Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути судовий збір на її користь. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 10.10.2015 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №158. Від спільного життя дітей у них немає. Спільне життя з відповідачем не склалося, після одруження його ставлення до неї змінилося в гіршу сторону, він почав байдуже ставитись, між ними зникло взаємопорозуміння та взаємоповага. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала заяву, в якій зазначила про розгляд справи у її відсутність, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав телефонограму про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачем необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує чиїх - не будь прав та інтересів. Судом встановлено, що позивач з відповідачем зареєстрували шлюб 10.10.2015 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №158, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № [NUMBER] (а.с.7). Від спільного життя дітей у них немає. Спільне життя з відповідачем не склалося, після одруження його ставлення до позивачки змінилося в гіршу сторону, він почав байдуже ставитись, між ними зникло взаємопорозуміння та взаємоповага. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, оскільки судом доведено, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Outcome: approved