Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду від 12 вересня 2016 року шлюб між нею та відповідачем по справі було розірвано. У шлюбі в них народилося двоє дітей, а саме син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Разом з цим, відповідач самоусунувся від виконання батьківського обовязку, матеріально не забезпечує дітей, не виділяє жодних коштів на їх утримання, у добровільному порядку відмовляється такі надавати, хоча офіційно працевлаштований й щомісячно отримує дохід, при цьому у нього відсутні інші діти, непрацездатні члени сімї, яких він зобовязаний утримувати. Вона на даний час не має можливості забезпечити дітей усім необхідним, так як вони підростають і витрати по їх вихованню зростають. Тому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 12 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 06 червня 2009 року, актовий запис №18 розірвано, а дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], залишено проживати при матері [PERSON]. Також встановлено, що відповідач взагалі не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей. Дані правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема статті 180, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім цього, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Отже, враховуючи те, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України та визнання позову відповідачем, вважає за необхідне стягнути з такого аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved