Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким зняти арешт з належного їй житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який був накладений 11.07.2007 року Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області серії [NUMBER] від 10.07.2007 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. На даний час вона, позивачка має бажання розпорядитися своїм майном, однак при зверненні до нотаріуса, їй стало відомо, що згідно наказу Господарського суду Одеської області № 28/29-07-598 від 27.06.2007 року було відкрито виконавче провадження 03.07.2007 року про стягнення з СПД-ФО [PERSON] на користь СПД-ФО [PERSON] суми боргу в розмірі 21 703.72 гривен. У подальшому державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме з метою забезпечення виконання виконавчого документу накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, належне СПД-ФО [PERSON], проживаючому за адресою: [ADDRESS]. 11.07.2007 року державний нотаріус Болградської районної державної нотаріальної контори наклав арешт на належний саме їй житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Позивачці не відома причина накладення арешту, тому вона вважає що арешт був накладений незаконно та безпідставно. Крім того, [PERSON] ніколи не був власником названого будинку, а тому безпідставним було накладення арешту на належне саме їй майно. Дані обставини змусили її, позивачку звернутись до суду з даними вимоги за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивачка [PERSON] підтримала доводи, викладені в позовній заяві, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позов визнав, просив зняти арешт накладений на домоволодіння, належне його матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Підтвердив, що протягом 2006-2008 років господарськими судами розглядалася цивільна справа за позовом Тащі Д,О. до нього, [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Про те, що було накладено арешт на все його майно - йому відомо не було. Крім того, ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.05.2008 року, справа № 17-28/29-07-598 позовна заява [PERSON] до нього, [PERSON] була залишена без розгляду, та набрала законної сили. Тобто, відсутнє рішення суду про стягнення з нього, [PERSON] будь-яких коштів на користь [PERSON], а відтак і підстави для накладення арешту на його майно. Відповідач СПД-ФО [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства за адресою свого постійного місця проживання: [ADDRESS] (а.с.19, 36). Про час та місце розгляду даної справи на 20.12.2016 року - позивач отримав судову повістку-виклик, позовну заяву [PERSON] та додані до неї документи (а.с.22). Будь-яких заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві до суду не надав. Повідомлення на 23.01.2017 року повернулося до суду без вручення з відміткою зі спливом строку зберігання (а.с.39-40) Представник третьої особи Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.29) заперечував щодо задоволення позовних вимог (а.с.23-28), просив розгляд справи провести у його відсутність в зв'язку з службовою зайнятістю (а.с.62). Державний нотаріус Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, а також зазначив про відсутність заперечень на позовні вимоги (а.с.42). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 03 липня 2007 року Відділом державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області на підставі наказу Господарського суду Одеської області за № 28/29-07-598 від 27.06.2007 року про стягнення з СПД-ФО [PERSON] на користь СПД-ФО [PERSON] боргів на загальну суму 21 703.72 гривен було відкрито виконавче провадження (а.с.16). 10.07.2007 року державним виконавцем відділу ДВС Болградського РУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме з метою забезпечення виконання виконавчого документу накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, належне СПД-ФО [PERSON], проживаючому за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.11.2016 року вбачається, що 11.07.2007 року за № 5278626 державний нотаріус Болградської районної державної нотаріальної контори наклав арешт на належний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Згідно цієї ж довідки слідує, що власником домоволодіння значиться [PERSON]. Крім того, те що позивачка є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] свідчать наступні документи: -договір дарування від 25.08.1987 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 3371 (а.с.47); -свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.11.2009 року, виданого державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 4255 (а.с.47); -витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Болградське БТІ» від 15.12.2009 року (а.с.49). З аналізу перелічених документів вбачається, що відповідачу [PERSON], який є рідним сином позивачки (а.с.46) ніколи не належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS], він лише був зареєстрованим за цією адресою до 13.06.2007 року (а.с.50-53). Крім того, судом встановлено, що рішення господарського суду Одеської області від 12.03.2007 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2007 року справа № 28/29-07-598 по справі за позовом СПД-ФО [PERSON] до СПД-ФО [PERSON] про відшкодування моральної і матеріальної шкоди (а.с.54-55), на підставі якої було видано наказ суду до виконання і відкрито у подальшому виконавче провадження за яким накладено арешт на майно [PERSON] - було скасовано на підставі постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2007 року, та справу направлено до господарського суду Одеської області для подальшого розгляду. За наслідками нового розгляду цієї справи, позов СПД-ФО [PERSON] до СПД-ФО [PERSON] про відшкодування моральної і матеріальної шкоди - залишено без розгляду ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.05.2008 року, справа № 17-28/29-07-598. Суд визнав представлені позивачем докази в обґрунтування позовних вимог неповними та недостатніми для вирішення спору (а.с.59-60). Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх, порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.ст.6, 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасного і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При аналізі зазначених норм Закону вбачається, що належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника. Арешт майна, державним виконавцем, може бути знятий відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Порядок зняття арешту з майна врегульовано статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Крім того, слід зазначити, що позовом є матеріально-правовий спір між сторонами цивільних або інших правовідносин, а рішення суду - це судовий акт, яким, по суті, вирішується цей матеріально-правовий спір. Згідно пункту 2 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках-особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках , передбачених законом, виконують судові рішення (статті 3 Закону України від 21 квітня 1999 року №606 - X IV «Про виконавче провадження»( у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-V I (далі - Закон про виконавче провадження)» Отже, можливість звернення з таким позовом передбачена для особи, якій належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не являється боржником у цьому виконавчому провадженні, а відповідачами можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, але не відділ державної виконавчої служби, який лише забезпечує примусове виконання судових рішень. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись соєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В свою чергу згідно до положень першої статті Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права . Суд вважає безпідставними заперечення представника Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, оскільки на даний час відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили про задоволення позовних вимог СПД-ФО [PERSON] до СПД-ФО [PERSON] про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, справа № 17-28/29-07-598, а тому відсутні підстави для накладення арешту на майно [PERSON] Крім того, відповідач [PERSON] не є власником майна: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на який накладено безпідставний арешт. З огляду на викладені обставини, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню.

Outcome: approved