Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивачка в серпні 2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 25.05.2012 року, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], уточнюючи вимоги в цій частині - в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 травня 2012 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], позивачка вказує, що спільне сімейне життя не склалося, шлюб фактично розпався, з 2013 року вона з відповідачем не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного та інтересам спільної дитини, крім того вказуючи, що спільна дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків самоусунувся, кошти на утримання сина не надає, хоча має такий обов'язок, а тому вона вимушена звернутись з вказаним позовом до суду, а тому враховуючи вище викладене та посилаючись на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що з 2014 року вона з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим, крім того виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]», такожвказувала, спільна дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні відповідач кошти не надає, а тому вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідач в судове в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 11, 17). Враховуючи думку позивачки, яка не заперечувала щодо заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе на підставі ст.77, 169, 224 ЦПК України розглянути справу в порядку заочного розгляду. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON]) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 травня 2012 року, про що є актовий запис № 404 (а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб). Як вбачається з свідоцтва про народження, від шлюбу сторони мають малолітньогосина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4 - копія свідоцтва про народження). В судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивачки та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання, оскільки судом достовірно встановлено, що сторони фактично з 2014 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, а тому шлюб підлягає розірванню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на малолітнього [PERSON], [INFO], суд зазначає про таке. Системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України (надалі також - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до приписів статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивачки, а також те, що відповідачем не надано доказів в спростування таких обставин справи, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн.

Outcome: approved