Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказує, її чоловіку та їй у порядку ст. 60 СК на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № 871, виданого Свердловською міською радою 11 вересня 1989 року, у рівних частинах належить житловий будинок [ADDRESS]. У будинку крім позивачки та її чоловіка проживає їх донька відповідачка по справі [PERSON], яка в будинку не прописана. Останнього часу спільне проживання позивачки з відповідачкою стало неможливим, оскільки вона постійно влаштовує сварки та скандали, у ході яких протиправно поводиться до неї, застосовує фізичне насильство, б'є, виганяє з будинку. Із цього приводу позивачка неодноразово зверталася із усною заявою до дільничого інспектора міліції про притягнення її до відповідальності, однак ніяких заходів реагування на неї він не здійснив. Відповідачка на праві власності має інше житло, а саме житловий будинок по [ADDRESS]. Просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні нею права користування й розпорядження майном та висилити [PERSON] із належного їй житлового будинку [ADDRESS]. Позивачка у судовому засіданні обставини викладені у позовній заяві підтримала, наполягає на задоволенні позовних вимог. При цьому уточнила, що свого часу відповідачка за їх сумісною згодою з чоловіком оселилась у будинок, але на цей час вона відмовляється допомагати їй фізично та матеріально, в той час як користується продуктами харчування, отриманими від домогосподарства. Вона налаштовує проти неї чоловіка, який її побив, тому вона не бажає, щоб відповідачка проживала у їх будинку та просить її виселити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та пояснила, що позивачка та третя особа [PERSON] є її рідними батьками. [PERSON] тяжко хворіє на онкологічну хворобу, потребує постійної допомоги, яку вона йому надає, а тому вимушена проживати разом з ними. Позивачка є дуже сварливою, конфліктною людиною, яка пересварилася з рідними та сусідами, що дуже погано впливає на стан здоров'я батька. Між нею та відповідачкою склалися неприязні відносини з приводу користування житлом, ніякі переговори щодо мирного вирішення житлового питання не дали результатів, що можуть підтвердити численні свідки. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він заперечує поти позовних вимог, вважає, що позивачка сама є ініціатором сварок та скандалів. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю приватною власністю яка набута в законному порядку. Відповідно до ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 116, 150, 157 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення за неможливістю спільного поживання, може бути зобов'язано судом замість виселення, провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самовільно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № 871, виданого Свердловською міською радою 11 вересня 1989 року, житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON].(а.с.7), який, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ( а.с. 6) перебуває з 20.12.1961 року у шлюбі з позивачкою. Відповідно до довідки Провальської сільської ради м. Свердловська, Луганської області, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] і до складу сім'ї входить її чоловік [PERSON].(а.с.5). З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні витікає, що позивачка є дуже конфліктною людиною, пересварилася з усіма рідними та сусідами. [PERSON] тривалий час проживає разом з батьками, оселилася з їх дозволу. Всі разом вони займаються домашнім господарством та ніяких протиправних дій щодо позивачки не здійснювала. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачка, всупереч вимог ст.10, 60 ЦПК України, не надала суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме щодо протиправної поведінки відносно неї відповідачки. В судовому засіданні встановлено, що навпаки, сама позивачка є досить конфліктною людиною, яка є ініціатором постійних сварок з рідними та сусідами. Доказів на підтвердження того, що до відповідачки [PERSON] застосовувались заходи запобігання і громадського впливу позивачкою також суду не надано. Третя особа по справі - [PERSON], на якого зареєстрований будинок на праві приватної власності, проти задоволення позову заперечує. Що стосується посилання позивачки про те, що відповідачка [PERSON] не зареєстрована у спірному будинку, а тому підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення, суд вважає, що така вимога не ґрунтується на вимогах закону виходячи з наступного. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Таким чином, відсутність у відповідачки реєстрації у будинку, де вона проживає як член сім'ї власника, не може свідчити про відсутність у неї права користування ним, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка оселилася у будинок з дозволу батьків, в тому числі позивачки, вони вели спільне господарство, та спільно користувалися його плодами, мали спільний бюджет, а тому, вона була членом їх родини, яка, відповідно до ст. 156 ЖК України має право користування житлом нарівні з власником, оскільки позивачка на надала суду доказів іншої домовленості між ними на час її вселення до будинку. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 116, 150, 157 ЖК України,

Outcome: dismissed