Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що її померлому [INFO] батьку [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Павлоградської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області № 333 від 26.10.1988 року . Після смерті батька [PERSON] позивачка звернулася до приватного нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини , однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] позивачці постановою приватного нотаріуса Юр`ївського районного нотаріального округу Григор`євої О.Л. було відмовлено, в зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця [PERSON] на спірний житловий будинок. Відтак, позивачка не може оформити спадкові права на вищевказане домоволодіння, в зв`язку з чим змушена звертатися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримала у повному обсязі та судові витрати по справі просила залишити за нею (ас. 107). Відповідач по справі Юр`ївська селищна рада Юр`ївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності (ас. 99,109). Третя особа по справі приватний нотаріус Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григор`єва О.Л. в судове засідання не з`явилася, надала суду телефонограму про розгляд справи в її відсутності та проти заявлених вимог не заперечувала (ас. 106). В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 05.02.2021 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху (ас.66); - 15.02.2021 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами загального позовного провадження (ас. 73-74); - 15.02.2021 року постановлено ухвалу про витребування доказів (ас. 75-76); - 04.03.2021 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ас. 101-102). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін по справі на підставі наявних у справі доказів, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: - так, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.06.1975 року, виданого Новов`язівською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області (ас.8), копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.08.2000 року, виданого відділом РАГС м. Краматорськ Донецької області (ас.11), копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15.05.1996 року, виданого відділом РАГС м. Краматорськ Донецької області (ас.12), копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 09.11.1993 року, виданого відділом РАГС Константинівського району Донецької області (ас.13), копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.09.2007 року, виданого виконкомом Новов`язівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області (ас.10), вбачається, що позивачка по справі [PERSON] є донькою [PERSON] (ас.6). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Новов`язівської сільської ради Юр`ївського району 13.04.2006 року [PERSON] помер [INFO] (ас.27). З довідки КП Павлоградське МБТІ від 23.12.2020 року № 3031 вбачається, що згідно інвентаризаційної справи станом на 14.03.2001 року була проведена інвентаризація будинку [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , при цьому на підставі рішення виконкому Павлоградської районної ради № 333 від 26.10.1988 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок , однак власник не звернувся для оформлення свідоцтва про право власності (ас.24). Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Павлоградської народної ради народних депутатів від 26.10.1988 року за № 333 вбачається, що на підставі наданих документів міським бюро технічної інвентаризації та по господарських книг Новов`язівської сільської ради вирішено визнати за жителем с. Новов`язівське [PERSON] право власності на житловий будинок (ас.14), якому згодом присвоєно адресу - [ADDRESS] ). 23.12.2020 року на вказаний житловий будинок виготовлено технічний паспорт, відповідно до якого загальна площа останнього становить 64,4 кв.м., житлова - 47,5 кв.м.( ас.15-20). З довідки КП Павлоградське МБТІ слідує, що на території вказаного домоволодіння маються самочинно зведені споруди, а саме сарай під літ. »Ж» та літня кухня під літ. «Д» (ас.24). З матеріалів спадкової справи № 63/2020 до майна померлого [PERSON] (ас.84-96) вбачається, що позивачка [PERSON] , будучи на момент смерті спадкодавця зареєстрованою з останнім за однією адресою та мешкаючи з ним в [ADDRESS] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у вигляді вказаного житлового будинку, в якому спадкодавець, відповідно до довідки Новов`язівської сільської ради Юр`ївського району № 975 від 09.12.2020 року (ас.86 на звороті) мешкав з 18.01.1974 року та по день смерті [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Григор`євої О.Л. від 18.12.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (ас.96) позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок . Вирішуючи питання про належність спадкодавцю [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Враховуючи, що право власності на спірний житловий будинок за [PERSON] в свій час, відповідно до рішення виконкому Павлоградської районної ради народних депутатів № 333 від 26.10.1988 року, було визнано на підставі записів в по господарських книгах Новов`язівської сільської ради (ас.14), при цьому будь-яких інших осіб, яким би належав вказаний будинок, в судовому засіданні не встановлено, суд вважає, що у померлого [PERSON] виникло право власності на спірний житловий будинок до проведення інвентаризації житлового фонду в сільській місцевості , відповідно до діючого на даний період ЦК України 1963 року та підзаконних нормативних актів, в тому числі Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, якими не було передбачено реєстрації права власності на житлові будинки у сільській місцевості, за виключенням міст та селищ міського типу, а право власності виникало на підставі записів у по господарських книгах місцевих рад , відповідно до Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5 та в послідуючі роки, при цьому до введення в дію з 01 січня 2004 року ЦК України 2003 року момент права власності на нерухоме майно, в тому числі і на житлові будинки, не залежав від проведення державної реєстрації такого права. За змістом розділу 11 глави 10 п.4 пп. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на це майно спадкодавця. Суд зауважує, що по господарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг, із додатками списків громадян, яким ці будинки належать. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Разом з тим , за життя спадкодавцем [PERSON] не були отримані правовстановлюючі документи на вищезазначений житловий будинок у вигляді свідоцтва про право власності , а відтак, постановою приватного нотаріуса Юр`ївського районного нотаріального округу позивачу відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] . З огляду на дане, позивачка позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права та отримати відповідне свідоцтво про право на спадкове майно у вигляді належного спадкодавцю житлового будинку [ADDRESS] , при цьому належність даного будинку саме померлому [PERSON] доведена в судовому засіданні вище переліченими доказами та у суду сумнівів не викликає. Суд вважає необхідним зауважити, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відтак, відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про зареєстроване за померлим [PERSON] право власності на спірний житловий будинок, безумовно не свідчить про відсутність такого у спадкодавця на час смерті, з огляду на наявність записів у по господарських книгах відповідної сільської ради про належність будинку [PERSON] . На основі викладеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець в особі [PERSON] на час своєї смерті мав право на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] та був його власником, при цьому таке право в порядку спадкування перейшло до позивачки. З огляду на те, що Новов`язівська сільська рада Юр`ївського району на території якої розташований спірний будинок, припинила свою діяльність будучи реорганізованою шляхом приєднання до Юр`ївської селищної ради, в зв`язку зі створенням Юр`ївської об`єднаної територіальної громади, що є загальновідомим фактом, суд вважає правомірним пред`явлення позивачами заявлених вимог саме до Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив, та батьки. З огляду на положення ст. 1261 ЦК України суд вважає, що позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, при цьому інші зареєстровані з ним на момент смерті особи, а зокрема онуки, колишня дружина тощо (ас.86 на звороті), не зверталися за прийняттям спадщини та фактично не є спадкоємцями з огляду на наявність спадкоємця першої черги. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Також спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. З огляду на положення ст. 1216 ЦК України (спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до спадкоємців), враховуючи, що до позивачки перейшло право власності на житловий будинок, що належав спадкодавцеві за життя, але позивачка не має можливості подати до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на житловий будинок належний спадкодавцю, суд знаходить, що питання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права власності на це майно. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Відтак, право позивачки підлягає захисту, шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , при цьому суд не вбачає підстав для визнання за позивачкою права власності на самочинно збудовані на території домоволодіння сарай під літ. «Ж» та літню кухню під літ. »Д», оскільки визнання права власності на самочинно збудовані споруди законодавством не передбачено. Отже , позовні вимоги слід задовольнити частково. Враховуючи волю позивача, суд знаходить можливим судові витрати залишити за останньою (ас. 107).

Outcome: partial