Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] щомісячно аліменти на утримання малолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх видів його доходів та в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини. Згідно ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 20.02.2017 року судом прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини, та об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Відповідно до заявлених позовних вимог по зустрічному позові, [PERSON] просить виключити відомості про його батьківство з актового запису №10, складеного 22.01.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] відповідачка народила дочку [PERSON]. Згідно ч.1 ст.126 Сімейного кодексу України, батьком дитини записано позивача. Позивач не вважає себе біологічним батьком дитини, оскільки, разом не проживали з [PERSON], а мали лише періодичні зустрічі. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить закрити провадження в справі за первісним позовом про стягнення коштів на утримання дитини (аліментів) та коштів на утримання дружини, позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини визнає в повному в обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не прибули, надіслали до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги за первісним позовом не визнають, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає наступне. Із матеріалів справи встановлено, що [INFO] відповідачка [PERSON] народила дитину: дочку [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження [NUMBER] Із копії повторного свідоцтва про народження [NUMBER] встановлено, що батьками дитини [PERSON] записані: [PERSON] та [PERSON]. 23.12.2015 року між сторонами в справі зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER]. Із пояснень позивача [PERSON] в позовній заяві вбачається, що батьком дитини, згідно ч.1 ст.126 СК України, був записаний він, оскільки вважав себе батьком. З відповідачкою фактично разом не проживали, постійно проживає за межами України, тому, не може бути біологічним батьком дитини.12.01.2017 року [PERSON] подала позов до суду про розірвання шлюбу, де вказує, що шлюб між ними носить формальний характер. Відповідно до ч. 1 ст.126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.136 Сімейного кодексу України, оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.5 ст.136 Сімейного кодексу України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що визнання відповідачкою [PERSON] зустрічного позову та відмова за первісним позовом не суперечить закону та не порушує права інших осіб, тому, суд вважає, що провадження в справі за первісним позовом необхідно закрити, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved