Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 11.01.2007 року між її чоловіком [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк», було укладено договір про іпотечний кредит № 6. Відповідно до п. 2.2 цього договору, належне виконання зобов»язань за цим договором забезпечується нотаріально посвідченими іпотечними договорами нерухомого майна, предметами іпотеки, якими є будинок 159 по вулиці Мінській та квартирою 28 в будинку 7В по вулиці Поповича в м. Кіровограді. Жоден із пунктів договору не містить умов щодо забезпечення належного виконання за цим договором укладенням договору поруки з третіми особами. 19.05.2015 року, з вимоги банку від 14.05.2015 року про усунення порушень виконання зобов»язань за договором поруки, їй стало відомо про існування договору поруки № 9 від 11.01.2007 року, укладеного нібито між нею та банком в забезпечення виконання зобов»язань за договором про іпотечний кредит № 6 від 11.01.2007 року. При укладенні чоловіком договору про іпотечний кредит вона надавала разом з чоловіком письмові документи, необхідні для підготовки і укладення договору, заповнювала анкети, копії паспортів, довідок про присвоєння ідентифікаційного коду, письмові попередження, але договір поруки не підписувала. Ознайомившись з його копією, помітила, що підпис в договорі поруки виконаний не нею, а тому вважає договір таким, що суперечить діючому законодавству, посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить визнати договір поруки недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив задовольнити позов. При цьому, просив належно оцінити висновок експерта і дати йому оцінку, так як експертом витребовувались додаткові документи, заявлялись клопоптання. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що позивачка підписувала даний договір. З висновком експерта вона погоджується, просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 202 ЦПК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Як встановлено в судовому засіданні 11 січня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», що є юридичною особою за законодавством України, в особі начальника філії Кіровоградське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 6. В цей же день, 11 січня 2007 року між [PERSON], ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії Кіровоградське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір поруки № 9, відповідно до п.1 якого поручитель зобов»язується перед кредитором відповідати солідарно в повному об»ємі за своєчасне та повне виконання боржником зобов»язань за договором про іпотечний кредит № 6 від 11 січня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України та згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України п.7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Посилаючись на вказані норми закону і ту обставину, що договір поруки нею не підписувався, позивачка звернулась в суд із вищезазначеним позовом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… За клопотанням представника позивача, підтриманого позивачкою, по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку № 88 судово-почеркознавчої експертизи від 05.09.2016 року, проведеної Кіровоградським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, підпис, розташований у колонці «Поручитель [PERSON]» розділу «Реквізити та підписи сторін» договору поруки № 9, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» від 11.07.2007 року виконаний [PERSON]. Експерт попереджений про кримінальну відповідальність по ст. ст. 384. 385 КК України. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вказаний правочин вчинено позивачкою, її позов не доведений в судовому засіданні і не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача. На підставі викладеного і ст.ст. 203, 215 ЦК України,

Outcome: dismissed