Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до Лисичанського міського суду з позовом до Державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей», в якому просила суд поновити її на роботі на посаді заступника директора з навчально-виробничої роботи ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» та стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2017 року по день поновлення на роботі. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги вмотивовані тим, [PERSON] \~\~працювала на посаді заступника директора з навчально-виробничої роботи Державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей». Згідно п.п. 1-3, 5 Наказу Міністерства освіти і науки України № 885 від 21 червня 2017 року «Про реорганізацію професійно-технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області» шляхом приєднання до Державного професійно-технічного навчального закладу «Привільський професійний ліцей» був припинений ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей», правонаступником якого став Державний професійно-технічний навчальний заклад «Привільський професійний ліцей». Департаменту науки і освіти ЛОДА було доручено попередити керівників учбових закладів про вивільнення працівників на підставі п.1\~ст.40 КЗпП України. 29 червня 2017 року головою комісії з припинення ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» [PERSON] був виданий наказ № 120 «Про попередження працівників щодо реорганізації професійно - технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області». Наказом № 72-к від 31 серпня 2017 року [PERSON] з 31 серпня 2017 року була звільнена із займаної посади на підставі п.1\~ст.40 КЗпП України. В той же день [PERSON] була ознайомлена з наказом про звільнення. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23.03.2020 р. цивільну справу прийнято до провадження судді Луньової Д.Ю. та призначено підготовче засідання, оскільки попереднім складом суду у справі відкрито загальне позовне провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 24.06.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явились. \~ \~ \~ \~Представник позивача через канцелярію суду надав заяву (а.с. 106), в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача надав суду заяву (а.с. 107), в який просив розглянути справу без його участі, позов не визнав, зазначив, що позивачкою пропущені строки позовної давності звернення до суду з вимогами про поновлення на роботі, просив у задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~Раніше, від відповідача надходили заперечення на позовну заяву (а.с. 42), в яких відповідач зазначив, що згідно з Наказом МОН № 885 від 21 червня 2017 року «Про реорганізацію професійно-технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області» діяльність Державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей» реорганізовано шляхом приєднання до Державного професійно-технічного навчального «Привільський професійний ліцей» згідно передавального акту. З цієї причини й було звільнено позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку з припиненням діяльності ліцею та скороченням її посади; позивачу не пропонувалась інша посада, оскільки станом на 01.09.2017 р. вакантних посад у ДПТНЗ «Привільський професійний ліцей» не було. \~ \~ \~ \~Також, відповідач зазначив, що на його думку позивач порушив вимоги ч. 1 ст. 233 КЗпП України та пропустив строки звернення до суду з позовом. Крім того, посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 звернув увагу суду, що правила ч. 1 ст. 40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. З копії трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] (а.с. 6), що позивачка перебувала на посаді заступника директора з навчально-виробничої роботи Державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійно-технічний ліцей» з 24.06.2003 р. З наказу № 72-к про припинення трудового договору від 31.08.2017 р. (а.с.7) заступника директора з навчально-виробничої частини [PERSON] звільнено на підстав п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ голови комісії з припинення від 31.08.2017 р. № 130 «Про скорочення працівників ліцею». [PERSON] з наказом ознайомлена 31.08.2017 р., що підтверджується її підписом на наказі. Згідно наказу Міністерства освіти та науки України № 885 від 21.06.2017 р. «Про реорганізацію професійно-технічних закладів міста Лисичанська» (а.с.8-11) припинено Державний професійно-технічний навчальний заклад «Лисичанський професійний ліцей» шляхом приєднання до Державного професійно-технічного закладу «Привільський професійний ліцей»; утворено комісію з припинення Державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей», якій доручено попередити в установленому законом порядку працівників закладу про реорганізацію та забезпечити дотримання їх трудових прав і соціальних гарантій у порядку, визначеному законодавством України; головою комісію призначено директора ДПТНЗ «Привільський професійний ліцей» - Жукова О.І. Згідно наказу голови комісії з припинення Державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей» Жукова О.І. № 120 від 29.06.2017 р. № 120 (а.с.13) було наказано попередити під підпис про наступне можливе звільнення робочих місць та можливе скорочення штату 29 серпня 2017 року працівників Державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей» за списком згідно додатку № 1. З подання від 30.06.2017 р. вихідний № 141 (а.с.57) встановлено, що комісія з припинення Державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей» зверталась до голови профспілкового комітету ДПТНЗ Лисичанський професійний ліцей» з проханням надати згоду на масове звільнення робітників Державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей» згідно ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З листа Голови Лисичанської територіальної організації профспілки працівників вугільної промисловості вих.№ 87 від 27.08.2019 р. на ухвалу суду від 29.07.2019 р. (а.с.75), встановлено, що голова комісії з припинення Державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей» [PERSON] не звертався до виборного органу первинної профспілкової організації ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» та Лисичанської територіальної організації профспілки працівників вугільної промисловості з поданням на згоду про звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] не була попереджена про розірвання трудового договору у зв`язку з скороченням кількості посад штатного розпису навчального закладу. При підготовці пакета документів на подання, для розгляду подання про згоди на звільнення працівника за п. 1 чт. 40 КЗпП України, був поданий список про масове звільнення за загальним списком, а не на кожного працівника окремо, що свідчить про упереджений підхід до вирішення проблеми скорочення штату по відношенню до кожного працівника. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2\~ст. 13 ЦПК України). Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). \~ \~ \~ \~Оцінивши зібрані у справі докази як в цілому, так і кожний окремо, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. \~ \~ \~ \~Частиною 2 статті 2 КЗпП України, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладання договору про роботу на підприємстві, в установі. Організації або з фізичною особою. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1\~ст.40 Кодексу законів про працю України\~(далі -\~КЗпП) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані роботодавцем, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників. \~ \~ \~ \~Таке звільнення відповідно до ч.2\~ст.40 КЗпП\~допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. \~ \~ \~ \~Для проведення скорочення чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець зобов`язаний: обґрунтувати необхідність скорочення штату та звільнення; скласти і затвердити новий штатний розпис, до якого не заносяться посади, які скорочено; попередити працівників, посади яких скорочуються, персонально про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (ст. 49-2 КЗпП); одночасно з попередженням про звільнення за скороченням штату запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (ст. 49-2 КЗпП); повідомити державну службу зайнятості про наступне вивільнення працівників із зазначенням їх професій, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (ст. 49-2 КЗпП). після закінчення двомісячного попереджувального строку видати наказ про звільнення. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~ст.43 КЗпП\~за загальним правилом звільнення за скороченням штату може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. \~ \~ \~ \~Проте, відповідно до\~ст.43-1 КЗпП\~звільнення за скороченням штату без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадках: незадовільного результату випробування, обумовленого при прийнятті на роботу; звільнення з суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв`язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством; поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; звільнення з підприємства, де немає первинної профспілкової організації; звільнення керівника підприємства, його заступників, головного бухгалтера, його заступників. \~ \~ \~ \~Відповідач не надав суду доказів того, що ним була дотримана визначена законом процедура звільнення позивачки з підстав, передбачених п.1\~ст.40 КЗпП, у зв`язку з чим звільнення позивачки визнається незаконним. \~ \~ \~ \~Однак, позивачкою пропущено визначений законом строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. \~ \~ \~ \~На відміну від інших трудових спорів місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. \~ \~ \~ \~Оскільки наказ про звільнення позивачу був виданий у день звільнення 31 серпня 2017 року, що визнається позивачкою в позовній заяві, строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі розпочався 31 серпня 2017 року та сплинув 30 вересня 2017 року, але до суду з позовом позивачка звернулась 13 листопада 2017 року, тобто із пропуском строку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивачка не зверталась до суду з будь-якою заявою про поновлення строку звернення до суду, а тому у задоволенні позову слід відмовити. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору слід компенсувати за рахунок держави. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, ст. 6 Конвенцї про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 2, 40, 43, 43-1, 49-2, 233 КЗпП України,

Outcome: dismissed