Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО Донбас Північний» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 обидва позови об`єднані в одне провадження. В обґрунтування позовних вимог позивачі [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, посилалися на те, що 27 червня 2017 року приблизно о 17 годині 20 хвилин [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить йому, рухався по Центральному мосту м.Дніпра («Новий міст») з боку вулиці Глинки в бік проспекту Слобожанського, та здійснив наїзд на доньку позивачів [PERSON] , [INFO] . Від отриманих у ході дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень [PERSON] померла [INFO] . Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-УІІІ від 22 грудня 2016 року [PERSON] звільнено від відбування призначеного за цим вироком основного та додаткового покарання. Також по кримінальному провадженню [PERSON] була визнана потерпілою та задоволено частково її цивільний позов: стягнуто із [PERSON] на її користь матеріальну та моральну шкоду, а також із ПАТ «Страхова компанія АСКО Донбас Північний» матеріальну та моральну шкоду. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2017 року скасований в частині цивільного позову та справа повернута до суду першої інстанції для розгляду її в порядку цивільного судочинства. Позивачі посилаються на те, що неправомірними діями [PERSON] їм спричинено матеріальні збитки у зв`язку із гибеллю доньки та вони понесли витрати на встановлення меморіального комплексу пам`ятника на місці поховання дочки. Також просили стягнути на їх користь моральну шкоду, яка завдана їм через страждання у зв`язку із втратою єдиної дитини. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПАТ «Страхова компанія АСКО Донбас Північний», однак на час розгляду справи в суді страхова компанія повністю виплатила кошти, які підлягали стягненню з неї за цивільним позовом. З урахуванням уточнених позовних вимог позивачка [PERSON] просила суд стягнути із [PERSON] на її користь витрати, пов`язані з похованням її доньки у загальному розмірі 149 238,53 грн., а саме: на лікування з 27 по 28 червня 2017 року - 176,75 грн.; на поховання доньки - 32 947,01 грн.; витрати, пов`язані з поминальним обідом у день поховання - 12 592,08 грн.; витрати, пов`язані з поминальним обідом на 9 днів - 4 226,06 грн.; витрати, пов`язані з поминальним обідом на 40 днів - 5 693,63 грн.; на виготовлення та встановлення огорожі на могилі - 5600,00 грн.; на виготовлення та встановлення меморіального комплексу пам`ятника на місці поховання дочки - 88 003,00 грн.. Також позивачка [PERSON] просила стягнути із [PERSON] на її користь 5 000 000 гривень моральної шкоди, обґрунтовуючи даний розмір тим, що скоєне відповідачем кримінальне правопорушення, в якому встановлена та доведена його вина, завдало непоправиму втрату їй та її сім`ї. Позивачка зазначає, що спричинені їй моральні страждання через втрату єдиної доньки для неї не припиняться ніколи. Злочинні дії [PERSON] змусили її пройти важку процедуру поховання рідної дитини у віці 13 років та брати участь у слідчих діях та судових засіданнях, знову і знову переживаючи події загибелі дитини. Позивачка вказує, що її фізичні та душевні страждання з кожним днем відчуваються все більше і більше, біль неможливо пережити та побороти через втрату єдиної доньки, вона втратила сенс життя. В той же час, душевна біль збільшується, знаючи, що винна особа у загибелі дитини не поніс жодного покарання, бо був звільнений як від основного, так і від додаткового покарання. Окрім цього, позивачці вдалося завагітніти у 2018 році та вона мала розраховувати на надію у житті, однак через душевні страждання від втрати доньки, її фізичний та психоемоційний стан, вагітність була перервана. Протягом двох років вона звертається до лікарів та проходить обстеження через погіршення фізичного стану. Посилаючись на усі вищезазначені обставини [PERSON] вважає, що справедливим розміром стягнення на її користь моральної шкоди із [PERSON] буде 5 000 000 гривень. Позивач [PERSON] у позовній заяві просить суд стягнути з із [PERSON] на його користь 1 000 000 гривень моральної шкоди, обґрунтовуючи даний розмір тим, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2017 року встановлена вина [PERSON] та зазначено, що порушення правил дорожнього руху при переході проїзної частини з боку [PERSON] відсутні. [PERSON] мав дозвіл на керування транспортним засобом виключно з ручним управлінням, однак він не переобладнав автомобіль на ручне управління та не зміг зменшити швидкість та застосувати екстрене гальмування, внаслідок чого скоїв наїзд на малолітню доньку позивача, яка він завданих травм померла. Позивач зазначає, що йому спричинені моральні та душевні страждання через втрату єдиної доньки, які для нього не припиняться ніколи. Він також змушений був пройти важку процедуру поховання рідної дитини у віці 13 років, та брати участь у слідчих діях та судових засіданнях. Втрата є непоправимою, фізичні та душевні страждання з кожним днем відчуваються сильніше, біль неможливо вгамувати та побороти. Окрім цього, йому дуже прикро та боляче від того, що винна у смерті його доньки особа - [PERSON] , не поніс жодного покарання, бо був звільнений як від основного, так і від додаткового покарання. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що усі вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не мають належного обґрунтування. Страховою компанією була виплачена сума, витрачена на лікування та встановлення пам`ятника. Витрати на поховання та поминання не підтверджені належними доказами, квитанції та чеки не відповідають вимогам оформлення платіжних документів. Кошти, витрачені на поминальні обіди та на оплату ритуальних послуг, пов`язаних із похованням, не відносяться до витрат, які підлягають обов`язковому відшкодуванню заподіювачем шкоди. В той же час відповідач зазначив, що він частково визнає позов, а саме: витрати на лікування - 176,75 грн., 13 200,00 грн. - на встановлення пам`ятника та по 25 000 гривень моральної шкоди на користь кожного з позивачів. Також відповідач зазначив, що він є інвалідом першої групи з дитинства по ДЦП та має на утриманні непрацездатну матір пенсійного віку. Відповідачем ПАТ «Страхова компанія АСКО Донбас Північний» до суду надано відзив на позов, у якому представник просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення виплат із страхової компанії, оскільки виплати уже проведені та в апеляційній скарзі на вирок суду [PERSON] зазначила, що претензій до страхової компанії не має. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свій позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, додатково зазначивши, що відповідач [PERSON] , грубо порушивши вимоги закону, будучи інвалідом, не переобладнав свій автомобіль на ручне управління та скоїв наїзд на її малолітню доньку, внаслідок чого вона померла в лікарні. Таким чином, відповідач скоїв злочин та за нього не поніс жодного покарання, навіть не позбавлений водійських прав, бо до нього був застосований Закон про амністію. Позивачка зазначає, що [PERSON] не відшкодував жодної копійки витрат, понесених у зв`язку з лікуванням та похованням дитини, його зухвала поведінка обурює та вводить в непорозуміння щодо такого нелюдського відношення. Він відразу переоформив на інших осіб усе своє майно, аби не понести матеріальну відповідальність за скоєний злочин. [PERSON] просила задовольнити у повному обсязі матеріальні збитки, які вона понесла у зв`язку з лікуванням та похованням дитини, оскільки ці витрати вона змушена була нести виключно через злочинні дії відповідача. Також вона змушена була проводити поминальні обіди як в день поховання доньки, так і на 9 та 40 днів, бо православні християни мають такі звичаї. На день розгляду даної справи страхова компанія здійснила необхідні виплати, які підлягали стягненню з неї, тому позовні вимоги в частині стягнення коштів із ПАТ «Страхова компанія АСКО Донбас Північний» вона не підтримувала. Що стосується стягнення коштів на встановлення меморіального комплексу пам`ятника на місці поховання та огорожі, то в цій частині просила також задовольнити у повному обсязі, оскільки відповідач визнав суму на встановлення пам`ятника у розмірі 13 200 гривень, яку вона частково внесла, як передоплату, частину з якої 38 400 грн. сплатила страхова компанія, а частину в розмірі 13 200 грн. було стягнуто вироком суду із [PERSON] . Також просила стягнути кошти і за встановлення огорожі у сумі 5600 грн.. Стосовно того, що позов про стягнення матеріальної шкоди поданий нею, а деякі квитанції містять прізвище платника - її чоловіка [PERSON] , позивачка пояснила, що саме вона була визнана потерпілою у кримінальному провадженні, тому і цивільний позов заявлений саме нею. За деякі послуги спільні кошти сплачував із їх сімейного бюджету та за спільно прийнятим рішенням її чоловік [PERSON] , тому в деяких квитанціях стоїть його прізвище, хоча в той час у стані горя та відчаю вони зовсім не звертали уваги на чиє прізвище були виписані квитанції. З приводу стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 000 грн. [PERSON] пояснила, що дана сума є виправданою та співмірною тим душевним, моральним та фізичним стражданням, які вона перенесла у зв`язку із втратою єдиної дитини. Вона по теперішній час не може позбутися спогадів щодо перенесеної трагедії, у неї фактично втрачений сенс життя. Через погіршення фізичного стану вона перебуває на обліку у лікарів, постійно проходить обстеження та відчуває, що з кожним днем її стан здоров`я погіршується. Більше двох років вона перебуває у стані постійної напруги, стресу та душевного болю. Постійно приймає заспокійливі препарати. Окрім цього, у 2018 році їй вдалося завагітніти, після чого у неї з`явилася надія, що вона зможе народити іще дитину, однак через зухвалу поведінку [PERSON] та відвідування судового процесу в апеляційному суді, приниження, моральні та душевні страждання, у неї вагітність була перервана. Свій стан здоров`я [PERSON] пов`язує виключно із душевними стражданнями та переживаннями, внутрішнім болем, який вона постійно відчуває через втрату єдиної доньки. Також її обурює край негідне та нелюдське ставлення до даної ситуації [PERSON] , який забрав життя її єдиної дитини, його ухилення від відшкодування витрат, пов`язаних у зв`язку з похованням доньки, поминальними обідами та на встановлення пам`ятника. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свій позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, додатково пояснив, що стягнення моральної шкоди у сумі 1 000 000 грн. є цілком виправданим та співмірним через завдані моральні та душевні страждання у зв`язку із втратою єдиної дитини з вини відповідача [PERSON] , який не поніс жодного покарання. Окрім цього, відповідач не поніс жодної копійки витрат на лікування та на поховання дитини, не запропонував своєї допомоги, не співчував, а тільки приймав міри до уникнення будь-якого покарання. Позивач зазначив, що він втратив сенс життя, його стан з кожним днем погіршується та він постійно відчуває душевний біль, який неможливо пригнітити. Моральні страждання, які він був змушений перенести через злочинні дії [PERSON] , та їх наслідки, не мають вираження у грошовому еквіваленті, оскільки більшого страждання, аніж втрата дитини, нема, тому просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] проти позову [PERSON] в частині стягнення матеріальних витрат заперечували посилаючись на те, що позовні вимоги не обґрунтовані, не доведені та не підлягають стягненню відповідно до вимог чинного законодавства. Так, витрати на поминальні обіди не можуть бути сплачені завдавачем шкоди, оскільки вони не відносяться до витрат, які підлягають обов`язковому стягненню. Жодна з квитанцій, доданих до матеріалів справи, не оформлена належним чином та не відповідає Інструкції для оформлення платіжних документів, тому вони можуть бути належними та допустимими доказами. Окрім цього, [PERSON] після ДТП сприяв та вчиняв усі можливі дії для здійснення страховою компанією необхідних виплат, оскільки його автомобіль був застрахований, про що долучена до матеріалів справи нотаріально завірена заява працівника страхової компанії. Також не підлягають стягненню і витрати на встановлення огорожі на місці поховання, бо рішенням міської ради заборонено встановлення огорож. Що стосується моральної шкоди, то відповідач частково визнає позовні вимоги у розмірі по 25 000 грн. на користь кожного з позивачів. У частині стягнення матеріальної шкоди в цілому, то представники просили прийняти до уваги відзив [PERSON] .. Вислухавши пояснення позивачів та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 червня 2017 року приблизно о 17 годині 20 хвилин [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить йому, рухався по Центральному мосту м.Дніпра («Новий міст») з боку вулиці Глинки в бік проспекту Слобожанського, та здійснив наїзд на доньку позивачів [PERSON] , [INFO] . Від отриманих в ході дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень [PERSON] померла [INFO] . Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-УІІІ від 22 грудня 2016 року [PERSON] звільнено від відбування призначеного за цим вироком основного та додаткового покарання. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис №1088 (т.1. а.с.75). Також по кримінальному провадженню [PERSON] була визнана потерпілою та вироком суду було задоволено частково її цивільний позов: стягнуто із [PERSON] на її користь 176,75 грн. витрат на лікування; 13200,00 грн. витрат на встановлення пам`ятника, та 180 800,00 грн. моральної шкоди. Стягнуто із ПАТ «Страхова компанія АСКО Донбас Північний» 6667,53 грн. витрат на лікування, 38400,00 грн. на встановлення пам`ятника та 19200,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2017 року скасований в частині цивільного позову та справа повернута до суду першої інстанції для розгляду її в порядку цивільного судочинства. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПАТ «Страхова компанія АСКО Донбас Північний», однак на час розгляду справи в суді страхова компанія повністю виплатила кошти, які підлягали стягненню з неї за цивільним позовом, тому у судовому засіданні в цій частині позивачка [PERSON] позов не підтримувала. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді кримінальної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст.1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. За статтею 2 вказаного Закону поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. З урахуванням усіх обставин справи та заважаючи на те, що позивачка [PERSON] понесла усі заявлені нею в уточненій позовній заяві витрати у зв`язку зі смертю своєї дитини, дані витрати понесені та перебувають у прямому причинному зв`язку з діями відповідача [PERSON] та скоєнням ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 ЦК України, тому суд вважає стягнути на користь [PERSON] із [PERSON] усі витрати, пов`язані з лікуванням та похованням її доньки у загальному розмірі 149 238,53 грн.., а саме: на лікування з 27 по 28 червня 2017 року - 176,75 грн.; витрати, пов`язанні із процедурою поховання - 32 947,01 грн.; на виготовлення та встановлення огорожі на могилі - 5600,00 грн.; на виготовлення та встановлення меморіального комплексу пам`ятника на місце поховання дочки - 88 003,00 грн., а також витрати, понесені відповідно до звичаїв та традицій: на поминальний обід у день поховання - 12 592,08 грн.; на поминальний обід на 9 днів - 4 226,06 грн.; на поминальний обід на 40 днів - 5 693,63 грн.. Суд не приймає до уваги та критично ставиться до пояснень представника відповідача [PERSON] з приводу неналежного оформлення квитанцій та звітних документів на придбання предметів для поховання, продуктів харчування на поминальні обіди тощо. Суд вважає, що позивач повинен обрати правильний спосіб захисту на надати наявні у нього докази на підтвердження витрат, які б підтверджували реально понесені збитки. Суд зазначає, що представником відповідача не надано доказів на спростування понесених позивачкою витрат при похованні дитини, а надані нею до суду докази підтверджують понесені нею витрати та видані продавцем у той спосіб, який передбачений для продажу як необхідних предметів, так і продуктів харчування у місцях продажу (магазинах). Поминальні обіди в день поховання, на 9 та на 40 днів передбачені національними традиціями та православними звичаями, і підлягають стягненню у повному обсязі як такі, що понесені [PERSON] у зв`язку з похованням доньки, а не через інші будь-які життєві обставини. З приводу того, що на теперішній час заборонене встановлення огорож на могилах відповідно до рішення міської ради, то представником не надано доказів того, що дане рішення набрало чинності, введене в дію та не скасоване. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 5600 грн. на встановлення огорожі на місці поховання [PERSON] , 2003 року народження. Також суд зазначає, що [PERSON] у відзиві визнав часткове відшкодування витрат на встановлення пам`ятника, однак сума, яка була з нього стягнута 13200 грн. вирахувана на стадії внесення позивачкою передоплати на встановлення пам`ятника, а на теперішній час надані належні та допустимі докази про повну сплату вартості меморіального пам`ятника 126403,00 грн. (т.1. а.с.58), з яких страховою компанією виплачено 38 400 грн., а тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 88003 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Частиною 2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Приймаючи до уваги наведені приписи Закону суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди на користь обох позивачів, які є батьками загиблого. Водночас, відповідно до вимог ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 3 статті 12 ЦПК України кореспондує з ч.1 ст.81 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів. Частиною 2 статті 1193 ЦК України передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з вироку від 11.12.2017 року, у дорожній обстановці водій [PERSON] мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду. Дії водія автомобіля «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не відповідали вимогам п.п.12.3, 12.9 б) ПДР України та, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON] є інвалідом дитинства другої групи по ДЦП (т.1. а.с.151, 168), та, як зазначено у вироку суду, з медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом [PERSON] вбачається, що він 28 листопада 2014 року строком на три роки визнаний придатним до керування транспортним засобом із встановленим обмеженням «ручне» (т.1. а.с.30). Згідно з протоколом огляду автомобіля «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER] , 26.07.2017 року, під час огляду встановлено, що автомобіль мав автоматичну коробку передач, під кермом та поблизу АКПП відсутні будь-які пристрої, тобто відсутній ручний важіль гальм. Також зазначено, що під час огляду місця ДТП за участі [PERSON] будь-які сліди гальмування на проїзній частині виявлені не були. Таким чином, прямою причиною скоєння [PERSON] ДТП є те, що він усвідомлено не переобладнав автомобіль на ручне управління, знаючи про те, що дозвіл на керування йому наданий виключно за таких умов. Будучи інвалідом другої групи по ДЦП, він не зміг здійснити екстрене гальмування, внаслідок чого скоїв наїзд на малолітню [PERSON] , 2003 року народження. У висновках суду, зазначених у вироку від 11.12.2017 року, вказано, що у дорожній обстановці водій [PERSON] мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на характер правовідносин, які склалися між сторонами, ступінь вини [PERSON] та причини скоєння ДТП, його поведінку і ставлення до скоєного злочину та його наслідків, надаючи оцінку глибині душевних страждань матері загиблої [PERSON] , 2003 року народження, - [PERSON] , яка пережила непоправиму втрату та пройшла процедуру поховання єдиної дитини; зважаючи на глибину її душевного болю, горя та страждань; більше двох років вона перебуває під наглядом лікарів через погіршення фізичного здоров`я; як наслідок, під час проходження процедури судового розгляду справи, через зухвалу поведінку відповідача, у стані постійного стресу та горя вона пережила переривання вагітності; а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача відшкодувати моральну шкоду, враховуючи усі вищезазначені встановлені обставини справи у їх сукупності, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань позивачки та вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд в цій частині позовні вимоги задовольняє частково та визначає розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки [PERSON] через втрату єдиної доньки - у розмірі 2 000 000,00 гривень. Зважаючи на характер правовідносин, які склалися між сторонами та також надаючи оцінку усім обставинам справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн. є цілком обґрунтованими та співмірними тим стражданням, які батько загиблої [PERSON] , 2003 року народження, - [PERSON] зазнав через втрату єдиної дитини, змушений переживати непоправиму втрату та пройшов процедуру поховання єдиної доньки; тривалий час перебуває в стані моральних страждань, душевного болю та горя. На думку суду, з урахуванням усіх встановлених обставини справи у їх сукупності, ступінь вини та поведінку відповідача, який не поніс жодного покарання за скоєний злочин, глибину душевних страждань позивача та вимоги розумності, виваженості та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, що призвело до втрати єдиної доньки, у розмірі 1 000 000,00 гривень є співмірним та справедливим. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат підлягає вирішенню наступним чином. Оскільки [PERSON] є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, то відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на користь держави.

Outcome: partial