Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] саманний, облицьований цеглою, загальною площею 70,7 кв.м., в т.ч. житлової 29,1 кв.м., позначений на плані літерою «А», а також господарські будівлі і споруди, позначені на плані літерами «Г» - погріб з шийкою, «Б» - сарай, «Д» - навіс, «Е» - сарай, «Ж» - убиральня, «З» - літня кухня, «до А» - ганок, «до А» - козирок, «И» - водопровід, «№» - огорожа, «№1» - хвіртка, «№2» - ворота, за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у грудні 1998 р. вона зі своїм чоловіком [PERSON], з яким вони перебували у цивільному шлюбі з 1992 року, за 600.00 грн. придбали житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 69,4 кв.м., в тому числі житлової 29,1 кв.м. інвентаризаційною вартістю 5477,00 грн. Житловий будинок вони придбали у відповідачки - [PERSON], якій ними було передано гроші в сумі 600,00 грн. за будинок, що є остаточним розрахунком за угодою купівлі-продажу. Угоду було посвідчено нотаріально у державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори, але договору у них не залишилось і зараз вона вже не пам'ятає змісту того договору. Позивачка пам'ятає, що витрати у нотаріуса вони з продавцем несли порівну. За нотаріальним договором покупцем виступав її чоловік. Чоловік позивачки помер 07 жовтня 2007 року. З документів на будинок в неї залишилось лише свідоцтво про право на спадщину за законом відповідачки у складі житлового будинку, видане їй державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори 10 грудня 1998 року і зареєстроване в реєстрі за №1513. На даний час будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], за даними технічної інвентаризації Приморського КПТІ, станом на 07 жовтня 2013 року, є у наступному складі: житловий будинок саманний облицьований цеглою загальною площею 70,7 кв.м., в тому числі житлової 29,1 кв.м., позначений на плані літерою «А», а також господарські будівлі і споруди, позначені на плані літерами «Г» - погріб з шийкою, «Б» - сарай, «Д» - навіс, «Е» - сарай, «Ж» - убиральня, «З» - літня кухня, «до А» - ганок, «до А» - козирок, «И» - водопровід, «№» - огорожа, «№1» - хвіртка, «№2» - ворота. Житловий будинок зареєстрований на праві приватної власності за відповідачкою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачки у складі житлового будинку, видане їй державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори 10 грудня 1998 року і зареєстроване в реєстрі за №1513. Загальна площа житлового будинку «А» змінилась за рахунок зносу та переобладнання кухонного вогнища. З моменту отримання будинку із господарськими будівлями та спорудами від власника у грудні 1998 року, вона до даного часу користується і володіє усім майном будинку відкрито та безперервно. Але, в зв'язку із залишенням державної реєстрації права власності на будинок до даного часу за попереднім власником, її володіння житловим будинком вважається володінням чужим майном. Володіння житловим будинком із господарськими будівлями та спорудами, таке як воно є на даний час, обмежує її можливості здійснення своїх прав щодо зазначеного об'єкту. Вважає, що має підстави набуття права власності щодо житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, оскільки тривалого часу - більше десяти років ним відкрито та безперервно користується і володіє. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги за викладеними в позові обставинами, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву в якій проти заявлених вимог позивачки не заперечує (а.с.14). Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ч. 4 ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Судом встановлено, факт, що будинок [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.1998р., виданого Приморською державною нотаріальною конторою Запорізької області №1513 (а.с.7), технічним паспортом на будинок (а.с.5-6), довідкою з КПТІ (а.с.10), позивачка [PERSON] понад десять років проживає та доглядає за вказаним будинком, регулярно сплачує комунальні послуги, проводить капітальні та поточні ремонти, утримує будинок у належному стані, відповідно вартість якого зросла. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON], більше 10 років мешкає в будинку [ADDRESS]. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Встановлено, що [PERSON] з грудня 1998р. почала користуватися вказаним будинком та користується і володіє будинком відкрито та безперервно. За таких умов [PERSON], добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом строку більше 10 років, у відповідності до ст. 344 ЦК України, яка передбачає десятирічну межу користування, за рішенням суду за нею може бути визнане право власності на будинок, тим більше, що спадкоємиця [PERSON] не висувала ніяких претензій до неї щодо користування вказаним будинком, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, позовні вимоги підтверджені документально, засновані на законі, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved