Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позову зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають сина - [PERSON], 2009 року народження. У 2013 році шлюб було розірвано. Малолітня дитина [PERSON] проживає з позивачкою та її чоловіком з вересня 2013 року, дитина перебуває на її утриманні та утриманні чоловіка. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання сина, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням та оздоровленням дитини, взагалі не спілкується з сином, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, тому просить позбавити відповідача батьківських прав. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно, через Офіційний веб-портал «Судова влада України» Коропський районний суд Чернігівської області, у зв'язку з чим, суд за згодою позивачки постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Бородянської РДА у судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримали. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є чоловіком позивачки і починаючи з 2013 року проживають однією сім'єю з дитиною сторін - [PERSON]. Останній раз відповідач спілкувався з сином в 2015 році, а потім просто зник. В 2018 році один раз спілкувався з позивачкою електронною поштою і вона повідомляла відповідача, що слухається справа в суді про позбавлення батьківських прав. Починаючи з 2015 року відповідач жодної участі в житті та вихованні дитини не приймає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сусідами з позивачем і її сім'єю. З 2014 року вона з чоловіком [PERSON] проживають разом. Разів 2-3 на тиждень буває у них вдома, але жодного разу не бачив, щоб відповідач приходив до сина. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю позивачки пояснила, що з народження онука - [PERSON] відповідач не приділяв йому уваги. В 2015 році він останній раз спілкувався з онуком, жодної участі в його житті та вихованні не приймає. Заслухавши пояснення, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Як встановлено, сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). Згідно акту обстеження місця проживання за адресою [ADDRESS], умови проживання сім'ї позивача задовільні. Дитина виховується матір'ю та вітчимом, якого вважає і називає батьком. Сімейні стосунки здорові та доброзичливі, побут спільний. Згідно довідки Немішаївської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 1 [PERSON] дійсно навчається в 2-А класі Немішаївської загальноосвітньої школи I-III ст. № 1, а батько учня [PERSON], не бере участі у вихованні дитини, а саме: не спілкується з учителями, не відвідує батьківські збори. Органом опіки та піклування Бородянської районної державної адміністрації надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до сина - [PERSON], [INFO] Як вбачається з довідки виданої Коропським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 05 вересня 2018 року № 11-17/196/14.8 згідно з матеріалами виконавчого провадження № 56249631, відкритого 23.04.2018 року, з виконання Судового наказу № 360/47/18 виданого Бородянським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.01.2018 року, який пред'явлено до примусового виконання 23 квітня 2018 року. Станом на 05.09.2018 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за вісім місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 7524 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. В п. 18 вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Основною підставою позову є те, що відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, яке може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. За таких обставин, застосування позбавлення батьківських прав, як заходу впливу на неналежну поведінку батьків може мати місце лише у виключних (крайніх) випадках, і при умові коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Під час судового засідання достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], не проявляє батьківської турботи, не допомагає матеріально. Вищенаведене дає суду всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved