Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на її утримання та на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що в період з листопада 2011 року по лютий 2012 року вона з відповідачем проживали однією родиною без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство, сімейний бюджет, мали спільний побут. У січні 2012 року вона завагітніла. Відповідач, дізнавшись про вагітність, покинув її. Позивачка народила доньку, яку зараз самостійно виховує та утримує, а відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу та визнавати себе батьком дитини. Просила визнати батьківство [PERSON] щодо доньки [PERSON], [INFO], та зобов'язати Іллічівський відділ ДРАЦС внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісяця до досягнення дочкою [PERSON] 3-х років та на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісяця до повноліття дитини. У процесі судового розгляду позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила також стягнути з відповідача аліменти на її утримання у період її вагітності за період з січня 2012 року по 21.09.2012 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку та стягнути на її користь витрати на ліки та обстеження, які вона проходила у період вагітності у розмірі 4 594,52 грн. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Також пояснила, що з відповідачем познайомилась через мережу Інтернет у лютому 2010 року. З того часу вони їздили один до одного, в подальшому планували укласти шлюб та проживати разом. З квітня 2011 року відповідач працював з нею в одній компанії, куди вона його влаштувала. Однією сім'єю почали проживати у листопаді 2011 року. Протягом 2011 року вона за підтримки відповідача лікувалась для того, щоб завагітніти. Так, у жовтні 2011 року їй у Харківському пологовому будинку зробили операцію, після чого вона протягом двох місяців приймала гормони. По закінченню цього терміну у січні 2012 року наступила вагітність. Вона повідомила про це відповідача, проте він, дізнавшись, сказав, що це не його дитина і невдовзі поїхав, залишивши її. На момент знайомства сторони перебували кожний у зареєстрованому шлюбі. У жовтні 2011 року позивачка розлучилась з чоловіком, а відповідач - ні. Їй відомо, що у [PERSON] є син [PERSON]. Представник позивачки [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримав пояснення позивачки, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності з урахуванням його позиції, викладеної в наданих суду письмових поясненнях. Згідно наданих пояснень відповідач позов не визнав та зазначив, що не визнає своє батьківство відносно дитини [PERSON], хоча і не заперечує факт проживання з позивачкою однією сім'єю деякий час. Посилаючись на результати медичних досліджень та проведених аналізів, вказав, що він за станом свого здоров'я в період вагітності позивачки взагалі не міг мати дітей. З квітня 2011 року він працював разом із [PERSON] у ТОВ ВК «Бдводоканал» за договором обслуговування офісної техніки, тому приїжджав до м.Маріуполя у відрядження. Позивачка розлучилась з чоловіком через підозри у її зраді. З того часу вона почала шукати біологічного батька для своєї майбутньої дитини, умовила його та він погодився, між тим результати обстеження не виявили негативний результат до можливості запліднення. Через те, що позивачка боялась сама проживати у будинку, вона запропонувала йому проживати разом замість орендувати квартиру, та оплачувати проживання роботами по господарству. При цьому кожні вихідні він їздив до свого сина у м. Харків. У грудні він поїхав до своєї родини у м. Харків зустрічати 2012 Новий рік. [PERSON] ж у той час проводила час разом з подругою у нічному клубі в компанії інших чоловіків. Через зраду позивачки, а також у зв'язку із закінченням терміну співпраці з ТОВ ВК «Бдводоканал», у лютому 2012 року він був вимушений поїхати. Він сумнівається у батьківстві дитини, тому вважає необхідним провести судово-медичну експертизу для визначення батьківства, проведення якої перенести до м. Харків у зв'язку із наявною у нього хворобою хребта та витрати по оплаті експертизи покласти на позивачку. З урахуванням заяви відповідача, суд вважає можливим розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03 жовтня 2012 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. (т. 1 а.с. 8). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України для призначення допомоги №00011149416 від 03.10.2012 року відомості про батька до актового запису внесені відповідно до ст.135 СК України за вказівкою позивачки (т. 1 а.с. 11). Відповідно до акту від 19.02.2013 року №7, посвідченого головою КСН селища Волонтерівка, відповідач у період з листопада 2011 року по лютий 2012 року постійно мешкав по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 12). Також згідно письмових заперечень відповідача він підтверджує факт проживання із позивачкою однією сім'єю деякий час. (т. 1 а.с. 90). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачкою знайома з 1999 року. Познайомилась з нею під час вступу до інституту і з тих пір підтримують дружні стосунки. Їй відомо, що позивачка та відповідач познайомились приблизно в травні - червні 2010 року, після чого приїжджали до неї у гості вдвох. Восени 2011 року позивачка та відповідач разом приїжджали на лікування та жили у неї вдома. Після Нового року у 2012 році вони також приїжджали разом до Харкова. Свято Нового року в 2012 році вона зустрічала в м. Маріуполі та приїжджала у гості до позивачки, бачила в її будинку особисті речі відповідача. Їй також відомо, що сторони проживали разом з листопада 2011 року. Вони мали близькі стосунки, планували народження дитини. вона повідомила відповідача про народження дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачкою знайома близько 8 років і є її подругою та колегою. За її рекомендацією [PERSON] був влаштований на фірму. В якій вони працюють, після цього він переїхав жити до позивачки. Разом позивачка та відповідач жили до 6 місяців. Також вони разом приїжджали до неї в гості, у тому числі і після того, як [PERSON] завагітніла. При цьому відповідач дуже радів цій новині, оскільки дитина була запланована. Усі колеги по роботі знали про їх близькі стосунки. Позивачкою надані суду фотознімки, зроблені на корпоративній вечірці, присвяченій святкуванню Нового 2012 року, на яких зображені вони з відповідачем. Обидва свідки підтвердили, що на наданих суду фото разом із позивачкою дійсно перебуває відповідач, з яким вони особисто були знайомі. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Згідно надісланих відповідачем на адресу суду копій документів, оригінали яких не були надані для дослідження та вивчення судом, а саме результатів дослідження Лабораторії Синєво від 30.08.2011 року (а.с. 92), аналізу семенної рідини від 06.03.2012 року (а.с. 93), УЗД передміхурової залози від 12.10.2011 року (а.с. 94) та рентгент-дослдіження від 12.10.2011 року (а.с. 95) вбачається, що вказані документи не свідчать про неможливість мати дітей та не дають достатніх підстав зробити висновок про безплідність відповідача. Жодний із наданих доказів не містять висновків про безпліддя відповідача. Також судом береться до уваги, що в наданій копії результатів дослідження Лабораторії Синєво від 30.08.2011 року (а.с. 92) зазначено, про те, що результати лабораторних досліджень не є достатньою підставою для постановлення діагнозу. Інтерпретація результатів та постановки діагнозу здійснюється тільки лікуючим лікарем. За клопотанням позивачки у справі була призначена судово-медична експертиза до Донецького обласного бюро СМЕ для визначення спірного батьківства, про проведення якої відповідач повідомлявся належним чином. Але [PERSON] не з'являвся до експертного закладу для надання матеріалу для експертизи, про дату та місце проведення експертизи був повідомлений належним чином. Проведення експертизи неодноразово переносилось. Однак відповідач до експертної установи не з'являвся, повідомляючи суд про причину своєї неявки - стан здоров'я. В останньому клопотанні просив провести експертизу в м. Харкові, при цьому відмовляючись взяти на себе витрати на її проведення. Позивачка та її представник не погодились на призначення та проведення експертизи у місті Харкові, а також на сплату вартості експертизи. Наголосили, що саме позивачка заявила клопотання і погодилась оплатити всі витрати на її проведення, а тому саме вона має право вирішувати до якого міста та установи її призначати. На проведення експертизи до Донецького обласного бюро СМЕ відповідач жодного разу не з'явився та не надав суду переконливих доказів того, що його фізичний стан унеможливлював прибуття на існуючих видах транспорту із м. Харкова до м. Донецьк. Натомість позивачка із маленькою дитиною приїжджала до медичної установи для проведення експертизи. Згідно до положень Постанови №3 Пленуму ВС України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі, коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Суд вважає, що відповідач ухилився від проведення експертизи. У жодне судове засідання не з'явився, хоча був повідомленим належними чином, про що свідчать поштові повідомлення з його підписом, і таким чином, доказів, які б спростували твердження позивачки щодо його батьківства, не навів. Відповідно до ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 СК України. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму ВС України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають в шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним з батьків. На підставі вищевикладеного та наданих позивачкою доказів, її вимоги підлягають задоволенню, і суд має встановити факт батьківства відповідача щодо дитини [PERSON], яка народилася [INFO] року. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. 2 , 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3-х річного віку, незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд с урахуванням здоров'я та матеріального стану платника аліментів, який є приватним підприємцем, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина - [PERSON], є інвалідом 3 групи, вважає, що він має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на її утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною 3-х річного віку, а також на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такі вимоги не протирічать іншим інтересам та ґрунтуються на законі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позов було подано до суду 04.03.2013 року. Позивачкою не надано суду доказів того, що вона до моменту звернення до суду з позовом вживала заходів щодо одержання аліментів, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки у період її вагітності за період з січня 2012 року по 21.09.2012 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, слід відмовити. Також не підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення на користь позивачки вартості ліків, витрачених у період вагітності, оскільки такі вимоги не визнані відповідачем та їх задоволення не передбачено діючим законодавством. Вимоги щодо відшкодування витрат, пов'язаних із прибуттям свідка до суду також не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приймаючи до уваги, що позивачка була звільнена від сплати судових витрат при поданні позовної заяви, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial