Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, під час розгляду справи уточнивши позовні вимоги, остаточно зазначила, що 14.09.2014 року в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], що належить [PERSON] та автомобілем [NUMBER], що належить їй (позивачці). Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.10.2014 [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність останньої, як власника автомобіля [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське». 15.09.2014 року [PERSON] було повідомлено страхову компанію про настання страхового випадку. Крім того, нею (позивачкою) до страхової компанії було подано заяву про виплату страхового відшкодування. 15.09.2014 року ТОВ фірмою «[PERSON], ЛТД» було проведеного огляд пошкодженого транспортного засобу TOYOTA RAV4 д/н [NUMBER] та складено висновок-рахунок оцінки, згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу визначена в сумі 4556 грн. 08 коп. Проте, 23.12.2014 року страховою компанією було складено страховий акт про виплату страхового відшкодування лише в сумі 3166 грн. 67 коп. Після проведення ремонтних робіт, виконаних ТОВ «Таржет» 10.03.2015 року сукупна вартість реальних збитків по ремонту автомобіля склала 4507 грн. Таким чином, сума страхового відшкодування, що підлягає доплаті становить 830 грн. 33 коп. Разом з тим, на день подачі позову страховою компанією доплату страхового відшкодування в зазначеному розмірі не здійснено. В звязку з чим, позивачка просила суд стягнути на її користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 830 грн. 33 коп., пеню за несвоєчасну виплату за період з 23.12.2014 року по 28.04.2016 року в сумі 544 грн. 12 коп., інфляційні витрати за цей період в сумі 373 грн. 65 коп., а всього 1748 грн. 10 коп. Також просила стягнути на її користь з відповідачки [PERSON] суму франшизи в розмірі 510 грн. та заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», в судове засідання не зявився. В наданих письмових запереченнях просили провести розгляд справи за відсутності представника страхової компанії та відмовити в задоволенні заявлених до неї позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визначала частково, не заперечувала проти вимог про стягнення з нею суми франшизи в розмірі 510 грн. В частині відшкодування моральної шкоди в задоволенні позову просила відмовити за необґрунтованістю. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки [PERSON], перевіривши доводи, викладені в письмових запереченнях Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.09.2014 року о 14-00 г. в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], що належить останній на праві власності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.10.2014 [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господар-ській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 14.09.2014 року, внаслідок якої було завдано механічні пошкодження автомобілю [NUMBER], власником якого є позивачка. Факт пошкодження автомобіля [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.09.2014 року, підтверджується довідкою ДАІ від 14.09.2014 року, обставинами, встановленими у постанові суду від 15.10.2014 року та не заперечувався сторонами по справі. Також з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу MAZDA 3 д/н [NUMBER], на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське» згідно полісу АІ-0002118505 від 20.06.2014 року. Згідно висновку №3309/14/СК від 30.09.2014 року експертного дослідження судового експерта-автотоварознавця [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] визначена в сумі 3676 грн. 67 коп. З урахуванням вказаного висновку та на підставі страхового акту від 23.12.2014 року позивачці в той же день страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі оціненої шкоди, за виключенням встановленої суми франшизи в розмірі 510 грн., в сумі 3166 грн. 67 коп. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійсни-ти страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.12.1 ст.12 зазначеного вище Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п.п.22.1-22.2 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно п.36.2 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. А відповідно до п.36.6 ст.36 цього Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як встановлено судом під час розгляду справи сума франшизи в полісі страхування була визначена в розмірі 510 грн. та на вказану суму страховою компанією було зменшено розмір виплаченого позивачці страхового відшкодування. В звязку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідачки [PERSON] щодо стягнення з останньої, як особи, відповідальної за завдані збитки, суми франшизи в розмірі 510 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» в частині стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 830 грн. 33 коп., суд враховує наступне. Як зазначалось судом вище, згідно висновку №3309/14/СК від 30.09.2014 року експертного дослідження вартість матеріального збитку, завданого позивачці, як власнику автомобіля [NUMBER], була оцінена в сумі 3676 грн. 67 коп. З урахуванням вказаного висновку та на підставі страхового акту від 23.12.2014 року позивачці в той же день страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі оціненої шкоди, за виключенням встановленої суми франшизи в розмірі 510 грн., в сумі 3166 грн. 67 коп. (3676,67 510). Таким чином, страховою компанією було виконано обовязки, визначені Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у відповідності до вимог ст.29 цього закону здійснено виплату позивачці витрат в звязку з пошкодженням транспортного засобу, визначених у перебаченому Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» порядку. Обовязок щодо виплати різниці в сумі 830 грн. 33 коп. між вартістю фактично понесених витрат на відновлювальні роботи, проведені ТОВ «Таржет» на суму 4507 грн. та розміром виплаченого страхового відшкодування в сумі 3166 грн. 67 коп., в силу ст.1194 ЦК України покладаються на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, тобто в данному випадку на відповідачку [PERSON] В звязку з чим, суд при ходиь до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення недопла-ченої суми страхового відшкодування в розмірі 830 грн. 33 коп. (45073166,67510), заявлені до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», не ґрунтуються на законі. Оскільки відповідних вимог позивачкою до [PERSON] не предявлялось, суд розглядаючи справу у відповідності до ст.11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмовив задоволенні позову в цій частині. На підставі чого не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] до страхової компанії в частині стягнення пені в сумі 544 грн. 12 коп. та інфляційних витрат в сумі 373 грн. 65 коп., які є похідними від необґрунтованих позовних вимог позивачки про стягнення недоплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. В обґрунтування заявлених до відповідачки [PERSON] позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн., позивачка посилалась на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй було завдану моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які вона пережила дізнавшись про пригоду; моральних та психічних переживаннях, повязаних з пошкодженням належного їй майна; порушенням звичайного укладу життя, повязаного з неможливістю користуватись автомобілем, необхідністю залучення спеціалістів для врегулювання ситуації в правовому полі; затягування відповідачами процесу виплати відшкодування; порушення її зобовязань за договором страхування, що забрало в неї значну частину робочого та вільного часу, спричинило душевні хвилювання, оскільки через постійні звернення в різні інстанції, телефонні переговори та необхідність термінового пошуку великої суми коштів для здійснення ремонту, вона постійно відлучалась з робочого місця, мало часу проводила з сімєю, що вплинуло на родинні стосунки та стосунки з керівництвом, колегами по роботі. Перевіряючи вказані доводи позовної заяви суд враховує, що згідно обставин дорожньо-транспортної пригоди, остання відбулась у дворовому проїзді під час наїзду на невеликій швидкості на стоячий автомобіль позивачки, в якому остання на момент дорожньо-транспортної пригоди не знаходилась. Внаслідок події автомобілю позивачки було завдано незначні механічні пошкодження у вигляді подряпин бамперу та фари, які відповідно до закону та характером пошкоджень не забороняли та не перешкоджали можливості подальшої експлуатації транспортним засобом без проведення відновлювального ремонту. Також суд враховує, що цивільно-правова відповідальність відповідачки [PERSON] була застрахована у передбаченому законом порядку та страховою компанією в повному обсязі було виконано зобовязання щодо виплати страхового відшкодування позивачці. Доказів того, що позивачка зверталась до відповідачки [PERSON] з приводу виплати суми франшизи та від-мови останньої у відшкодуванні цієї суми позивачкою не надано. В той час, як відповідачка [PERSON] в судовому засіданні факт такого звернення заперечувала, посилаючись на те, що в силу своєї юридичної необізнаності не знала про необхідність відшкодування франшизи та в разі звернення позивачки з відповідною вимогою нею було б відшкодовано відповідну суму, проти чого вона не заперечувала і в судовому засіданні. За вказаних вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнен-ня моральної шкоди є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідачки [PERSON] на користь позивачки слід стягнути судовий збір за задоволену вимогу майнового характеру в сумі 551 грн. 20 коп. В іншій частині понесені позивачкою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору віднести на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial