Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що з 24.08.2002 року вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Володарського районного суду Донецької області від 29.04.2014 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 29.04.2014 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 500,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час їй достеменно відомо, що відповідач працює. Зазначає, що в 2014 році мінімальна заробітна плата становила 1218,00 грн., а в 2018 році - 3723,00 грн. Таким чином, по відношенню до 2014 року матеріальне становище відповідача в 2018 році поліпшилось, так як збільшився розмір його доходів. На даний час їх син потребує значно більших матеріальних витрат, оскільки збільшуються потреби в навчальному розвитку та іншому, а вона не може повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини. В зв'язку з чим просить збільшити розмір стягуваних на підставі рішення Володарського районного суду Донецької області від 29.04.2014 року з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з 500 грн. до 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 31.10.2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами у відсутність нез'явившихся сторін. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.09.2004 року позивачка та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 29.04.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 09.04.2014 року і дане рішення набуло законної сили 12.05.2014 року. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Зокрема ч.1 цієї статті передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно правового змісту ст. 182 Сімейного Кодексу України судом при визначенні розміру аліментів враховується: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено судом, позивачка, як на підставу задоволення позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, посилається на ту обставину, що матеріальне становище відповідача в 2018 році змінилося, а саме покращилося, оскільки він працює та має дохід, проте останньою на підтвердження даної обставини не надано жодних доказів, в зв'язку з чим позивачкою не доведено, що після винесення судового рішення від 24.09.2014 року, яким з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини були стягнути аліменти, відбулися зміни в матеріальному становищі відповідача, а тому підстави для збільшення розміру стягнутих рішенням суду аліментів відсутні. Крім цього позивачкою не надано жодних доказів, що неповнолітня дитина на час звернення позивачки до суду з позовом проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що також є підставою для відмови в позові. Таким чином, враховуючи, що позивачкою не надано доказів того, що її матеріальний стан чи матеріальне становище відповідача змінилися, а також не наведено інших обставин, що мають істотне значення, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Між тим слід зазначити, що посилання позивачкияк на підставу задоволення позовних вимог на ту обставину, що розмір стягнутих рішенням суду аліментів менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що в свою чергу не відповідає положенням ст. 182 СК України, також є безпідставним виходячи з наступного. Як встановлено судом на час ухвалення рішення від 29.04.2014 року судом при вирішенні спору щодо стягнення аліментів застосовано норму ст. 182 СК України в редакції, яка діяла на той час, і яка в свою чергу передбачала, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Між тим, статтею 182 СК України, в редакції, яка діє на час звернення позивачки з позовом до суду, передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено вище, статтею 192 СК України визначено перелік підстав для зміни розміру аліментів. Така підстава, як зміна законодавства в частині визначення мінімального (гарантованого) розміру аліментів на одну дитину, на яку посилається позивачка, в зазначеній нормі закону відсутня. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, враховуючи, що зміна законодавства в частині визначення мінімального (гарантованого) розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що і з даної обставини, на яку позивачка посилається як на підставу задоволення позовних вимог, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Інших доказів стороною позивача не надано, як і не надано у встановленому законом порядку відповідних клопотань про забезпечення (витребування) доказів. Надана стороною позивача, жодним чином не засвідчена ксерокопія виконавчого листа не спростовує висновків суду. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, розмір яких по даній справі складає 704,80 грн. і в задоволенні позову їй відмовлено, суд не покладає на сторону відповідача сплату судового збору, а компенсує зазначені судові витрати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed