Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою м. Корюківка Чернігівської області, вул. Кошового, 121. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач [PERSON], колишній чоловік її онуки, зареєстрований, але не проживає у вказаному житловому будинку з 13 січня 2016 року, тобто з моменту коли відповідача забрали працівники поліції до районного відділу, через застосування ним до дружини фізичної сили, з цього часу відповідач забрав свої речі і поселився у своєї матері, яка проживає по сусідству за адресою: м. Корюківка Чернігівської області, вул. Кошового, 93. В даному житловому будинку відповідач постійно проживає вже тривалий час, але не знімається з реєстрації в житловому будинку позивачки. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2017 року було задоволено позов онуки позивачки [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Зараз у позивачки виникла потреба зняти відповідача [PERSON] з реєстрації в її житловому будинку, бо він для неї є чужою людиною, їй необхідно оформити субсидію, а відповідач рахується членом її сімї, хоча фактично з нею не проживає, але його заробіток має братись до уваги при призначенні субсидії. Так як відповідач [PERSON] добровільно не бажає знятись з реєстрації в житловому будинку позивачки, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом для визнання відповідача таким, що втратив право користування її житловим будинком. Позивач у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи. Згідно вимог ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не зявився, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. [PERSON], [INFO], уродженка м.Корюківка Чернігівської області є власником житлового будинку, в якому проживає і в якому зареєстрована, а саме, житлового будинку №121 по вулиці Кошового в м. Корюківка Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Корюківської районної державної нотаріальної контори 10 травня 1990 року. Її право власності на даний житловий будинок було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 15 травня 1990 року, що підтверджується печаткою на свідоцтві про право на спадщину за законом. У 1997 році до неї звернулась онука [PERSON] і попросила дозволити її сімї, яка складалась з трьох осіб: неї самої, її чоловіка-відповідача та неповнолітньої дитини, жити у позивачки і зареєструвати їх в її житловому будинку. Позивачка погодилась з проханням онуки, дозволила їй та її членам сімї вселитись в її житловий будинок, з онукою та її чоловіком - відповідачем вони звернулись до паспортного столу Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області (який на той час був органом реєстрації громадян), де позивачка написала заяву про реєстрацію онуки та и чоловіка-відповідача в своєму житловому будинку. На підставі заяви позивачки онука, її чоловік-відповідач заповнили відповідні документи і разом з неповнолітньою дитиною були зареєстровані в житловому будинку позивачки №121 по вулиці Кошового в м. Корюківка і проживали в ньому. Сімейне життя у онуки з відповідачем не склалось, між ними виникали сварки та суперечки, відповідач почав застосовувати до онуки фізичну силу, а пізніше почав застосовувати фізичну силу і до позивачки. 13 січня 2016 року відповідач почав сваритись, онука вимушена була викликати працівників поліції, які забрали відповідача до районного відділу. З цього часу відповідач до житлового будинку позивачки проживати не повернувся, він забрав свої особисті речі і поселився у своєї матері, яка проживає по сусідству за адресою: житловий будинок №93 по вулиці Кошового в м.Корюківка Чернігівська область. В даному житловому будинку відповідач постійно проживає вже тривалий час, але не знімається з реєстрації в житловому будинку позивачки. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2017 року було задоволено позов онуки позивачки [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Факт не проживання відповідача за адресою м. Корюківка, вул. Кошового, 121 більше року підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки. Зараз у позивачки виникла потреба зняти відповідача [PERSON] з реєстрації в її житловому будинку, бо він для неї є чужою людиною, їй необхідно оформити субсидію, а відповідач рахується членом її сімї, хоча фактично з нею не проживає, а його заробіток має братись до уваги при призначенні субсидії. Для вирішення питання зняття з реєстрації відповідача позивачка зверталась до нього самого, просила його знятись з реєстрації в її житловому будинку, але на її прохання відповідач не реагує. Корюківський районний сектор Управління державної міграційної служби України, до якого позивачка зверталась ще раніше, відмовив їй зняти з реєстрації відповідача без його згоди. Міська рада також не може зняти відповідача без його згоди, а тільки на підставі рішення суду. Таким чином, добровільно з відповідачем вирішити дане спірне питання позивачка можливості не має. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи зазначене вище, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати в сумі 640 гривень понесені нею при подачі позову до суду згідно квитанції № 50 від 01.09.2017. На підставі викладеного,

Outcome: approved