що розмір аліментів на дитину може бути визначений у розмірі ? частини всіх видів його заробітку до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 61 ЦПК України встановлюється, що обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Таким чином, судом встановлено, що дитина [PERSON] постійно проживає разом з матір'ю, а отже, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, тобто з [PERSON] підлягають стягненню аліменти, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини вже на протязі останніх десяти років. Оскільки наявність зареєстрованого шлюбу суперечить інтересам позивачки та порушує його право на сім'ю, а відповідач відмовляється розірвати шлюб в добровільному порядку, вона просила суд розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 08.05.1981року у відділі записів актів громадянського стану виконавчого комітету Ровеньківської міської ради Ворошиловградської області, актовий запис №58. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, зазначаючи, що час на примирення їй не потрібен. Також просила після розірвання шлюбу не змінювати їй прізвище. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю і не заперечував проти вирішення справи без надання сторонам строку для примирення. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини, викладені в позовній заяві обидві сторони визнають, а тому суд вважає їх доведеними. Зокрема, суд виходить з того, що 08.05.1981р. між сторонами укладений та зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Сторони не проживають разом на протязі останніх десяти років, не ведуть спільного господарства. Проте, в добровільному порядку відповідач відмовляється розірвати шлюб у відповідних державних органах. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України, один з подружжя має право пред'явити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їхнім інтересам і може лише ускладнити взаємовідносини між сторонами, та сприятиме виникненню особистою неприязності та ворожнечі між ними. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивачки про покладання судових витрат на обох сторін в рівних частках. Враховуючи, що по зазначеній цивільній справі підлягає сплаті судовий збір в розмірі 229,40грн, а позивачкою сплачено судового збору на суму 114,8 грн, то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір на суму 114,60грн. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2015 року вона є власником жилого будинку № 14 по пров. Красносільському в м. Часів-Яр. Договір купівлі-продажу від 20.02.2015 року був укладений по довіреності з матірю [PERSON] [PERSON], яка завірила позивачку, що її вин зніметься з реєстрації в її будинку протягом 10-20 днів з часу підписання договору. Однак до теперішнього часу відповідач значиться зареєстрованим в будинку, що належить позивачці. Ніякого відношення до будинку з часу його продажу відповідач не має, проживає в іншому місці і лише формально зберігає право користування даним будинком. Місце проживання відповідача позивачці невідомо. Враховуючи той факт, що реєстрація відповідача в належному позивачці будинку перешкоджає їй розпоряджатися та користуватися власністю, перешкоджає зареєструватись в будинку та оформити субсидію, позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком 14 по пров. Красносільському в м. Часів-Яр. У судове засідання позивачка [PERSON] не явилась, про час розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення про причину неявки до суду не надійшло. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно зі ст. 224 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. Суд, з урахуванням думки позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 12.02.2015 року [PERSON] є власником будинку № 14 по пров. Красносільському в м. Часів-Яр (а.с.5). Згідно довідки Часовоярської міської ради № 313 від 02.06.2015 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] однак фактично в будинку не проживає з 25.04.2014 р. (а.с.4). Зазначене також підтверджено Актом, складеним головою квартального комітету від червня 2015р. (а.с.11). Згідно Домової книги для прописки громадян, які проживають в [INFO] [PERSON] зареєстрований за даною адресою з 31.10.2007 року (а.с.12-14). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги позивачки в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком 14 по провулку Краносільському в м. Часів-Яр ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що на праві приватної власності є власником будинку № 30 по вул. Літературній в м. Запоріжжі, на підставі договору дарування від 20.08.2002 року ВАА №421807. В спірному будинку зареєстрований колишній чоловік позивачки відповідач по справі [PERSON]. З травня 2017 року відповідач зїхали та не проживає в [INFO], має інше місце проживання за адресою: [INFO], особистих речей і документів відповідача в будинку немає. У звязку з тим, що при виїзді з будинку відповідач відмовився добровільно знятись з реєстрації, позивачка просить усунути перешкоди в реалізації свого права власності, визнавши відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням будинком № 30 по вул. Літературній в м. Запоріжжі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, був повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.282 ЦПК України. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач з травня 2017 року не проживає в [INFO], його особистих речей у спірному будинку немає. Вислухавши пояснення, перевірив докази, суд встановив певні юридичні факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні позивачка є власником будинку № 30 по вул. Літературній в м. Запоріжжі, на підставі договору дарування від 20.08.2002 року ВАА №421807 (а.с.4). Згідно довідки від 29.11.2017 року за вищезазначеною адресою до теперішнього часу зареєстрований [PERSON] (а.с.12). Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 71 ЖК України встановлює порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми особами, встановлюючи певні підстави для цього. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин більш шістьох місяців, цей термін за заявою відсутнього може бути продовжений. Оскільки відповідач за вказаною адресою відсутній більш шістьох місяців та судові не надано доказів його відсутності з поважних причин, суд вважає, що він, згідно до ст.72 ЖК України втратив право користування жилим приміщенням у вищезазначеному будинку. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що на праві приватної власності є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу. У спірній квартирі зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі в квартирі не проживають не є родичами або членами сімї позивача, їх місцезнаходження позивачу невідоме, особистих речей і документів відповідачів в квартирі немає. У звязку з тим, що при виїзді з квартири відповідачі відмовились добровільно знятись з реєстрації, позивачка просить усунути перешкоди в реалізації свого права власності, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №72-а в будинку № 18 по вул. Соціалістичній в м. Запоріжжі. Представник позивача до суду не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі, повідомлені належним чином до суду двічі не зявилися, у звязку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення). Перевіривши докази, суд встановив певні юридичні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено у судовому засіданні позивачка є власником квартири [ADDRESS] (а.с.4-6). Згідно довідки від 23.03.2016 року №1313 за вищезазначеною адресою до теперішнього часу зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно акту №125 від 24.03.2016 року [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за вищезазначеною адресою з 2012 року (а.с.9). У відповідності до ч.9 ст.110 ЦПК України позови до відповідача місце проживання якого невідоме предявляються за останнім відомим його місцем проживання. Останнє відоме місце проживання відповідачки є м. Запоріжжя. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 71 ЖК України встановлює порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми особами, встановлюючи певні підстави для цього. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин більш шістьох місяців, цей термін за заявою відсутнього може бути продовжений. Оскільки відповідач за вказаною адресою відсутній більш шістьох місяців та судові не надано доказів його відсутності з поважних причин, суд вважає, що він, згідно до ст.72 ЖК України втратив право користування жилим приміщенням у вищезазначеному будинку. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що на праві приватної власності є власницею квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 07.09.2015 року. В спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] колишній чоловік позивачки. В грудні 2013 року відповідач зїхав з квартири та його місцезнаходження позивачці невідоме, особистих речей і документів відповідача в квартирі немає. У звязку з тим, що відповідач відмовився добровільно знятись з реєстрації, позивач просять усунути перешкоди в реалізації свого права власності, визнавши відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 79 в будинку № 37-а по вул. Історичній в м. Запоріжжі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просить позов задовольнити. Представник третьої особи до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач, повідомлений належним чином до суду двічі не зявився, у звязку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] не проживає у [INFO], його особистих речей у спірній квартирі немає. Вислухавши пояснення, перевірив докази, суд встановив певні юридичні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено у судовому засіданні позивачка є власником квартири [ADDRESS] (а.с.9-12). Згідно довідки від 28.12.2016 року за вищезазначеною адресою до теперішнього часу зареєстрований [PERSON] (а.с.28). У відповідності до ч.9 ст.110 ЦПК України позови до відповідача місце проживання якого невідоме предявляються за останнім відомим його місцем проживання. Останнє відоме місце проживання відповідачки є м. Запоріжжя. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 71 ЖК України встановлює порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми особами, встановлюючи певні підстави для цього. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин більш шістьох місяців, цей термін за заявою відсутнього може бути продовжений. Оскільки відповідач за вказаною адресою відсутній більш шістьох місяців та судові не надано доказів його відсутності з поважних причин, суд вважає, що він, згідно до ст.72 ЖК України втратив право користування жилим приміщенням у вищезазначеному будинку. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом,в якому зазначила,що перебуває з відповідачем в шлюбі,зареєстрованого Гальчинською сільською радою 14 липня 2012 року за актовим записом № 5. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Внаслідок постійних сварок вони втратили один до одного почуття взаємоповаги та взаємодовіри та припинили спільне проживання. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалась остаточно та поновлена бути не може, а тому просить їх шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх шлюб розірвати, а також просила залишити їй дошлюбне прізвище. Відповідач в судове засідання не з»явився, оскільки надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи,суд вважає,що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України,шлюб розривається,якщо судом буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дітей, що має істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні,сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, розірвання шлюбу відповідає інтересам кожного з них. Враховуючи,що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд, вважає встановленим,що збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо,заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка,після розірвання шлюбу не будуть порушенні їхні особисті права. Відповідно до ст.113 СК України, позивачці присвоїти прізвище,яке вона мала до державної реєстрації шлюбу,що розривається - [PERSON]. Враховуючи клопотання позивачки задовольняючи позов суд стягує з відповідача на її користь понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved