Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 16 вересня 2015 року із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають сина - [PERSON], [INFO]. На протязі сумісного проживання зясувалось, що різне поняття шлюбу, відсутність спільних інтересів зробили їх сумісне життя неможливим. Відповідно до уточнених позовних вимог просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2015 року та до повноліття дитини, тобто до 04.10.2019 року. Також позивачка просить визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матірю. Сторони в судове засідання зявились. Позивачка просить розірвати шлюбу оскільки шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення неможливо та відповідач проживає окремо. Позивачка просить стягувати аліменти в частці від доходу. Відповідач в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав частково, а саме згоден на розірвання шлюбу, не заперечую що дитина залишиться проживати з матірю, згоден на виплату аліментів у розмірі ? частини щомісячної заробітної плати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2001 року, про що свідчить актовий запис № 144, зроблений відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. 04 жовтня 2001 року у сторін народився син [PERSON], який проживає з матірю. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В сім'ї склалися ненормальні стосунки,з червня 2013 року сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Майнового спору не існує. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач в цій частині позов визнав повністю. При таких обставинах, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка виявила бажання про вибір прізвища «Власенко». Матеріалами справи встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], про що свідчить актовий запис про народження № 710 від 24.10.2001 року, зроблений відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. За домовленістю сторін дитина залишилась мешкати з матірю. Таким чином, на утриманні позивачки знаходиться син, а батько повинен приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини, яка такої допомоги потребує. Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як убачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто, тому у позивачки є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. В силу статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються ч.3 ст.181 СК України згідно якої встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, з усіх видів доходів батька дітей відповідно п.1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженим Постановою КМУ від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Відповідно до розяснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) ії матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. В судовому засіданні встановлено, що позивачка проживає та зареєстрована за адресою: [INFO], та здійснює матеріальне забезпечення себе та свого сина без допомоги відповідача. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно довідок, які містяться в матеріалах справи, встановлено, що відповідач працює в ТОВ «ООО Комплекселектромонтаж» на посаді Інженер з налагодження й випробувань, та в Одеському національному політехнічному університеті на посаді провідний інженер. Враховуючи аліментний обовязок батька дитини, відсутності даних щодо наявності у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, що дитина проживає з позивачкою, а відповідач працевлаштований та має постійний дохід, та за відсутності згоди сторін щодо розміру аліментів, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь матері дитини на утримання сина щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2015 року та до повноліття дитини, тобто до 04.10.2019 року. Визначаючи розмір аліментів у розмірі 1/3 частини, суд бере до уваги, що дитина хворіє, що підтверджується медичним довідками. В силу ч.1 ст. 191 ЦПК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць з дати звернення позивачки до суду.

Outcome: approved