Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] в якому просила суд стягнути з позивачки по справі на свою користь грошові кошти за борговою розпискою від 14.10.2018 року в розмірі 570 000 гривень (п`ятсот сімдесят тисяч гривень). Позивачка в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 14.10.2018 року надала відповідачу грошові кошти в розмірі 570 000 гривень. Передача грошових коштів була оформлена відповідною розпискою про отримання грошових коштів. Розпискою було передбачено, що грошові кошти мають бути повернуті позивачу до 14.03.2019 року, однак відповідачка грошові кошти позивачу не повернула. 13 червня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі. Представник позивача надав до суду заяву відповідно до якої справу просить розглянути без його участі, позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка по справі про дату та час судового засідання неодноразово повідомлялася належним чином за адресою реєстрації, однак до суду не з`явилася, причин неявки до суду не повідомила. Станом на 28 жовтня 2019 року від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з тим, що позивач подав до суду заявою про розгляд справи без його участі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи, оглянувши копію письмової розписки від 14 жовтня 2018 року, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 14 жовтня 2018 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 570 000 гривень (п`ятсот сімдесят тисяч гривень). Відповідно до тексту розписки відповідачка по справі зобов`язувалася повернути грошові кошти до 14.03.2019 року. Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачем - є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченої ст.ст.207,1047 ЦК України, оскільки боржником [PERSON] 14 жовтня 2018 року було надано розписку підписану нею власноручно із встановленням строку повернення позики до 14.03.2019 року. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно матеріалам позовної заяви, позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші кошти вказані в договорі позики, а відповідач зобов`язався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув. Суд приймає вказану розписку в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував. Суд знаходить, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного між ними договору позики коштів в розмірі 570 000 гривень (п`ятсот сімдесят тисяч гривень). Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1стаття 1046 ЦК України). Дана особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем була надана боргова розписка. Суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконавши належним чином, взяті на себе за договором позики від 14 жовтня 2018 року зобов`язання, на вимогу позикодавця повинна сплатити останній за договором позики від 14 жовтня 2018 року борг у розмірі 570 000 гривень (п`ятсот сімдесят тисяч гривень). Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів обґрунтованими і задовольняє їх повністю. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч. 1, 5ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов письмової розписки від 14 жовтня 2018 року, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5700 гривень за подачу позовної заяви до суду та 384,20 гривень - за заяву про забезпечення позову. Загальна сума витрат позивача складає 6048,2 гривень.

Outcome: approved