Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою обґрунтовуючи вимоги тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, народила дитину [PERSON] , [INFO] , яку відповідач визнав своєю донькою. Донька проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З наведених підстав просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 21 січня 2021 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 09-10). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні висловив позицію про визнання позову. Заслухавши доводи учасників процесу та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З наданих доказів позивачкою, на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження від 13 липня 2010 року серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181, частини 1 статті 182 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наведені норми закону та фактично встановлені обставини справи, визнання позову відповідачем, те, що він є працездатною особою, оскільки доказів протилежного суду не надано, вік дитини, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду є співмірним до потреб дитини та відповідає таким засадам як справедливості, добросовісності, розумності й не суперечить доказам, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до положень статті 141 та частини 1 статті 142 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 454,00 грн., що становить 50 % відсотків судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру встановленого на день її подачі, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. На підставі статей 181, 182, 192 СК України та

Outcome: approved