Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом і майном та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2012 року дочці позивачки [PERSON] були усунуті перешкоди [PERSON] в користуванні власним майном та житлом і їх з дочкою вселили у власну квартиру дочки по [ADDRESS]. 11.06.2014р. без відома та присутності позивачки була розтрощена перегородка в жилій кімнаті квартири по [ADDRESS], пошкоджено їх з дочкою майно та є багато зниклих речей. Увесь розтрощений будівельний матеріал, який став вже непридатним для подальшого використання, відповідач викинув в жилу кімнату розміром 5,2 кв.м., в якій знаходиться і до цього часу їх майно, недоступне до використання. Крім того, вони мають сарай у дворі, але відповідач умисно завалив доступ до нього, відключив електричне освітлення в кімнаті розміром 6,9 кв.м., яка знаходиться на половині позивачки. Такими діями відповідач завдав позивачці моральну шкоду, яку вона оцінила в 5000 гривень. Посилаючись на ст. 150 ЖК України, ст.ст. 321, 358, 391, 1167 ЦК України, просить зобов'язати [PERSON] звільнити повністю житлову кімнату під № 4 від навалених в ній непридатних до використання будівельних матеріалів; зобов'язати [PERSON] відновити освітлення на половині житлової кімнати її підопічної дочки-інваліда [PERSON] під № 3, яке їм умисно відключене; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5 000 гривень за нанесення моральної шкоди при виконанні нею її громадянських обов'язків опікуна. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що звертається до відповідача з позовом, як до фізичної особи. Вважає, що він своїми діями навмисно склав будматеріали в кімнату, яка на плані позначена під № 4 і яка використовується її донькою для проживання. Жодних дій щодо відключення освітлення та пошкодження майна позивача ним не вчинялось. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю. Додатково суду пояснив, що він працює державним виконавцем і 11.06.2014 року приймав участь при вчинені виконавчої дії з виконання виконавчого листа виданого Новозаводським райсудом м. Чернігова про зобов'язання позивачку демонтувати перегородку в кімнаті. Демонтаж проводив ФОП [PERSON], демонтовані будівельні матеріали було складено у місці, яке вказав стягувач. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є працівником ОВС і 11.06.2014 року згідно постанови державного виконавця його було залучено для охорони громадського порядку при проведені виконавчих дій. Відношення до демонтажу перегородки та виконання виконавчої дії не має. Чи є у власників кв. 6 сарай, не знає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що його було залучено в якості понятого при в'яненні виконавчої дії - демонтажу перегородки в кімнаті квартири № 6. Будівельні матеріали виносились до літньої кімнати. Після проведення виконавчих дій він поставив свій підпис в акті. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є державним виконавцем і неодноразово приходив до квартири, оскільки позивачка добровільно не виконувала рішення суду про демонтаж перегородки в кімнаті. Він, як стягувач, був присутній при примусовому демонтажу перегородки в кімнаті. Демонтаж перегородки здійснював ФОП [PERSON]. Демонтовані будівельні матеріали були складені на веранді, оскільки держвиконавець відмовився викидати їх на вулицю, бо вони є власністю [PERSON] За згодою позивачки 2 тижні тому, ці будівельні матеріали були винесені з квартири. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Новозаводської районної у місті Чернігові ради - в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлені належним чином (а.с.34), в матеріалах справи від них містяться заява, згідно якої просять позов розглядати без участі їх представника(а.с.28). Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 40683373, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 лютого 2000 року квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в цілому належить на праві приватної, спільної власності гр. [PERSON], та членам його сім'ї [PERSON], в рівних частинах; загальна площа квартири становить 25,6 кв.м. (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Центральному ВДВС Чернігівського МУЮ перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/751/960/2013 від 05.06.2013 року, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про зобов'язання [PERSON] за власний рахунок відновити становище, яке існувало до порушення прав шляхом демонтажу перегородки в кімнаті площею 13,8 кв.м. в квартирі [ADDRESS] Оскільки рішення [PERSON] добровільно не виконано, то відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» 11.06.2014 року державним виконавцем було здійснено виконання рішення в примусовому порядку (а.с.55-62). Позивачка в судовому засіданні пояснила, що відповідач, своїми діями обмежив їй доступ до кімнати площею 5,2 кв.м., яка відповідно до технічної характеристики є літньою кухнею, побудована самовільно, навмисно відключив освітлення на половині житлової кімнати та долучила до матеріалів справи фотографії, на яких зафіксовано стан приміщення на даний час (а.с.10,20-22). Позивачка зазначає, що вона звертається до відповідача [PERSON] як до фізичної особи, а не як до посадової особи - державного виконавця, однак з пояснень сторін та свідків вбачається, що вчинені дії щодо демонтажу стіни були виконані в ході здійснення його посадових обов'язків - виконавчих дій. Демонтаж перегородки було здійснено ФОП «[PERSON].», якого було залучено для участі у виконавчому провадженні при примусовому виконанні виконавчого провадження постановою від 11.06.2014 року. Вимоги позивачки про зобов'язання [PERSON] звільнити повністю житлову кімнату під № 4 від навалених в ній непридатних до використання будівельних матеріалів та відновити освітлення на половині житлової кімнати її підопічної дочки-інваліда [PERSON] під № 3, яке їм умисно відключене, не підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено, що будь якими навмисними діями відповідача, як фізичної особи, були порушенні права та інтереси позивача та її підопічної - недієздатної [PERSON] Державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби ЧМУ юстиції [PERSON] приймав участь у вчиненні виконавчих дій під час примусового виконання рішення суду, яке набуло законної сили. Оскарження дій державного виконавця регламентуються вимогами ст. 383 ЦПК України. Позовні вимоги відносно стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. також задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не доведено завдання їй відповідачем як фізичною особою будь-якої моральної шкоди. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави, так як позивачка звільнена від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed