Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

позивачка в жовтні 2015 року звернулась до суду з даним позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його доньки - [PERSON] ([INFO]),посилаючись на невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. В судовому засіданні від 26 січня 2016 року позивачка пояснила, що після народження дитини вони проживали разом з чоловіком в його квартирі в [ADDRESS]. У зв'язку з погіршенням сімейних стосунків в жовтні 2007 року сторони розірвали шлюб та позивачка разом з дитиною виїхала з квартири відповідача до своєї тітки в м. Київ, де проживала близько року. У зв'язку з навчанням дитини з 2008 року позивачка разом з донькою проживає в Туреччині, м. Анталія. Перебуває в громадянському шлюбі з іншим чоловіком від якого має другу дитину [PERSON], [INFO]. Донька навчається в 10 класі фізико-математичного ліцею. На літні та зимові канікули вона з донькою приїздить до України. Ствердила, що батько життям дитини тривалий час не цікавиться, в її вихованні та утриманні участі не приймає, а тому наполягала на позбавленні його батьківських прав. Відповідач в судовому засіданні від 26 січня 2016 року позовну заяву визнав у повному обсязі та проти позбавлення його батьківських прав не заперечив. Пояснив, що з 2007 року позивачка з дочкою проживає в Туреччині. Достатнього часу для спілкування з дитиною не приділяє. Більше десяти років не працює, а тому матеріально дитину не забезпечує, навчанням та життям дитини не цікавиться. Востаннє бачив її в минулому році на літніх канікулах. В подальшому представник позивачки подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову. Відповідач до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Представник Служби у справах дітей Вишгородської РДА Київської області подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та висловилася про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, який тривалий час участі у вихованні дитини не приймає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. У справі встановлено, що батьком неповнолітньої [PERSON] ([INFO]), є відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] Позивачка є матір'ю [PERSON], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Народження [PERSON] ([INFO]) зареєстровано 19 вересня 2000 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №1510. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, від виховання та утримання останньої самоусунувся. Згідно свідоцтва серії [NUMBER] шлюб між сторонами розірвано 19 жовтня 2007 року. Відповідно до довідки Управління середньої загальноосвітньої школи №3 ім. Хакки Сайган-Хаджі Хафізе Сайган м. Кемер Турецької Республіки №510/53 від 10 лютого 2016 року [PERSON] проходила навчання в школі з 2009 року, в 2014 році успішно склала випускні іспити. Згідно довідки Управління ліцею природних наук в Гьойнюк, Кемер від 07 жовтня 2015 року [PERSON] дійсно навчається в ліцеї. Відповідно до заяви від 12 лютого 2016 року [PERSON], власника будинку за адресою [ADDRESS], Кемер/Анталья, останній з 01 жовтня 2009 року проживає однією сім'єю з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 28 вересня 2015 року відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] ([INFO]). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. При цьому передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує покладених на нього законом обов'язків щодо виховання та утримання дитини. Відповідач вихованням дитини та її матеріальним утриманням не займається, не цікавиться її життям, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання і підготовку до самостійного життя, оскільки з дитиною не зустрічається та не спілкується. В суді встановлено, що не дивлячись на проживання дитини в Туреччині, остання на літні канікули приїздить до України, а також має сучасні засоби зв'язку для спілкування з батьком, перешкод для чого немає. Проте останній уваги, турботи до дитини не має, бажання спілкуватися з дитиною в обсязі достатньому для виконання ним батьківських обов'язків не виявляє. Отже судом встановлено, що тривале проживання дитини в Туреччині у зв'язку з навчанням не стало перешкодою до виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. Неповнолітня [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки, яка займається її виховання та матеріальним забезпеченням. В цьому зв'язку 15 жовтня 2015 року виконавчий комітет Вишгородської міської ради Київської області прийняв рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дитини. Суд погоджується з таким висновком, який є обґрунтований та відповідає іншим матеріалам справи. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У справі встановлено, що відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків щодо [PERSON] ухилився. Відтак, пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. Крім того, позивачкою представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved