Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . Крім неї та її дочки [PERSON] , інваліда з дитинства, довічно, у вказаному житловому будинку зареєстрований також її син відповідач [PERSON] . При цьому, впродовж тривалого періоду часу, понад десять років він не проживає у вказаному житлі, його речі та інше майно у будинку відсутні, також не приймає жодної участі в оплаті комунальних послуг та у утриманні будинк. Позивач вказує, що реєстрація відповідача у належному їй на праві власності житловому будинку порушує її права як власника даного житла. Посилаючись на наведене просили позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 05 квітня 2021 року у цивільній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 5 травня 2021 року. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 05 травня 2021 року підготовче провадження закрито та цивільна справа призначена до судового розгляду по суті . У судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Вказала, що син понад 10 років у спірному будинку не проживає. Добровільно пішов з помешкання , забрав всі свої речі та інше майно. З цього часу у будинку не проживає, хоча ніхто не чинить йому ніяких перешкод. Востаннє давав про себе знати, телефонувавши близько 5 років тому. Натомість, вона маючи дочку інваліда, не може оформити субсидії зі сплати комунальних послуг, не може належно користуватися своїм власним майном житловим будинком. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Відзиву на позовну заяву не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За положеннями ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Судом установлено: Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 12466681 від 10 листопада 2006 року, виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 16696795, домоволодіння по [ADDRESS] , відповідно до запису № 24 в книзі № 1,на підставі рішення Тернопільського районного суду від27 січня 2004 року, справа №2-62/2004 р. та ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 01 вересня 2006 року, зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON] , 58/100 частки. Згідно із Будинковою книгою прописки громадян, що мешкають по [ADDRESS] , у будинку зареєстровані: позивач [PERSON] , її дочка [PERSON] та син відповідач у справі [PERSON] . Відповідно до Акту за № 6 від 22 березня 2021 року,засвідченого старостою Чернелево-Руського старостинського округ Гоч Ярославом Петровичем, шляхом опитування свідків сусідів: [PERSON] (мешканки [ADDRESS] ,\~паспорт [NUMBER] \~виданий Тернопільським\~РВ УМВС\~України в\~Тернопільській області\~17\~березня 1999\~року )\~ та\~ [PERSON] (мешканки [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] виданий Тернопільським РВ УМВС України в Тернопільській області 25 травня 1993 року) установлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично за даною адресою більше 10 років не проживає. Як убачається із Довідки за № 26 від 22 березня 2021 року, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адрсою: [ADDRESS] , але фактично за даною адресою більше 10 років не проживає.Довідка видаа на підставі Акту про фактичне не проживання особи №6 від 22 березня 2021 року. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, таких домовленостей між сторонами спору не існувало. У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. З урахуванням того, що позивачі - власники житлового будинку , а відповідач їх брат та дядько , який зареєстрований у цьому будинку, слід застосувати положення ст.405 ЦК України. Наведена позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема з позицією, викладеною у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 509/1916/16-ц. Судом установлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим у житловому будинку [ADDRESS] , понад десять років не проживає у вказаному помешканні, його речі та майно там відсутні, участі у сплаті комунальних послуг та в утриманні будинку не приймає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин стороною відповідача суду не надано. Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved