Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

\~\~\~\~\~ Позивачка [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON], третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини. В своїй позовній заяві посилається а те, що 08 серпня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції між нею [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який 23 липня 2013 року було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці. Від спільного подружнього життя у них 19 березня 2010 року народився син - [PERSON]. З моменту народження, її син [PERSON] постійно проживав і є зареєстрованим з нею у її квартирі, що знаходиться за адресою 58018, [ADDRESS]. Зазначає, що станом на сьогодні дитина проживає у ї свекрухи, мати її колишнього чоловіка, в добровільному порядку батько не віддає дитину, не дозволяє спілкуватися і бачитися з дитиною. Дитина без поважної причини, від коли її забрав батько, не відвідує дитячий садок, не відвідує гуртки. Починаючи з 22 березня 2016 року вона являється фізичною особою-підприємцем, тому може матеріально утримувати та забезпечити свого сина, крім цього у неї є нерухомість та земельна ділянка на праві приватної власності. Зазначає, що характеризується позитивно, не перебуває на обліках у психіатричній лікарні та наркодиспансері, не перебуває у правоохоронних органах на обліках, ніколи не притягувалася до кримінальної відповідальності, тобто не має жодної виняткової обставини, на підставі якої її син має проживати окремо від неї. Також, зазначає, що відкрила туристичну візу по запрошенню родичів у США, де вона із сином мали вилетіти 14.01.2016 року та прилетіти в Україну через два місяці. В США дитина мала б змогу удосконалити англійську мову і відпочити, а вона мала пройти дизайнерський курс, на що батько дитини не заперечував та надав згоду - заяву на дозвіл вивезення дитини до Сполучених Штатів Америки, однак перед виїздом батько сина поросив для оформлення іншої візи закордонний паспорт дитини, і на її прохання повернути паспорт дитини він не віддав, тому син не зміг поїхати з нею до родичів, хоча уже квитки були придбані, що підтверджується копіями. Наявність згоди батька на виїзд дитини до США підтверджується заявою. На всі її прохання віддати паспорт дитини батько не реагував, оскільки взяти з собою сина вона не змогла, а була вимушена поїхати, адже навчання вже було оплачено та й його не можна було переносити. Дане навчання необхідне їй для роботи, щоб належним чином забезпечити фізичний і духовний розвиток своєї дитини, майбутнє своєї дитини і дати йому все необхідне. Приїхавши з США вона одразу зателефонувала до батька дитини та благала батька дитини віддати їй сина, але він не реагує на вмовляння, та почав погрожувати і сказав що сина не віддасть і син буде жити з ним. З того часу, а саме з 16 березня 2016 р. вона побачила заляканого сина один раз у кафе. Вказує, що її чоловік примусово змінив місце проживання їхнього сина та вивіз дитину до Федеративної Республіки Німеччини і вона не знає де і з ким проживає її син, чи там є належні умови для його проживання, що зашкоджує нормальному фізичному і розумовому розвитку дитини, але сину шість років у вересні він має йти до школи. Оскільки батько дитини разом із своєю дружиною, яка є вагітною і планує народжувати дитину в Німеччині та жити в Німеччині, вивезли сина самочинно, тобто без її згоди змінили примусово місце проживання їхнього сина, адже дитина від народження і після розлучення проживала разом з нею у її квартирі, що є недопустимим оскільки дитина має готуватися до школи, має розвиватися морально, фізично та духовно і бути належним чином забезпеченою. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Вона до цього часу ніколи не обмежувала батька сина у спілкуванні з сином і станом на майбутнє не має наміру перешкоджати батькові дитини в здійсненні його прав та обов'язків щодо сина. Вважає, що їхній син повинен проживати разом з нею та вести здоровий та звичний для нього спосіб життя в квартирі, де він жив від народження, яка належить їй на праві приватної власності за адресою 58018, [ADDRESS]. Враховуючи вищезазначене, просить визначити місце проживання сина - [PERSON], [INFO], разом з нею, його матірю, [PERSON], [INFO] за адресою 58018, [ADDRESS], та стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу. В судове засідання позивач не зявилась, від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, просила позовну заяву про визначення місця проживання дитини з матірю задовольнити. Відповідач та в його інтересах представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надали, у зв'язку з чим суд вважає за можливим розглянути справу у їх відсутності. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Чернівецької міської радив особі Служби у справах дітей Чернівецької міської [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №1210, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-МИ №011110 (а.с.10). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 липня 2013 року було розірвано даний шлюб між сторонами (а.с.17). Від спільного подружнього життя у сторін 19 березня 2010 року народився син - [PERSON], що посвідчується копією Свідоцтва про народження Серія 1-МИ №113794 від 12 квітня 2010 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №733.(а.с. 12). З моменту свого народження, дитина постійно проживала і є зареєстрованою із матірю у квартирі, яка належить на праві власності позивачці, що знаходиться за адресою 58018, [ADDRESS], даний факт підтверджується довідкою про склад сім'ї та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, (а.с. 15, 29). Як встановлено в судовому засіданні, дитина на даний час проживає з батьком в Республіки Німеччини, починаючи з лютого 2016 року. Відповідно до заяви засвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], [PERSON], повідомлено адміністрацію прикордонної служби України про те, що 20 травня 2016 року вона відкликала заяву, справжність підписів на якій посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] 18 березня 2016 року за реєстровими номерами 343, 344, якою надавала згоду на відкриття Консульською установою Польщі в України віз та на тимчасові поїздки до Польщі та інших країн Шенгенської Угоди та країн Євросоюзу, у тому числі Німеччини, Литви, Румунії, Угорщини, Словаччини, Болгарії, Греції, Франції, Іспанії з метою туризму та відпочинку, нашому синові [PERSON], [INFO], громадянину України, в період з 01 квітня 2016 року до 22 червня 2019 року та на супровід сина у таких поїздках [PERSON]. (а.с. 55). До виїзду дитини до Республіки Німеччини, малолітній [PERSON] відвідував дитячий садок №52 та позитивно характеризується у поведінці з однолітками, а також відвідував гуртки у межах садка - так і поза межами, ходив на плавання та теніс для нормального фізіологічного, творчого та психологічного, розумового розвитку дитини, що підтверджується довідками та Характеристикою (а.с. 13,16,43,44). Так, відповідно до характеристики, що видана дитячим садком який відвідувала дитина, яка характеризує позивачку як маму дитини позитивно, Характеристика видана КЖРЕП №4, яка характеризує позивачку, як людину в суспільстві та побуті, а також Акт опитування сусідів про взаємовідносини із сином і батьком дитини, також позитивні. (а.с. 16-18). Починаючи з 22 березня 2016 року позивачка являється фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про її реєстрацію та Свідоцтвом про сплату єдиного податку, тому може матеріально утримувати та забезпечити свого сина, крім цього у неї є нерухомість та земельна ділянка на праві приватної власності. (а.с. 12, 27). Позивачка не судима та не перебуває на психіатричному чи наркологічному обліках або консультативному обліку, що підтверджується довідками (а.с. 19-21), дане також підтверджує факт відсутності [PERSON] аморальної чи іншої негативної поведінки. Також судом встановлено, що 22.06.2016 року було подано клопотання на надання дозволу на тимчасове проживання в Німеччині на ім'я [PERSON] Рувіма. На теперішній час дитина проживає в Німеччині, м. Занкт-Аугустін, район Мюлльдорф, вул. Даммштрассе, 3/1, що підтверджується довідкою від 13.07.2016 р., відповідно до якої [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пройшли реєстрацію місця проживання за адресою: 53757 Занкт-Аугустін, район Мюлльдорф, вул. Даммштрассе, 3/1. Дитина зарахована до Католицької початкової школи Занкт-Мартін у м. Занкт-Аугустін-ін-Мюлльдорф. Крім того, дитині забезпечений належний лікарський нагляд, 18.07.2016 дитина отримала сімейну страховку в загальній територіальній лікарняній касі Зейнланд/Гамбург. Відповідачем укладено трудовий договір з TOB Flexbau Hochbau, відповідно до якого, він офіційно влаштований на роботу з 18.07.2016 р. Будь-якими психічними захворюваннями не хворів та не хворіє, психічних розладів не має, не зживає алкогольні напої та наркотичні засоби, що підтверджується належними документами (а.с. 101). Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків. \~\~\~ \~Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.\~\~\~\~ \~\~\~\~ Так, відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 18\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. \~\~\~\~ Згідно\~ст. 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, яка зазначає, що не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. \~\~\~\~ Як слідує із висновку органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 19 вересня 2016 року №01/02-24/2650 (а.с.105-106), з урахуванням інтереси дитини, вважає за не доцільне відібрати малолітнього [PERSON] від батька та визначити місце його проживання з матірю [PERSON]А, при цьому не порушуючи права батька брати активну участь у вихованні та спілкуванні із дитиною. (а.с./105-106) Рішенням Чернівецької міської ради від 13 вересня 2016 року №572/17 про надання висновку органу опіки та піклування про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] від батька та визначення місця проживання вирішено: надати до суду висновок про доцільність відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], від батька [PERSON] та визначення місця проживання із матірю [PERSON], не порушуючи права батька брат участь у вихованні та спілкуванні із дитиною.(а.с.108). \~\~\~\~ Також, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами,\~адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~ Однак, принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141\~СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. За таких обставин, враховуючі всі обставини, які були встановлені в судовому засіданні, прийнявши до уваги всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позову та необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам малолітньої дитини. Що стосується вимог позивача відносно відшкодування витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку. Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до\~ст. 84 ЦПК України, \~витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Крім того,\~ч.2. ст. 84 ЦПК України\~визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно до\~ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з наведених норм закону та з урахуванням того, що підтверджуючих документів оплати за надану правову допомогу суду не надано, тому суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в розмірі 1102 грн. 04 коп., згідно квитанції (а.с.2). На підставі наведеного та

Outcome: partial