Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивачка звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача про надання їй дозволу на вивіз за межі України до Автономної Республіки Крим малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу батька дитини, [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, та про стягнення судових витрат в розмірі 243,60 грн. В обґрунтування позову вказує, що 28.04.2007р. вона вступила у шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. 11 серпня 2010р. шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу донька постійно проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, оскільки починаючи з жовтня 2013р. відповідач матеріальної допомоги не надає. Справа про стягнення аліментів знаходиться в суді. Постійним місцем проживання позивача з дитиною після розірвання шлюбу є [ADDRESS]. На початку літа позивачка привезла доньку до своїх батьків які мешкають в Мелітопольському районі с. Костянтинівка для літнього відпочинку. Однак на даний час не може відвезти дитину до Криму, тобто до постійного місця проживання, оскільки у зв'язку із складними політичними обставинами вивезти можна тільки за згодою батька дитини. Відповідач не надає позивачу дозволу на вивіз дитини за кордон, мотивуючи це тим, що між сторонами не вирішено питання щодо матеріального забезпечення дитини. В даний час дитина зачислена у 1-й клас УВК «Українська школа-гімназія» Сімферопольської міської ради, але не може за відсутності згоди батька своєчасно здійснити навчання, що свідчить про те, що відмова відповідача надати згоду на вивіз дитини за кордон ніяким чином не відповідає інтересам дитини. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі по викладеним в уточненому позові доводам та підставам та пояснила, що 28.04.2007р. вона вступила у шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. 11 серпня 2010р. шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу донька постійно проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, оскільки починаючи з жовтня 2013р. відповідач матеріальної допомоги не надає. Справа про стягнення аліментів знаходиться в суді. Постійним місцем проживання позивача з донькою після розірвання шлюбу є [ADDRESS], крім того місце проживання малолітньої дитини було визначено за згодою із відповідачем. На початку літа позивачка привезла доньку до своїх батьків які мешкають в Мелітопольському районі с. Костянтинівка для літнього відпочинку. Однак на даний час не може відвезти дитину до Криму, тобто до постійного місця проживання, оскільки у зв'язку із складними політичними обставинами потрібна згода батька дитини, яку останні не надає. Крім того, у зв'язку із ненаданням відповідачем згоди на вивіз дитини, їхня донька не може своєчасно приступити до навчання до 1-го класу УВК «Українська школа-гімназія» Сімферопольської міської ради. У зв'язку з чим просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в розмірі 243,60 грн. Вона зверталася до міграційної та прикордонної служб з приводе виїзду з дитиною до АР Крим, але їй відповіли, що у теперішній ситуації дитина не може виїхати без дозволу свого батька. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що в разі надання дозволу позивачу на вивіз малолітньої дитини за кордон будуть порушені права відповідача як батька у праві на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки на даний час АР Крим є окупованою територією і він не зможе бачитись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Представник органу опіки та піклування Мелітопольської райдержадміністрації Запорізької області в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який 11.08.2010 року був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с.9/. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.24/. 22.02.2011р. відповідач уклав шлюб з [PERSON], та після укладення шлюбу змінив прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с.26/. Після розірвання шлюбу малолітня дитина проживає та зареєстрована разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 26.08.2014р. виданою головою Сімферопольського ЖБК -8, та копією картки реєстрації особи /а.с.12,27/. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» зі змінами та доповненнями, та ч.3 п.22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1995р. № 57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. Проїзний документ видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини терміном на три роки або до досягнення 18-річного віку. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянин, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В позасудовому порядку позивач отримати таку згоду від відповідача не може. Згідно п.18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», оформлення паспорту/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст.2, 3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р., кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом та необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі, чи з метою захисту прав і свобод інших людей. В даному випадку будь-які вищевказані обмеження для реалізації малолітньої [PERSON], [INFO] у праві на виїзд за межі України відсутні. Згідно із ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. [PERSON], [INFO], зарахована до 1-У класу НВК «Українська школа-гімназія» Сімферопольської міської ради Автономної Республіки Крим, що підтверджується довідкою № 837 від 25.08.2014р., виданою директором вищевказаного навчального закладу /а.с.14/. Згідно із п.7,8 ст.7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням, зокрема інтересів дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до пояснень позивача, відповідач починаючи з жовтня 2013 року у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, у зв'язку з чим в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа про стягнення аліментів на утриманні неповнолітньої дитини, крім того, місце проживання дитини, а саме в АР Крим м. Сімферополь було визначено за згодою із відповідачем. Вищевказані обставини представником відповідача не спростовані. Згідно із ст.ст.11,12 Закону України «Про охорону здоров`я», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батька. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають основуватись на повазі до прав дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи те, що сторони не перебувають у шлюбі, малолітня дитина зарахована до 1-У класу НВК «Українська школа-гімназія» Сімферопольської міської ради Автономної Республіки Крим, до того ж її місце проживання разом з матір'ю в АР Крим м. Сімферополь було погоджено разом із відповідачем, а також враховуючи той факт, що дитина потребує рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, є достатні законні підстави для задоволення позовних вимог та надання позивачу дозволу на вивіз за межі України, а саме до Автономної Республіки Крим малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу батька дитини, [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову була сплачена сума судового збору, в розмірі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.292879136.1 від 28.08.2014р. /а.с.1/, тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved