Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що на підставі договору дарування від 22 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області, вона є власником ? частини житлового будинку з відповідною частиною допоміжних господарських побудов, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], який складається з житлового будинку, загальною площею 91,0 кв.м., в тому числі житловою площею 27,1 кв.м., ? частини погреба, літньої кухні, вбиральні, колодязя, огорожі. Вказана ? частина будинку з відповідною частиною допоміжних господарчих побудов належала попередньому власнику (дарувальниці) - [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу. Згідно договору дарування від 22 листопада 2013 року вона має право власності на ? частину всіх господарських побудов, в тому числі і ? частини літньої кухні. Просила суд встановити порядок користування нежитловим приміщенням (літньою-кухнею), яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні виділеною їй кімнатою літньої кухні та стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп. Після задоволення заяв відповідачки [PERSON] про відвід суддів Лохвицького районного суду Полтавської області та на підставі ухвали Лохвицького районного суду від 18.02.2016 року, 26.02.2016 року цивільна справа надійшла до Чорнухинського районного суду Полтавської області. 11 квітня 2016 року позивачка звернулася до суду з уточненою позовною заявою про збільшення позовних вимог в якій зазначає, що після отримання у власність домоволодіння вона почала користуватися своєю частиною будинку та господарськими спорудами, але відповідачка не дає можливості користуватися належною їй частиною літньої кухні. Просить суд встановити порядок користування нежитловим приміщенням (літньою-кухнею), яка розташована по [ADDRESS], виділивши їй кімнату літньої-кухні розміром 4,10м.х 4,20 м., залишивши у користування відповідачу кімнату розміром 2,70м. х 4,20 м., зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні виділеної їй кімнатою літньої кухні та стягнути із відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Просила суд задовольнити її позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Встановити порядок користування нежитловим приміщенням (літньою кухнею), яка розташована по [ADDRESS], виділивши їй більшу кімнату літньої-кухні розміром 4,10м.х 4,20 м., залишивши у користування відповідачу кімнату розміром 2,70м. х 4,20 м., оскільки більша кімната літньої кухні знаходиться напроти її частини будинку, з частини будинку відповідачки (власницею якої є [PERSON].) до меншої кімнати літньої кухні проведений природній газ, де встановлена газова плита. Витрати природного газу для літньої кухні обліковує відповідачка, нею сплачуються кошти за його споживання. Також просила суд стягнути із відповідача на її користь судові витрати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В попередньому судову засіданні заперечувала проти позовних вимог [PERSON], які мотивувала тим, що дванадцять років тому, вона купила у попередніх власників всю літню кухню, щороку проводить там ремонтні роботи, сама провела від свого будинку газопостачання до меншої кімнати літньої кухні, встановила в ній газову плиту та проводить регулярно платежі за користування природним газом. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, дослідивши письмові пояснення сторін, приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] і відповідачка [PERSON] є співвласники житлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується світлокопією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія [NUMBER] від 22.11.2013 року, договором дарування [PERSON] [PERSON] ? частини житлового будинку з відповідною частиною допоміжних господарських побудов серія [NUMBER] від 22.11.2013 року, технічним паспортом на житловий будинок приватного житлового фонду від 13.12.2005 року ( а.с.10-14). 22.11.2013 року [PERSON] передала у безоплатну власність [PERSON] ? частину житлового будинку з відповідною частиною допоміжних господарських побудов, що знаходяться за адресою [ADDRESS], який складається з житлового будинку А1, загальною площею 91,0 кв.м., в тому числі житловою площею 27,1 кв.м., ? частина погріба Б, літньої кухні Д, вбиральні Е, колодязя №1, огорожі №2. Вказана частина будинку з відповідною частиною допоміжних господарських побудов належить дарувальниці на підставі Договору куплі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Звєрєвою Н.П. Кожна частина будинку належить своєму власникові на праві приватної власності. Проте, за наявності однієї адреси та двох співвласників, між сторонами виникають деякі складнощі в користуванні нежитловим приміщенням, зокрема літньої кухні. Виходячи із змісту вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи із змісту ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 1, 2 ст. 367 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Порядок виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, регулюється Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) , а відповідно до ч.4 ст.355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд погоджується з позовними вимогами позивачки при виділенні їй у користування більшу кімнату літньої кухні, виходячи з того, що у кімнаті літньої кухні розміром 2,7х4,2 м.кв. знаходиться газова плита, якою користується відповідачка. Природний газ, для газової плити, підключений від будинку [PERSON]. Остання веде його облік, споживає та сплачує за його використання кошти. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто, підлягають стягненню з [PERSON] на Користь [PERSON] судові витрати понесенні останньою в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved