Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] у квітні 2016 року предявила позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 29 червня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільської міського управління юстиції. Від шлюбу 11 лютого 2014 року народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок різних поглядів на життя та сімейні обовязки між ними часто виникають сварки, що спричинило те, між ними припинилися подружні відносини та вони перестали вести спільне господарство. Проти примирення категорично заперечує, оскільки вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, за відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти: Сторони вступили у зареєстрований шлюб 29 червня 2013 року, про що зроблено актовий запис №900 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільської міського управління юстиції. Від шлюбу 11 лютого 2014 року народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок різних поглядів на життя та сімейні обовязки, між сторонами часто виникають сварки, що спричинило те, що вони перестали вести спільне господарство та припинили подружні відносини. При цьому, позивачка категорично заперечує проти примирення, оскільки вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітнього сина . Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин, суд вважає що сімя сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved