Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні [PERSON] та [PERSON] правом власності на квартиру [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житлом за вказаною адресою, оскільки її реєстрація не дозволяє позивачам отримати житлову субсидію. Відповідачем надано письмову заяву, в якій вона позов визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] . на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 червня 2008 року, виданого згідно з розпорядженням від 04 червня 2008 року № 537. Відповідач зареєстрований у вказаному житлі, однак не мешкає в квартирі з 2014 р., за комунальні послуги не сплачує, що позбавляє позивачів можливості вільно користуватися своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усуненні перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст.319 ч.2 абз.2, ч.ч.3-5 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до абз.6-8, 11 п.1, абз.1 п.2, абз.1 п.8, абз.1, 2 п.9, затвердженого постановою КМУ №848 від 21.10.1995 р. (в редакції постанови КМУ №329 від 27.04.2018 р.) Положення про порядок призначення житлових субсидій - це Положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій: щомісячної житлової субсидії на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, а також житлово-комунальних послуг, а саме: - витрат на утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт; обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, відповідно до яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів; - витрат на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; Отримання житлових субсидій не пов`язане і не тягне за собою зміни форми власності житла. Право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках). Житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку). Житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), на яких розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії. Згідно ст.3 абз.5, 11, 13, ст.6 ч.10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. З наведених нормативно-правових актів вбачається, що реєстрація місця проживання відповідачів дійсно перешкоджає позивачу в користуванні належною їй часткою у спільному майні, т.я не дозволяє отримати житлову субсидію на витрати на утримання цього майна. Відповідно до ст.317 ч.2 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Оскільки наявність чи відсутність реєстрації місця проживання у належному особі майні не впливає на обсяг прав власника та у разі зняття з реєстрації не припиняє права власності, задоволення позову не порушує прав відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 29.08.2019 у сумі 768,40 грн. Таким чином, суд, враховуючи, що відповідач визнав позов повністю, вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved