Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.06.2019 вона уклала шлюб із відповідачем. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що на даний час вони разом з відповідачем не проживають, шлюб не розірваний. Вказала, що з січня 2020 року вони з відповідачем разом не проживають, не ведуть спільне господарство та припинили шлюбні стосунки. Вказала, що син проживає разом з нею, вона самостійно його утримує та виховує. Відповідач проживає окремо, участі у вихованні та утриманні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає. Вважає, що відповідач повинен надавати допомогу дитині. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.03.2020 відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем у передбачений законодавством термін відзиву до суду не скеровано. Позивач в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Просив звільнити його від справи судового збору у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. Суд, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне. Судом встановлено, що 22 червня 2019 року сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що зроблено актовий запис № 863, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 22.06.2019. [PERSON] та [PERSON] вказані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.2019. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов`язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивач в судовому засіданні зазначила, що самостійно утримувати сина вона не в змозі, а відповідач не забезпечує добровільно дитину належним чином. З наданої заяви відповідача вбачається, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у зазначеному в позові розмірі. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що відповідачем не спростовано те, що його витрати перевищують його заробітки, а також не спростовані дані неможливості сплати аліментів на дитину, тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі одного розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, відповідач просив звільнити його від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: approved