Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивачка звернулась\~до суду\~з позовною\~заявою до\~відповідача про\~стягнення аліментів,\~обґрунтовуючи вимоги\~тим,\~що перебуваючи\~в шлюбі\~з відповідачем,\~народила сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~якого відповідач\~визнав своїм\~сином.\~Дитина проживає\~разом з\~нею та\~перебуває на\~її повному\~утриманні.\~Відповідач матеріальної\~допомоги на\~утримання сина\~в достатній\~мірі не\~надає.\~З наведених\~підстав просила\~стягнути з\~відповідача аліменти\~на утримання\~дитини в\~розмірі 3000\~грн.\~щомісячнота на її утримання в розмірі 3000,00 грн., до моменту досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зауважив, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі близько 1000 грн., сплачувати аліменти на утримання дружини не згоден, зазначивши, що офіційно не працевлаштований, у зв`язку із чим у нього відсутній дохід. Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Статтею 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12\~ЦПК України). Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З доказів наданих позивачкою на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог встановлено наступне. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні матері [PERSON] (а.с. 6-8). З копій медичних документів вбачається, що [PERSON] має відповідні захворювання у зв`язку із чим потребує періодичного лікування (а.с. 13-16). Відповідно до статті 141\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 180, частиною 3 статті 181\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182\~СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, враховуючи наведені норми законодавства та фактично встановлені обставини справи, майновий стан відповідача, який є працездатною особою, вік дитини, відносно якої встановлено його обов`язок щодо сплати аліментів, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» для дитини відповідного віку, а також те, що обов`язок по утриманню дитини в рівній мірі покладається на обох батьків, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку, що на думку суду є співмірним до потреб дитини та відповідає таким засадам як справедливості, добросовісності, розумності й не суперечить доказам, які містяться в матеріалах справи. У відповідності до частини 2, частини 4 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, позивачкою не надано суду належних та достатніх доказів у розумінні статей 77, 80\~ЦПК України на підтвердження можливості відповідача сплачувати на її користь аліменти у визначеному нею розмірі, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. На підставі статей 181, 182, 192\~СК України та

Outcome: partial