Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по аліментам та стягнення неустойки (пені), мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16.03.2012 року з відповідача на її користь на утримання їхнього сина - [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. На даний час вважає, що сума стягуваних аліментів не достатня для матеріального утримання дитини, адже прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років з 01.12.2013 року становить 1286 грн., а вона самостійно не в змозі забезпечити дитину всім необхідним, а відповідач не надає окрім аліментів будь-якої матеріальної допомоги, хоча може це робити, адже являється працездатним і має постійний під заробіток, на утриманні інших дітей не має. Тому просить збільшити розмір аліментів та стягувати на її користь на утримання малолітнього сина в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Разом з тим вказує, що з часу прийняття рішення Костопільським районним судом, [PERSON] у повній мірі не сплачує аліментів, у результаті чого утворився борг в сумі 1316 грн. 10 коп., а тому вказану заборгованість просить стягнути з відповідача на її користь. Одночасно просить стягнути з відповідача за прострочення сплати аліментів неустойку (пеню) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що станом на 01.12.2013 року становить 1696 грн. 90 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю на підставах, викладених у позові, просила позов задоволити. В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково, просить суд відмовити задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості по аліментах, посилаючись на ті обставини, що його заробіток є незначним, окрім того проживає з батько [PERSON], який є інвалідом першої групи інвалідності та оформляє за ним опікунство, а також зазначив, що вини в утворенні заборгованості по сплаті аліментів немає, оскільки він не мав матеріальної можливості сплачувати аліменти в повному розмірі. Заслухавши пояснення сторін, об'єктивно та неупереджено, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що згідно виконавчого листа №2-964 виданого 21.09.2011 року Костопільського районного суду з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття дитини. Рішення Костопільського районного суду від 16.03.2012 року збільшено розмір аліментів, що стягувались із відповідача та вирішено стягувати з нього на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до настання повноліття дитини. Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця Жук Ю.В. №12988/13-49/1 від 13.12.2013 року, заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] станом на 01.13.2013 року становить 1316 грн. 10 коп. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за період з 01.03.2012 року по 01.12.2013 року. Відповідно до розрахунку поданого позивачем сума неустойки (пені) за вказаний період становить 1696 грн. 90 коп.. Суд вважає, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів виникла з його вини, тому позивач має право на отримання неустойки. Наданий позивачкою розрахунок неустойки є вірним і відповідає вимогам ст. 196 СК України та ст. 258 ЦК України. Таким чином, вимога позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, проживає разом з батьком [PERSON], [INFO], який є інвалідом І-ої групи та утримує його матеріально. Дані обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювались. Згідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, способом виконання батьками обов'язку утримання дитини, за рішенням суду є аліменти, які присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі. Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлені обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів: зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів, зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення здоров'я когось з них. При цьому перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним. Обов'язок доведення збільшення розміру стягнення аліментів лежить на позивачеві. Однак, в ході судового засідання позивачкою не надано жодних доказів та судом не встановлено, що змінився матеріальний стан платника аліментів, так і одержувача аліментів, з часу постановлення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 300 грн. на неповнолітню дитину щомісячно до досягнення ним повноліття. На час розгляду даної справи суду не надано і доказів того, що якимось чином змінився, сімейний стан платника або одержувача аліментів, чи погіршився стан здоров'я когось з них. За таких умов позивач не довів, що розмір аліментів, визначений за рішенням Костопільського районного суду 16.03.2012 року підлягає збільшенню. Таким чином, вимога позивача про збільшення розміру аліментів не підлягає до задоволення. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду . Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір . При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, вимога позивача про стягнення розміру аліментів не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. згідно квитанції №7210023 від 21 січня 2014 року. Оскільки заявлені позовні вимоги позивача задоволені частково, тому і судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на її користь пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial