overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.08.2000 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з 2014 року, спільне господарство не ведеться, сторони шлюбних відносин не підтримують. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, між [PERSON] та [PERSON] 26.08.2000р. Відділом державної реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №230. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Таким чином сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що сім'я сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню, дитина залишається проживати з матір'ю. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом 08.07.2014 року, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягаючи на розірванні шлюбу, мотивуючи свої доводи тими обставинами, що 07.12.1996 року між ними було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось, останні одинадцять років вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Примирення між ними не можливо, спору про поділ майна не має. Після розірвання шлюбу прізвище просила залишити «[PERSON]» Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, вважав, що примирення між ними не можливе. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.12.1996 року (а.с 5) Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені одинадцять років потому, у зв'язку з тим, що сторони не досягли порозуміння щодо сімейних стосунків , сім'я існує формально, позивач з відповідачкою спільне господарство не ведуть, єдиного сімейного бюджету не мають. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень сторін, у них не склались подальшій шлюбні відносини, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, вимоги якого надалі збільшила, у якому просить стягнути з відповідачки борг у сумі 38000.00 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 25.00 грн., а також три відсотки річних від вищевказаної суми в розмірі 556.00 гривень, а всього 38581.00 грн., а так само витрати по оплаті судового збору в сумі 380.00 гривень. В обґрунтування вимог позову посилається на те, що відповідачка взяла у неї грошові кошти в борг, про що дала розписку, та до наступного часу повернути кошти відмовляється. У судове засідання сторони не з'явилися, надали суду заяви про слухання справи за їх відсутністю. Представник позивачки на уточнених позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Представник відповідачки не висловив думки з приводу задоволення чи відмови у позові. Судом встановлено, що 01.09.2010 року між сторонами укладений договір займу грошових коштів в сумі 40000.00 гривень, які відповідачка зобов'язалася повернути 01.12.2012 року, про що відповідачка дала розписку від 17.05.2012 року. З розписки від 17.05.2012 року видно, що відповідачка зайняла у позивачки 40000.00 гривень, які зобов'язався повернути у строк до 01.12.2012 року. Дійсність розписки у суду не викликає сумніву. До наступного часу відповідачкою борг повернутий лише в розмірі 2000.00 гривень. Сума неповернутого відповідачкою позивачці боргу складає 38000.00 гривень. Відповідачка не виконала перед позивачкою зобов'язань по своєчасному поверненню боргу, що випливають із цивільно-правових відносин, передбачених ст.1049 ЦК України. У відповідності зі ст.ст. 526, 610, 615 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином... Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних утримуванням зобов'язання. Однобічна відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Позивачка також просить стягнути з відповідачки борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від вищевказаної суми. Відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового обов’язку, за вимогою кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Сума збитків від інфляції за період з 01.12.2012 року по 27.05.2013 року складає 25.00 грн.. Три відсотки річних від простроченої суми за період з 01.12.2012 року по 27.05.2013 року складає 556.00 грн.. Таким чином борг відповідачки перед позивачкою за договором позики склав 38581.00 гривень. Також позивачка просить стягнути з відповідачки на свою користь понесені нею витрати по оплаті судового збору в сумі 380.00 гривень. На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню в повному обсязі. У відповідності зі ст.ст. 526, 610, 615, 625 ч.2, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051, 1052 ЦК України й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, вказуючи, що [INFO] помер її батько, громадянин [PERSON], який після своєї смерті залишив спадок у виді належної йому відповідно до державного акту на право приватної власності на землю земельної ділянки, розташованих на території Веселогірської сільської ради Олександрівського району. Зазначений спадок померлий заповів позивачу. Крім нього, інших спадкоємців померлого немає . Своєчасно оформити прийняття спадщини позивачка не змогла в зв'язку з тим, що не мала необхідних документів на спадкове майно . На цей час позивачка не може оформити право власності на майно у зв'язку з відмовою нотаріуса , бо вона не звернулася у шестимісячний строк для прийняття спадщини . Вказуючи, що строк прийняття спадщини пропущений з поважних причин, позивач просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, просять розглянути позов без їх участі. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача також в судове засідання не з`явився, звернувшись з заявою про визнання позову та розгляд справи без участі представника сільської ради. Вивчивши надані докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті залишився спадок - земельна ділянка з призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,81га (кадастровий номер 1420387000010000262) в межах згідно з планом, визначеним Державними актами на право приватної власності на землю серії ЯГ№362921, виданими на підставі розпорядження Олександрівської райдержадміністрації від 03.03.2008р. за №58 на ім.»я померлого. Позивачка є рідною донькою [PERSON], що підтверджується відповідними документами. Таким чином, позивачка є спадкоємцем першої черги за законом. Інших спадкоємців судом не виявлено. Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України, спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Суд приймає до уваги обставини, внаслідок чого був пропущений строк для прийняття спадщини - неможливість своєчасно надати документи для прийняття спадщини через їх втрату, крім того, суд враховує відсутність заперечень у відповідача проти задоволення позову, тому вважає можливим визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини та задовольнити позов, надавши додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що з відповідачем по справі [PERSON] уклала шлюб 22.04.2005 року в Заливанщинській сільській раді Калинівського району Вінницької області за актовим записом №1. У шлюбі народилось четверо дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя між сторонами не склалось, протягом шести років спільного подружнього життя, відповідач їздить по заробітках по Україні. Шлюбні відносини сторони припинили за взаємною згодою ще рік назад, тому збереження шлюбу є недоцільним та недоречним, а призначення будь-яких строків для примирення недоцільним. На даний час позивачка переконалась, що сім'я розпалась остаточно і збережена бути не може. Позивачка проти примирення. Тому звернулась до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак згідно заяви, просить слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак згідно заяви, просить слухати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. 158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи без її участі. Оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, позивачка з відповідачем по справі [PERSON] уклала шлюб 22.04.2005 року в Заливанщинській сільській раді Калинівського району Вінницької області за актовим записом №1. У шлюбі народилось четверо дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати разом із позивачкою. Спільне сімейне життя між сторонами не склалось, протягом шести років спільного подружнього життя, відповідач їздить по заробітках по Україні, останніх 4 роки працює в м.Києві, там відповідно і проживає, влаштував своє особисте життя. Шлюбні відносини сторони припинили за взаємною згодою ще рік назад, тому збереження шлюбу є недоцільним та недоречним, а призначення будь-яких строків для примирення недоцільним. На даний час позивачка переконалась, що сім'я розпалась остаточно і збережена бути не може. Позивачка проти примирення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що на праві приватної власності їй належить житловий будинок під № 13 по вул. 8-го Березня в с.Ковалівка Васильківського району Київської області. Відповідач, колишня дружина її сина, також зареєстрована в даному будинку, проте з 2003 року в ньому не проживає, проте в добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації. Позивач, посилаючись на те, що відповідач не має жодних правових підстав і надалі бути зареєстрованим в будинку позивача, а тому вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на житло. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнала, підтвердила, що вона дійсно в належному позивачеві будинку не проживає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право власності від 29.08.2003 року, позивачу належить житловий будинок під № 13 по вул. 8-го Березня в с.Ковалівка Васильківського району Київської області. Згідно відмітки в паспорті відповідача, остання зареєстрована за цією ж адресою, тобто в будинку позивача. Актами від 14 січня 2016 року та 01.03.2017 року, складеними комісією в складі депутатів Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області, [PERSON], в будинку під № 13 по вул. 8-го Березня в с.Ковалівка Васильківського району Київської області не проживає, особистих її речей не виявлено. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд, приходить до висновку про можливість визнання відповідача такою, що втратила право на житло будинок під № 13 по вул. 8-го Березня в с.Ковалівка Васильківського району Київської області, оскільки правові підстави користування ним у відповідача відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що на праві приватної власності на підставі договору дарування від 14 червня 2006 року, їй належить будинок, що розташований за адресою, с. Мар»янівка Васильківського району Київської області по вул. Миру,10. Крім неї у вище вказаному будинку зареєстрована відповідачка по справі колишня дружина брата позивача. Позивач, посилаючись на те, що відповідач не має жодних правових підстав і надалі бути зареєстрованим в будинку позивача, а тому вона просить суд визнати відповідача такою, що втратила право на житло. Позивач в судове засідання не зявилася, подавши до суду письмову заяву, про слухання справи у її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Повідомлення про причини неявки в судове засідання від відповідача до суду не надходили. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні позивачу на підставі договору дарування від 14 червня 2006 року, належить будинок, що розташований за адресою, с. Мар»янівка Васильківського району Київської області по вул. Миру,10. У відповідності до довідки №452 від 03.11.2017 року Мар»янівської сільської ради Васильківського району Київської області, [PERSON], зареєстрована в [INFO]»янівка Васильківського району Київської області по вул. Миру,10, проте не проживає. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд, приходить до висновку про можливість визнання відповідача такою, що втратила право на користування будинком в с. Мар»янівка Васильківського району Київської області по вул. Миру,10, оскільки правові підстави користування нею у відповідачів відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 4 грудня 2003 року, належить квартира [ADDRESS]. Крім неї у вище вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі - попередні власники квартири, які після її продажу так і не знялись з реєстрації. Позивач, посилаючись на те, що відповідачі не мають жодних правових підстав і надалі бути зареєстрованими в квартирі позивача, а тому вона просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право на житло. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду письмову заяву, про слухання справи у її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Повідомлення про причини неявки в судове засідання від відповідачів до суду не надходили. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 4 грудня 2003 року, належить квартира [ADDRESS]. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд, приходить до висновку про можливість визнання відповідачів таким, що втратили право на житло - квартиру [ADDRESS], оскільки правові підстави користування нею у відповідачів відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати за нею та за її недієздатним сином право власності по 1/6 частині за кожним на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані в с. Адамів Полонського району по вул. Кармелюка, 7, Хмельницької області. В обґрунтування вимог вказувала, що в 1983 році на виділеній земельній ділянці було збудовано зазначений житловий будинок та господарські споруди, котрі відносились до колгоспного двору, головою якого був її чоловік [PERSON], а членом двору вона та їхній син [PERSON] У 2013 році чоловік помер та вони у встановлений законодавством строк прийняли спадщину, однак не мають можливості оформити спадщину на житловий будинок, оскільки на домоволодіння відсутній належно оформлений правовстановлюючий документ, тому змушені звернутись з цього приводу до суду. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що в 1985 році на земельній ділянці площею 0,34 га було побудовано згаданий вище житловий будинок, а протягом 1986-1991 років господарські будівлі та споруди. Станом на 15 квітня 1991 року дворогосподарство відносилось до колгоспного двору, головою якого був [PERSON], а членами двору його дружина [PERSON] та син [PERSON], [INFO], а тому вони, за час свого проживання до часу існування колгоспних дворів (15.03.1990 рік), набули відповідно до ст.123 бувшого ЦК УРСР права власності на домоволодіння кожний на 1/3 частку. [PERSON] помер 09 лютого 2013 року та після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 1/3 частину вказаного житлового будинку, на котрий він за життя не оформив правовстановлюючий документ. Вказані обставини підтверджуються даними довідки, виданої виконавчим комітетом Полонської міської ради ОТГ 27.07.2016 року за № 1337 та технічного паспорту на житловий будинок. Позивачі після смерті [PERSON] прийняли спадщину, про що свідчать дані рішення цього ж суду від 08 серпня 2014 року (справа № 681/1308/14-ц), згідно якого за ними визнано право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її та згідно положень ч.1 ст.1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Після смерті спадкодавця позивачі, як спадкоємці за законом першої черги, відповідно до ст.ст.1217, 1261 ЦК України, набули право власності кожен на 1/6 частину вказаного житла.

Outcome: approved