Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з серпня 2015 року перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем. [INFO] в них народилась дитина - донька [PERSON], батьком якої є відповідач. З часом вони припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Дитини проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється надавати допомогу на утримання дитини, хоча за станом здоров'я та матеріальним становищем зданий надавати таку допомогу, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачки підтримав поданий останньої позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. При цьому, не заперечував того факту, що мав відносини із позивачкою та подавав заяву про батьківство при народженні дитини. Заслухавши пояснення представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] позивачкою було народжено дитину - доньку [PERSON], батьком якої є відповідач [PERSON] На теперішній час, сторони разом не мешкають. Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. З підстав пред'явленого позову та заперечень відповідача вбачається, що між сторонами не досягнуто домовленостей щодо порядку утримання спільної дитини та надання матеріальної допомоги відповідачем, а тому відповідний спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, інших осіб на утриманні не має, а також наявність у останнього на праві власності нерухомого майна, транспортних засобів, суд приходить до висновку, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Також суд враховує, наявність у дитини ряду захворювань, які потребують періодичного лікування та медичного обстеження дитини. З огляду на те, що відповідач не має постійного доходу, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Поряд з цим, при визначені розміру аліментів, суд враховує, що будь-яких доказів щодо розміру фактичних щомісячних витрат на першочергові потреби дитини та в обґрунтування заявленої до стягнення суми аліментів, позивачкою суду у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України не представлено. В зв'язку з вищенаведеним, а також враховуючи спільний обов'язок батьків щодо утримання дитини, розмір встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відсутність у відповідача постійного заробітку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 15.11.2018 року (дня подання позову) та до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 грн. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial