Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятидесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення дочкою навчання. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2012 року. Від шлюбу [INFO] народилась дочка - [PERSON] , яка на даний час досягла повноліття та є студенткою Інституту гуманітарних та соціальних наук Національного університету «Львівська політехніка», у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач не надає матеріальної допомоги повнолітній дочці [PERSON] , яка навчається. При цьому, вона не має можливості самостійно забезпечувати дочку усім необхідним, оскільки, на даний час не працює, є особою з інвалідністю третьої групи, отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, щомісячний розмір якої складає 3724,83 гривень. Натомість, відповідач, є особою молодого віку, має постійне місце роботи та добрий стан здоров`я, у зв`язку із чим має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Посилаючись на вказані обставини просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 07 грудня 2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Хлєбніков С.В. подав до суду відзив на позов, у якому заперечує проти викладених у позові обставин, покликаючись на їх необґрунтованість. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що 21 грудня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано судовий наказ №607/25120/18 про стягнення із [PERSON] , на користь [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 03 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. [INFO] , дочка сторін [PERSON] досягнула повноліття. Станом на день її повноліття заборгованість зі сплати аліментів була відсутня. Після досягнення старшою дочкою повноліття, відповідач [PERSON] продовжує сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання молодшої дочки - [PERSON] у розмірі 1197,50 гривень, щомісячно. На даний час, відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого [INFO] народився син - [PERSON] . Так, на утриманні у відповідача перебуває малолітній син [PERSON] та дружина - [PERSON] , яка не працює,оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Крім цього, відповідач несе витрати на оренду житла, оскільки не має власного помешкання. Також, у відповідача не має у власності автомобіля, на даний час він не працює та не має постійного доходу, єдиним джерелом доходу сім`ї відповідача є доходи від підприємницької діяльності. Так, за період із 01 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року відповідачем отримано дохід від підприємницької діяльності у розмірі 50000 гривень. Крім цього, незалежно від розміру доходу, відповідач сплачує ЄСВ в розмірі 22% від мінімальної заробітної плати щомісячно, що з 01 вересня 2020 року становить 1100 гривень. Таким чином, стягнення із відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки - [PERSON] , буде суттєво погіршувати матеріальне становище сім`ї відповідача. Також, представник відповідача вказує, що позивачка належним чином не обґрунтувала та не довела наявності у відповідача матеріальної можливості для сплати аліментів на повнолітню дочку, а зазначена у позові обставина про те, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Покликаючись на те, що відповідач має на утриманні малолітню дитину та непрацюючу дружину, сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки, при цьому сам не має роботи та постійного джерела доходу, відтак немає матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 22 грудня 2020 року від представника позивачки [PERSON] - адвоката Строценя Т.О. надійшла до суду відповідь на відзив відповідача, у якій вказує, що викладені у відзиві обставини ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а також є такими, що вводять в оману суд. Так, не відповідає дійсності твердження про сплату систематичну відповідачем аліментів на утримання дітей та відсутність заборгованості, оскільки, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2020 року №94347, розмірі заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів становить 22326,58 гривень. Крім цього, відповідачем не надано жодних доказів на понесення витрат з оренди житла. Також, неправдивими є доводи про те, що відповідач не працевлаштований та не має постійного доходу, оскільки крім здійснення ним підприємницької діяльності, він працює Регіональним координатором взаємодії з громадськістю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Тернопільській області. При цьому, повнолітня дочка сторін навчається на денній контрактній формі навчання Інституту гуманітарних та соціальних наук Національного університету «Львівська політехніка», загальна вартість освітньої послуги за період із 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року становить 69280 гривень. Крім цього, позивачка оплачує вартість проживання дочки у гуртожитку. Також, представник позивачки стверджує, що наявність на утриманні у відповідача дружини та малолітнього сина від іншого шлюбу не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги. За вказаних обставин просить позов задовольнити у повному обсязі. 02 лютого 2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Хлєбнікова С.В. надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив на позов, у якому вказує, що єдиною умовою для задоволення вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання є наявність можливості у батьків надавати матеріальну допомогу. Також, зазначає, що дохід у вигляді заробітної плати відображений у долученій до відзиву довідці, а тому доводи позивачки про те, що відповідач приховав факт того, що працює Регіональним координатором взаємодії з громадськістю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Тернопільській області не відповідають дійсності. Покликаючись на відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, просив відмовити у задоволенні позову. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Строцень Т.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Хлєбніков С.В. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, з підстав, викладених у ньому. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 26 червня 2002 року Великоберезовицькою селищною радою, Тернопільського району, Тернопільської області (актовий запис №31 Великоберезовицької селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області від 26 червня 2002 року). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2012 року у справі №2-9489/2011 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 21 грудня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано судовий наказ №607/25120/18 про стягнення із [PERSON] , на користь [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 03 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. [INFO] дочка сторін - [PERSON] досягла повноліття. Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів наданого Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 30 листопада 2020 року за №94347, станом на 30 листопада 2020 року розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів становить 22326,58 гривень. Дочка сторін [PERSON] зареєстрована разом із позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою №3722 виданою 30 жовтня 2020 року Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області. Довідкою №1333 виданої 02 жовтня 2020 року Національним університетом «Львівська політехніка» стверджується, що [PERSON] є студенткою другого курсу денної форми навчання, рівня вищої освіти - бакалавр Інституту гуманітарних та соціальних наук Національного університету «Львівська політехніка», термін закінчення навчання - 2023 рік. Як убачається із Договору №75-24 від 27.07.2019 про надання освітніх послуг, укладеного між Національним університетом «Львівська політехніка» та [PERSON] , [PERSON] навчається на денній формі навчання за ступенем бакалавр, освітня програма - Міжнародні правовідносини, спеціальність: 291 Міжнародні правовідносини, суспільні комунікації та регіональні студії, терміном навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року. Загальна вартість навчання - 69280 гривень, вартість першого курсу навчання - 14900 гривень; вартість другого курсу навчання - 16500 гривень; вартість третього курсу навчання - 18200 гривень; вартість четвертого курсу навчання - 19680 гривень. Із пенсійного посвідчення серії [NUMBER] слідує, що позивачка [PERSON] є пенсіонером по інвалідності третьої групи загального захворювання. Згідно довідки №917, виданої 26 жовтня 2020 року Управлінням соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації, [PERSON] знаходиться на обліку в Тернопільському РУСЗН та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, розмір якої з квітня 2020 року по вересень 2020 року становить 18811,46 гривень. Як убачається із долученої представником відповідача податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, сума отриманого [PERSON] доходу від здійснення підприємницької діяльності за три квартали 2020 року становить 50000 гривень (а.с.31). На ухвалу суду про витребування доказів, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області надано інформацію про види діяльності та суми доходів підприємця [PERSON] . Так, як убачається із наданої інформації, [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець та займається такими видами діяльності по коду ВЕД: 58.19 - Інші види видавничої діяльності; 47.19 - Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 82.11 - Надання комбінованих офісних адміністративних послуг; 63.91 - Діяльність інформаційних агентств; 47.78 - Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 78.30 - Інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами; 63.99 - Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 47.71 - Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; 47.91 - Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 73.20 - Дослідження кон`юктури ринку та виявлення громадської думки; 78.20 - Діяльність агентств тимчасового працевлаштування; 74.30 - Надання послуг перекладу; 59.11 - Виробництво кіно- та відеофільмів, телевізійних програм; 82.30 - Організування конгресів і торговельних виставок; 70.22 - Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 85.59 - Інші види освіти, н.в.і.у.; 78.10 - Діяльність агентств працевлаштування; 72.20 - Дослідження й екперементальні розробки у сфері суспільних і гуманітарних наук; 68.20 - Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 69.10 - Діяльність у сфері права. Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів, в період із 01 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року [PERSON] отримав такий розмір доходів: соціальні виплати у сумі 2580 гривень - джерело доходів - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради; додаткове благо у сумі 127,32 гривень - джерело доходів АТ «Універсал Банк»; 765,12 гривень - джерело доходів Тернопільський РЦПК; 17600 гривень - джерело доходів - ТОБФ «Майбутнє сиріт»; 21895,75 гривень - джерело доходів - Асоціація УМДПЛ; 382,56 гривень - джерело доходів - Тернопільський РЦПК; 3000 гривень - джерело доходів - ГО «Інститут миру і порозуміння»; 10 000 гривень - джерело доходів - ПРАТ «КИЙ АВІА»;2580 гривень - джерело доходів - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради; 596, 24 гривень - джерело доходів - Тернопільський РЦПК; 4500 гривень - джерело доходів - Громадська організації «Інтерньюз - Україна»; 8511 гривень - джерело доходів - ГО «ЦДВП». 02 серпня 2019 року відповідач [PERSON] вступив у зареєстрований шлюб із [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 02 серпня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 листопада 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, слідує, що [INFO] у відповідача [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] . Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично сприймає викладені у відзиві на позов твердження відповідача щодо відсутності у нього можливості сплачувати аліменти на повнолітню дочку, як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, відповідачем не надано доказів щодо понесення витрат на оренду житла, доказів на підтвердження відсутності у нього нерухомого майна та транспортних засобів, доказів перебування у нього на утриманні дружини - [PERSON] та відсутності у неї доходів. При цьому, факт перебування на утримані у відповідача малолітнього сина від другого шлюбу не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка навчається на денній контрактній формі навчання, та, у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги. Проаналізувавши встановлені обставини справи, з огляду на те, що повнолітня дочка сторін - [PERSON] , [INFO] навчається на денній контрактній формі навчання в Інституті гуманітарних та соціальних наук Національного університету «Львівська політехніка» та потребує матеріальної допомоги, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку та отримує дохід від здійснення підприємницької діяльності, беручи до уваги право повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, на матеріальну допомогу від батьків та з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, враховуючи майновий стан відповідача, а також те, що у нього на утриманні перебуває малолітній син від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , та, крім цього, ним сплачуються аліменти на неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із 03 листопада 2020 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів у частці, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає наступне. Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Стаття 199 Сімейного кодексу України передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, проте не передбачає мінімального розміру аліментів на вказаних осіб. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення аліментів в розмірі не нижче ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає задоволенню, оскільки діючим процесуальним законом не встановлено відповідне обмеження щодо визначення аліментів на повнолітню особу. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial