Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Костянтинівського державного хімічного заводу (ЄДРПОУ 05766382) про стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 03 липня 1980 року по 01 серпня 2013 року працювала машиністом газодувних машин у Костянтинівському державному хімічному заводі. При звільненні з нею не був проведений розрахунок. Не виплата заробітної плати при звільненні призвела до її моральних страждань через загострення хвороб та відсутності коштів на лікування, а також втрати нормальних життєвих стосунків. Просила стягнути з відповідача на його користь: середній заробіток за час затримки розрахунку та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позивачка [PERSON] у судове засідання надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити її позов. Представник відповідача Костянтинівського державного хімічного заводу Гайдаржиєв О.П. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника відповідача Гайдаржиєва О.П., дослідивши надані докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 03 липня 1980 року по 01 серпня 2013 року працювала машиністом газодувних машин Костянтинівського державного хімічного заводу, звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 5-7). Судовим наказом Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2013 року з Костянтинівського державного хімічного заводу на користь [PERSON] стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з жовтня 2012 року по 01 серпня 2013 року у розмірі 18817,57 грн. (а.с. 18). На час винесення рішення розрахунок з позивачкою відповідачем не проведений, що не заперечувалося представником відповідача. У відповідності зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, оскільки позивачка звільнилася 01.08.2013 року, виплата всіх сум, що належать їй від підприємства, повинна була бути проведена цього ж дня, проте, остаточний розрахунок з нею відповідачем не проведений. У відповідності зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є підставою для стягнення з відповідача вказаного середнього заробітку. Розрахунок середнього заробітку провадиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року з відповідними змінами та доповненнями. Згідно п. 2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки від 29.01.2014 року № 33, середньоденна заробітна плата позивачки [PERSON] складає 200,10 грн. (а.с. 16). Весь час затримки розрахунку за період з 01.08.2013 року по 05.02.2014 року становить 93 робочих дні (а.с. 17). Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Оскільки позивачка [PERSON] звільнилася 01 серпня 2013 року, а до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку звернулася 16 січня 2014 року, тобто з порушенням встановленого ч.1 ст. 233 КЗпП України строку і від неї не надходило клопотання про поновлення такого строку із зазначенням причин, які б суд міг визнати поважними, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до змісту ст. 233 КЗпП України вимоги про відшкодування заподіяної моральної шкоди заподіяної порушенням трудових прав працівника можуть бути пред'явлені протягом трьох місяців з моменту порушення трудових прав. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки порушення трудових прав позивачки (невиплата коштів при звільненні) відповідачем на час розгляду справи не усунено, суд вважає, що діями відповідача щодо невиплати належних при звільненні сум, позивачці заподіяно моральні страждання, оскільки порушення її законних прав призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи також незадовільний стан здоров'я позивачки і необхідність оплати лікування. Виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що, з урахуванням глибини таких страждань, тяжкості вимушених змін в житті позивачки, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачці моральну шкоду у розмірі 1500 грн., що, на думку суду, буде розумним та справедливим відшкодуванням. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Костянтинівського державного хімічного заводу «про стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку» підлягає частковому задоволенню у межах наданих сторонами доказів: з відповідача Костянтинівського державного хімічного заводу на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди 1500 грн. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial