Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що кожен з подружжя має протилежні погляди на шлюб та сімю, відсутні почуття взаємоповаги та взаєморозуміння. Наразі шлюбні відносини фактично припинено, шлюб існує лише формально. Подружні відносини припинено з червня 2016 року, з цього часу подружжя проживає окремо один від одного, дітей не мають, спільно майна також. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просить не надавати строк для примирення. В судове засідання, позивач не зявилась, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує /а.с. 22/ Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не надав суду заяву про поважність пропуску судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст.\~224,\~225 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3\~статті 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 14 вересня 2013 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії І-НО № 326873\~ від 14.09.2013 року, актовий запис № 13 зроблено виконавчим комітетом Очеретинської селищної ради Ясинуватського району Донецької області /а.с. 5/. З червня 2016 року подружжя мешкає окремо один від одного, спільного бюджету не має, спільного господарства не веде. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Застосування строку для примирення не вбачається за доцільне. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка по справі, наполягала на відновленні свого дошлюбного прізвища, яким іменувалась до шлюбу, відповідач заперечень суду не надав. Тому суд вважає за можливе відновити позивачці після розірвання шлюбу прізвище «Тімофєєва». Позивачка не заявляла вимог щодо розподілу судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved