Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивачка в позовній заяві вказує, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09 квітня 1999 року. 23.06.2011 року рішенням Ленінського районного суду м Вінниці їх шлюб було розірвано. Під час сумісного проживання ними було куплено в 2008 році автомобіль [NUMBER] 2003 року випуску. Після розірвання шлюбу даний автомобіль залишився в користуванні відповідача. Вартість автомобіля складає 30000грн. Виходячи із викладеного, позивачка просить визнати за нею право власності на 1\\2 частину даного автомобіля, проте автомобіль залишити в користуванні відповідача, стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію в сумі 15 000 грн. за належну її ? частину автомобіля. В судовому засіданні представник позивачки за дорученням [PERSON]Д та позивачка підтримали заявлені вимоги, суду пояснила, що фактично був куплений в 2008 році автомобіль [NUMBER] 2000 року випуску , а в позовній заяві допущена помилка, автомобіль був куплений за ціною на той час -3000 дол.США . 23.06.2011 року їх шлюб було розірвано, автомобіль залишився в користуванні відповідача , а потім , в 2012 році був проданий , просить визнати за нею право власності на 1\\2 частину даного автомобіля та стягнути з відповідача на її користь половину вартості автомобіля розміром не 15000 грн , а 7200 грн, посилаючись на висновок авто товарознавчого дослідження від 18.11.2008 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля визначена в сумі 14411 грн. Відповідач позовні вимоги не визнає,посилаючись, що даний автомобіль належав його брату, він ним лише користувався, а після розірвання шлюбу автомобіль повернув брату. Заперечує факт купівлі автомобіля в період шлюбу та заперечує продаж даного автомобіля ним особисто, так як цим займався брат. Представник відповідача за дорученням [PERSON] позовні вимоги також не визнає,посилаючись на відсутність у позивачки будь-яких доказів про ринкову вартість автомобіля на момент його продажу, з 2008 року по 2012 рік автомобіль постійно експлуатувався, вартість його значно впала, тому вимоги позивачки про стягнення половини вартості автомобіля в сумі 7200 грн є безпідставні, ґрунтуються на припущенні і не можуть бути прийняті судом. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 квітня 1999 року. 23.06.2011 року за рішенням Ленінського районного суду м Вінниці їх шлюб було розірвано. Під час сумісного проживання ними було куплено в 2008 році автомобіль [NUMBER] 2000 року випуску, що підтверджується довідкою рахунком ПП « Авто-світ» серії ДДР № 577722 від 4. 12. 2008 року, вартість автомобіля договірна. Після розірвання шлюбу даний автомобіль залишився в користуванні відповідача. Згідно повідомлення начальника відділу АТІ та ОРЕР Управління ДАІ УМВС України у Вінницькій області вбачається, що 8.02.2012 року автомобіль [NUMBER] 2000 року випуску був знятий з обліку для реалізації власником [PERSON] Відповідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. За правилами ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 23,24 постанови № 11від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу( ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України ) відповідно до ч. 2,3 ст 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно закону не можуть їм належати незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами. Таким чином, суд дійшов висновку, що автомобіль [NUMBER] 2000 року випуску придбаний сторонами в період шлюбу, тому є обєктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу на загальних підставах, визначених нормами СК України. Посилання відповідача , що даний автомобіль він не купляв, що він належав його брату, він ним лише користувався, а після розірвання шлюбу автомобіль повернув брату суд визнає безпідставними, так як вони повністю спростовуються показами позивачки та довідкою рахунком ПП « Авто-світ» серії ДДР № 577722 від 4. 12. 2008 року про купівлю-продаж даного автомобіля в період шлюбу. Вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь половини вартості даного автомобіля , а саме розміром 7200 грн задоволенню не підлягають,оскільки позивачкою не представлено суду належного і допустимого доказу тієї обставини, що вартість автомобіля ВАЗ-21043 , 2000 року випуску на час розгляду справи складає 14411 грн. Суд не може прийняти як належний і допустимий доказ по справі висновок авто товарознавчого дослідження від 18.11.2008 року, де зазначена ринкова вартість автомобіля 14411 грн, оскільки середня ринкова / дійсна / вартість автомобіля встановлюється шляхом проведення відповідної експертизи, про проведення якої позивачка клопотання не заявляла. Крім того, вартість автомобіля визначена в 2008 році, а не станом на час реалізації автомобіля в 2012 році. Згідно ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначені способи такого захисту цивільних прав та інтересів судом.. Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів наданих сторонами. Відповідно ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно ст.88 ЦПК України на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

Outcome: partial