Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивачка звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді: земельної ділянки розміром 2,87 га (кадастровий номер: [NUMBER]; [NUMBER]) та житлового будинку по [ADDRESS], після смерті батька [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом, у встановлений законодавством строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак на момент відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем. Пізніше, 09.06.2018 р., позивачка звернулась до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивачка у підготовче судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка по справі, у підготовче судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер [INFO]; копія заповіту від 11.08.2010 р., згідно якого [PERSON] все своє майно заповів донці [PERSON]; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту; копія державного акту на право власності на земельну ділянку площею 2,87 га на території Орлівської сільської ради (кадастровий номер: [NUMBER]; [NUMBER]), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власник - [PERSON]; довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 2,87 га розташованої на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, складає - 81 618,58 грн.; копія технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], самочинних споруд не має, власник - [PERSON]; звіт ПП «Експерт - центр «Авант» про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку по [ADDRESS], вартість складає 68 910 грн.; копія довідки Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області від 29.05.2018 р., згідно якої вбачається, що на момент смерті [PERSON] разом з ним мешкала донька [PERSON]; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки розміром 2,87 га (кадастровий номер: [NUMBER]; [NUMBER]) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] від 01.02.2007 р. та житлового будинку по [ADDRESS]. Під час життя [PERSON] залишив заповідальне розпорядження, у зв'язку з чим спадкоємство здійснюється за заповітом. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON], яка є позивачкою по справі. Спадкоємцем першої черги за законом є дружина спадкодавця [PERSON], яка є відповідачем по справі. У встановлений законодавством строк, позивачка не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак на момент відкриття спадщини, постійно проживала разом із спадкодавцем. Ці обставини підтверджуються довідкою Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області від 29.05.2018 р. Інших спадкоємців, які б мали обов'язкову частку у спадщині не має. 09.06.2018 р. [PERSON] звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Це пояснюється тим, що спадкодавець за життя належним чином не оформив та не зареєстрував право власності на житловий будинок у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку було втрачено ним за життя. Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивачка прийняла спадщину, що залишилася після смерті батька шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, які б мали обов'язкову частку у спадщині не має, спадкоємець першої черги за законом на спадщину не претендує, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляла. Інших спадкоємців, які б мали обов'язкову долю у спадщині, не має. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак оформити її не може у зв'язку з обставинами, які не залежать від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved