Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] подала до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить, ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 30 червня 1990 року у Барському райвідділі РАЦС Вінницької області, про що зроблено актовий запис за № 84. Виділити в рахунок спільної сумісної власності подружжя їй у власність та визнати за нею право власності на нерухоме майно, яке розташоване по вул. Українська, 32 в м. Чернівці Чернівецької області, виділену в натурі частку нежитлових приміщень, що складається з: 2-1 приміщення загрузки площею 8,50 м2, 2-2 коридор площею 4,30 м2, 2-3 торговий зал площею25,30 м2, 2-4 торговий зал площею 10,70 м2, 2-5 торговий зал площею 18,60 м2, 2-6 санвузол площею 2,50 м2, 2-7 підсобне приміщення площею 13,30 м2, офіс 2-8 площею 10,60 м2 , загальною площею 93,80 м2. Виділити в рахунок спільної сумісної власності відповідачу у власність та визнати за ним право власності на таке нерухоме майно: нежитлове приміщення, яке складається з вбудованого приміщення аптеки, літера А, загальною площею 80 м2, яке розташоване в смт. Кельменці площа Центральна, 1а, приміщення 1 Кельменецький район Чернівецька область, нежиле приміщення, вбудоване приміщення аптеки, яке розташоване по вул. Сагайдачного, 78а в смт. Кельменці Кельменецького району Чернівецької області. Судові витрати залишає за собою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 30 червня 1990 року. Під час спільного проживання сторони придбали виділену в натурі частку нежитлових приміщень, що складається із 2-1 приміщення загрузки площею 8,50 м2, 2-2 коридор площею 4,30 м2, 2-3 торговий зал площею25,30 м2, 2-4 торговий зал площею 10,70 м2, 2-5 торговий зал площею 18,60 м2, 2-6 санвузол площею 2,50 м2, 2-7 підсобне приміщення площею 13,30 м2, офіс 2-8 площею 10,60 м2 , загальною площею 93,80 м2 , які розташовані по вул. Українська, 32 в м. Чернівці Чернівецької області. За згодою сторін вартість цієї частки нежитлових приміщень складає 850000 гривень. Сторони також набули право власності на нежитлове приміщення, яке складається з вбудованого приміщення аптеки, літера А, загальною площею 80 м2, яке розташоване в смт. Кельменці площа Центральна, 1а, вартістю 400\~000 гривень та нежиле приміщення, вбудоване приміщення аптеки, яке розташоване по вул. Сагайдачного, 78а в смт. Кельменці Кельменецького району Чернівецької області, вартістю 500000 гривень. Позивачка просить розірвати шлюб між сторонами. Крім того, між сторонами склалися правовідносини з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Враховуючи, що позивачка заперечує проти збереження сім'ї, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 70 СК передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити повністю. На підставі ст. ст. 68,69,70,71 СК України,

Outcome: approved