Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що між нею та відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги з метою вирішення проблемних питань, пов'язаних з прийняттям спадщини її підопічним [PERSON]. На підтвердження укладеного договору позивачка видала на ім'я відповідача довіреність на представництво її інтересів та передала йому суму коштів в розмірі 2000грн. Натомість відповідач ухилився від виконання умов договору та не вчинив дій з надання позивачці правової допомоги, оскільки після отримання оплати своїх послуг зник та ухиляється від будь-яких зустрічей та розмов. Вважаючи, що відносно неї вчинені шахрайські дії позивачка звернулась до правоохоронних органів, де на теперішній час проводиться досудове розслідування кримінального провадження за її заявою. Внаслідок таких дій відповідача позивачка звернулась за правовою допомогою до інших адвокатів і на теперішній час отримала необхідну їй правову допомогу. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань вона звернулась до суду з цим позовом. Після уточнення позовних вимог позивачка просила суд розірвати укладений між сторонами договір та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 2246грн, витрачені позивачкою у зв'язку з укладанням такого договору. Також просила відшкодувати понесені нею судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся через оголошення у пресі /а.с.48/. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивака пояснила, що відповідач її обманув і не надав ніяких послуг з правової допомоги, а отримані від неї кошти в сумі 2000грн безпідставно привласнив. За видачу відповідачу довіреності вона сплатила 246грн. Оскільки ніяких послуг від відповідача вона не отримала, а на теперішній час її проблемні питання вирішені в судовому порядку, завдяки правової допомоги інших адвокатів, вважає що відповідач зобов'язаний повернути їй понесені нею збитки в сумі 2246грн. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Ліннік М.С. - в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Зауважив, що укладений між сторонами договорі підлягає розірванню через істотне порушення відповідачем своїх зобов'язань. Просив задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. В березні 2016р. позивачка звернулась до відповідача, як адвоката, з проханням надання їй правової допомоги для вирішення питань щодо прийняття спадщини [PERSON], який є підопічним позивачки, та питань про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою. 18.03.2016р. між сторонами в усній формі було досягнуто згоди про надання відповідачем правової допомоги позивачці шляхом складання відповідних позовів та представництво її інтересів у суді. За умовами укладеного договору позивачка передала відповідачеві суму коштів в розмірі 2000грн, що підтверджується письмовою розпискою від 20.03.2016р. /а.с.7/, та нотаріально посвідчену довіреність від 18.03.2016р. на представництво її інтересів /а.с.6/. На оформлення довіреності позивачкою витрачено 246грн, що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.39/. Відповідач зобов'язувався у строк до 23-24 березня 2016р. скласти позовну заяву та подати її до суду. При цьому сторони обумовили, що зазначений строк не може перевищувати одного місяця, оскільки саме в цей період часу позивачка перебуватиме в м. Черкаси. Натомість відповідач своїх зобов'язань не виконав у зв'язку з чим позивачка змушена була звернутись за правовою допомогою до Черкаського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Для вирішення своїх проблемних питань позивачка отримала правову допомогу від адвоката Глембоцької І.В., яка складала позов та представляла її інтереси у суді. Спірні питання позивачка знайшли свого вирішення у судовому порядку, що підтверджується рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.09.2016р. /а.с.55-56/. Зазначені обставини справи також підтверджуються поясненнями позивачки, яка допитана в якості свідка відповідно до положень ст.ст.180, 184 ЦПК. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань позивачка 17.05.2016р. звернулась до Черкаського відділу поліції з заявою про вчинення щодо неї [PERSON] шахрайських дій, що підтверджується постановою слідчого від 26.05.2016р. про закриття кримінального провадження /а.с.8/, листами Черкаської місцевої прокуратури від 31.05.2016р. /а.с.10/ та від 19.07.2016р. /а.с.11/. До теперішнього часу відповідач ухиляється від спілкування з позивачкою та не виконав своїх зобов'язань з надання їй правової допомоги (складання позовів та представництво інтересів в суді). За таких обставин позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник з договірних правовідносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Закону України від 05.07.2012р. №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI). При цьому та обставина, що відповідач є адвокатом суд на підставі ч.2 ст.61 ЦПК вважає загальновідомою, оскільки відомості про нього наявні в Єдиному реєстрі адвокатів України. Відповідно до ч.1, 3 ст.27 Закону України від 05.07.2012р. №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі і до нього застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно, зокрема, до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. З обставин справи вбачається, що договір про надання юридичних послуг між сторонами був укладений в усній формі, що суперечить положенням ч.1 ст.27 Закону №5076-VI. Разом з тим, недотримання сторонами вимоги про письмову форму укладення такого договору не має наслідком його недійсність (ч.1 ст.218 ЦК). Наявність довіреності та розписки про отримання відповідачем грошових коштів, свідчить про те, що сторони дійсно уклали такий договір і позивачка виконали свої зобов'язання за цим договором. Натомість відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань щодо вирішення проблемних питань правового характеру позивачки за договором від 18.03.2016р.. Згідно ч.1 ст.907 ЦК договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. За змістом ч.2 ст.651 ЦК договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Аналіз зазначених норм свідчить, що розірвання договору може бути здійснено до закінчення строку дії такого договору. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що строк дії договору між сторонами визначений до 18.03.2019р., оскільки саме на цей період на ім'я відповідача позивачкою видана довіреність на представництво її інтересів. Тож питання про розірвання укладеного між сторонами договору може бути предметом судового розгляду. Судом встановлено, що за договором відповідач зобов'язаний був протягом місяця з моменту його укладання скласти позовну заяву до суду. Натомість відповідач порушив свої зобов'язання, оскільки не склав позову у строк, визначений договором, не здійснював представництва інтересів позивачка в суді під час вирішення спорів за її участю, та на теперішній час ухиляється від будь-якого спілкування з позивачкою. Зазначені порушення відповідачем своїх зобов'язань є істотними, оскільки позбавили позивачку вчасно отримати необхідну їй допомогу і розгляд судом спорів за її участю відбувся без [PERSON]. Отже неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань позбавило значною мірою позбавило позивачку того, на що вона розраховувала при укладанні з відповідачем договору. За таких обставин вимога про розірвання договору підлягає задоволенню. Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК якщо договір розірваний у зв'язку з істотним його порушенням однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Частиною першою статті 906 ЦК передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Частиною другою статті 1210 ЦК передбачено, що шкода, завдана внаслідок недоліків послуг, підлягає відшкодуванню їх виконавцем. Внаслідок порушень відповідачем умов договору позивачка не отримала від відповідача правової допомоги та втратила певну суму своїх грошей, оскільки передала відповідачеві суму коштів в розмірі 2000грн в якості авансу. Крім того, на оформлення довіреності для забезпечення виконання відповідачем свої зобов'язань по договору про надання послуг позивачкою витрачено 246грн. Отже, з огляду на положення ст.22 ЦК, внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань позивачка понесла збитки на загальну суму 2246грн, які на підставі ст.ст.623, 653, 906, 1210 ЦК мають бути їй відшкодовані відповідачем в повному обсязі. Натомість у позовній заяві позивачка зазначила, що ці кошти в сумі 2246грн є боргом відповідача. Проте такі доводи є помилковими, оскільки зобов'язання з відшкодування збитків виникає внаслідок розірвання договору. До моменту звернення позивачки до суду з зазначеним позовом договірні відносини між сторонами не припинені, а за укладеним між сторонами договором відповідач не мав перед позивачкою боргових зобов'язань у грошовому еквіваленті. Тож зобов'язання відповідача з повернення позивачці суми коштів в розмірі 2246грн є способом відшкодування збитків, а не повернення боргу. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат необхідно вирішити відповідно до положень ч.1, 3 ст.88 ЦПК. За подання оголошення в пресі про виклик відповідача до суду позивачкою були понесені витрати в розмірі 72грн, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в мінімальному розмірі в сумі 551,20грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial