Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортні засоби: IVECO TurboDaily, реєстраційний номер [NUMBER] та VOLKSWAGEN LT, 46, реєстраційний номер [NUMBER] та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля IVECO TurboDaily, реєстраційний номер [NUMBER] та 1/2 частину VOLKSWAGEN LT, 46, реєстраційний номер [NUMBER] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 12 вересня 2002 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . У шлюбі із відповідачем народилися двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі, ними за спільні кошти було придбано два транспортні засоби IVECO TurboDaily, реєстраційний номер [NUMBER] та VOLKSWAGEN LT, 46, реєстраційний номер [NUMBER] , які зареєстровані на праві власності за відповідачем. Близько восьми місяців вони разом не проживають, вказаними транспортними засобами відповідач користується одноособово. На даний час, на розгляді у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області перебуває її позов до відповідача про розірвання шлюбу. Однак, незважаючи на те, що дані транспортні засоби є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та належать сторонам порівну по 1/2 частині кожному, у добровільному порядку вони не можуть досягнути згоди з приводу поділу вказаного майна. З цих підстав просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Тернопільського міськрайоного суду Тернопільської області від 07 квітня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позов відповідач [PERSON] до суду не подавав. 01 жовтня 2021 року представник позивачки [PERSON] адвокат Вербіцька М.В. подала до суду заяву про зміну предмета позову, згідно якої просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію половини вартості відчуженого без її згоди не в інтересах сім`ї транспортного засобу VOLKSWAGEN LT, 46 у розмірі 116\~455 гривень. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що після відкриття провадження у вказаній цивільній справі, сторона позивача дізналася про те, що відповідачем [PERSON] було відчужено, без згоди позивачки, майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме, транспортний засіб VOLKSWAGEN LT, 46. Згідно висновку судового експерта, станом на дату відчуження автомобіля, а саме 20 квітня 2021 року середня ринкова ціна транспортного засобу VOLKSWAGEN LT, 46 становить 232910 гривень. Відтак, позивачка вважає, що оскільки відповідач, без її згоди, відчужив транспортний засіб VOLKSWAGEN LT, 46, який є спільним сумісним майном подружжя, отже, вона має право на компенсацію половини вартості відчуженого автомобіля у сумі 116455 гривень. Судом прийнято заяву про зміну предмету позову. 27 жовтня 2021 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Вербіцька М.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачка та її представник не заперечили проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 22 вересня 2002 року, про що зроблено актовий запис №1294 Відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 12 вересня 2002 року видане Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі сторони придбали транспортний засіб VOLKSWAGEN LT, 46, реєстраційний номер [NUMBER] , який 02 серпня 2018 року зареєстрований за [PERSON] , що стверджується, наданою на ухвалу суду про витребування доказів, інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області) Головного сервісного центру МВС від 27 липня 2021 року №31/19-2800 (а.с.39). Із вказаної інформації слідує, що вказаний транспортний засіб VOLKSWAGEN LT, 46, 20 квітня 2021 року перереєстрований на іншу особу. Згідно викладених обставин, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, належний на праві спільної сумісної власності подружжя автомобіль відчужений відповідачем [PERSON] , без її на те згоди. Відповідно до Висновку судового експерта Мазур Михайла Степановича №316/21 від 20 вересня 2021 року, складеного за результатами судової автотоварознавчої експертизи, середня ринкова ціна транспортного засобу VOLKSWAGEN LT, 46, 2.5 TDi 110, номер кузова/шасі/рама [NUMBER] , станом на 20 квітня 2021 року приймається рівною 232910 гривень. Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності із статтею 71 Сімейного кодексу України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Таким чином, оскільки транспортний засіб VOLKSWAGEN LT, 46, реєстраційний номер [NUMBER] набутий сторонами за час перебування у шлюбі, відтак, є спільним майном подружжя, та належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У Постанові від 21 березня 2018 року при розгляді справи №726/2165/15-ц Верховний Суд зазначив, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц Верховний Суд роз`яснив, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що [PERSON] набула права на компенсацію вартості відчуженого позивачем [PERSON] майна. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин та заявлених позовних вимог позивачки. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 116\~455 гривень компенсації 1/2 частини вартості від відчуження транспортного засобу Volkswagen LT46. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За вказаних обставин, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1165 гривень судового збору та 1500 гривень витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 гривень, суд зазначає наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як убачається з Договору про представництво та надання професійної правничої допомоги, укладеного 22 березня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Вербіцькою Мар`яною Василівною, адвокат зобов`язується надати клієнту, а Клієнт зобов`язується оплатити адвокату послуги, надані у цивільній справі про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя. Згідно Додаткової угоди до Договору про представництво та надання професійної правничої допомоги від 22 березня 2021 року, за надання консультаційних та інших, передбачених договором послуг Клієнт сплачує Адвокатові гонорар у вигляді фіксованої суми в розмірі 10\~000 гривень. У постанові Верховного суду від 09 березня 2021 року (справа № 200/10535/19-а) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що вимоги про стягнення із відповідач витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень є підставними та підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved