Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] та стягнути з останнього на її користь судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місця проживання дітей немає, вони залишаються проживати з нею. Не зважаючи на тривалий час перебування у шлюбі, сімейне життя у них розладналося, стали частими сварки, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, у кожного з`явилися свої погляди на життя. Чоловік почав зловживати спиртними напоями, перестав брати участь у вихованні дітей та в утриманні сім`ї. Таким чином, фактично сім`я припинила своє існування і шляхів для її відновлення немає, а тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Позивачка [PERSON] подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить справу розглянути у її відсутності і на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач [PERSON] подав заяву, зі змісту якої вбачається, що він просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1 червня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 10 серпня 2016 року Камінь-Каширським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 29 (а.с. 8). Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). Сторони проживають разом, однак сімейні відносини не підтримують, позивачка наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, про що подав особисто письмову заяву. Таким чином, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що мають істотне значення, у зв`язку з чим позовні вимоги належить задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позов про розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 454 гривень, а інших 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 454 гривень, належить стягнути на користь позивачки з відповідача.

Outcome: approved