Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що в судовій справі №204/2968/15, яка на цей час закрита, існує у якості доказу копія телеграми №164/014 46, що 20.05.2013 року з м.Єкатеринбургу була направлена від [PERSON] на ім'я [PERSON] і змістом про повідомлення о даті судового засідання в жовтневому районному суді м.Єкатеринбургу 29.05.2013 року о 14-30 г. Також є копія повідомлення про вручення телеграми від 22.05.2013 року №160/Ч/153, де вказано, що телеграма вручена особисто [PERSON] Відповідно до листа ПАТ «Укртелеком» від 20.06.2013 року телеграма №164/014 46 від 20.05.2013 року на ім'я [PERSON] в період з 20.05.2013 року по 22.05.2013 року по телеграфній мережі загального користування до м.Дніпропетровська не надходила, а повідомлення про вручення №160/Ч/153 від 22.05.2013 року є внутрішньою телеграмою РФ. Отже, не можна вказувати на вручення телеграми №164/914 46 від 20.05.2013 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Цей факт має для неї юридичне значення, так як впливає на її права, оскільки цей факт було упущено та помилково призвів Червоногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в ухвалі від 19.06.2015 року до визнання рішення іноземного суду до виконання на території України та стягнення з неї коштів на користь [PERSON] Встановлення цього факту їй потрібно з метою оскарження рішення суду у справі №204/2968/15. Оскільки ухвала Червоногвардійського районного суду м.Дніпропетровська була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.09.2015 року, а касаційна скарга не була прийнята до провадження Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ, визнання відсутності зв'язку між зазначеними телеграмою та повідомленням надасть їй можливість звернутись до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. З урахуванням викладеного, позивача просила суд визнати недійсним факт надходження телеграми №164/914 46 від 20.05.2013 року, направленої з м.Єкатеринбургу від [PERSON] на ім'я [PERSON]; встановити відсутність зв'язку між телеграмою №164/914 46 від 20.05.2013 року та повідомленням №160/Ч/153 від 22.05.2013 року; визнати неіснуючим факт відправлення з м.Дніпропетровська повідомлення №160/Ч/153 від 22.05.2013 року про вручення їй особисто телеграми №164/914 46 від 20.05.2013 року. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Представник відповідача в особі Публічного акціонерного товариства Укртелеком» подав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без його участі. В наданих письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх безпідставністю, посилаючись на відсутність будь-яких правовідносин між товариством та позивачкою та не надання останньою доказів щодо порушення її прав товариством. Заслухавши пояснення позивачки та відповідача [PERSON], перевіривши доводи, викладені в письмових запереченнях Публічного акціонерного товариства Укртелеком», дослідивши матеріали розглядаємої цивільної справи, а також матеріали цивільної справи №204/9503/13-ц, витребуваної судом за клопотанням сторін, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи №204/9503/13-ц, що ухвалою Жовтневого районного суду м.Єкатеринбургу РФ від 29.05.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто судові витрати, понесені під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання неналежним спадкоємцем. З наданої позивачкою копії телеграми №164/914 46 від 20.05.2013 року вбачається, що останньою [PERSON] повідомляв [PERSON] про призначене Жовтневим районним судом м.Єкатеринбургу РФ на 14-30 г. 29.05.2013 року судове засідання за заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення судових витрат. Також позивачкою надано копію повідомлення №160/Ч/153 від 22.05.2013 року про вручення телеграми №164/914 46 від 20.05.2013 року особисто [PERSON] Відповідно до листа ПАТ «Укртелеком» від 20.06.2013 року вбачається, що телеграма №164/014 46 від 20.05.2013 року на ім'я [PERSON] в період з 20.05.2013 року по 22.05.2013 року по телеграфній мережі загального користування до м.Дніпропетровська не надходила, а повідомлення про вручення №160/Ч/153 від 22.05.2013 року є внутрішньою телеграмою РФ. Окрім цього, з матеріалів справи №204/9503/13-ц вбачається, що в грудні 2013 року [PERSON] звернувся до Червоногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з клопотанням про визнання та виконання на території України рішення іноземного суду - ухвали Жовтневого районного суду м.Єкатеринбургу РФ від 29.05.2013 року. Ухвалою Червоногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.06.2014 року в задоволенні вказаного клопотання [PERSON] було відмовлено з огляду на ч.3 ст.394 ЦПК України, в зв'язку з ненаданням доказів щодо належного повідомлення [PERSON] про розгляд справи Жовтневим районним судом м.Єкатеринбургу РФ. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.10.2014 року зазначена вище хвала суду першої інстанції була залишена без змін. Посилаючись на те, що телеграму №164/014 46 від 20.05.2013 року вона не отримувала та на лист ПАТ «Укртелеком» від 20.06.2013 року, а також, що в подальшому за наслідками розгляду іншого клопотання [PERSON] в рамках цивільної справи №204/2968/15, ухвалою Червоногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2015 року, що набрала законної сили, було визнано та надано дозвіл на виконання на території України ухвали Жовтневого районного суду м.Єкатеринбургу РФ від 29.05.2013 року, без врахування факту її неналежного повідомлення про розгляд справи, позивачка посилаючись на ст.256 ЦПК України просила суд визнати недійсним факт надходження телеграми №164/914 46 від 20.05.2013 року, направленої з м.Єкатеринбургу від [PERSON] на ім'я [PERSON]; встановити відсутність зв'язку між телеграмою №164/914 46 від 20.05.2013 року та повідомленням №160/Ч/153 від 22.05.2013 року; визнати неіснуючим факт відправлення з м.Дніпропетровська повідомлення №160/Ч/153 від 22.05.2013 року про вручення їй особисто телеграми №164/914 46 від 20.05.2013 року. В обґрунтування необхідності встановлення вказаного факту посилалась на можливість в подальшому оскаржити судові рішення та звернутись з заявою про його перегляд за нововиявленими обставинами. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Визначені в ч.2 ст.16 ЦК України способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Проте, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним та абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення. Зокрема ч.1 ст.256 ЦПК України, на яку позивачка посилалась в якості правових підстав подачі позову та заявлених вимог, визначено перелік юридичних фактів, що можуть бути встановлені судом. А частиною 2 ст.256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 ЦПК України). З доводів позовної заяви та виходячи зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що фактично заявницею оспорюється факт належного її повідомлення про розгляд справи Жовтневим районним судом м.Єкатеринбургу РФ, заперечується отримання нею телеграми №164/914 46 від 20.05.2013 року та направлення цієї телеграми на її адресу. Разом з тим, суд враховує, що питання належного повідомлення сторін про день та час слухання справи, перевірки одержання сторонами відповідних повідомлень, врегульовано нормами ЦПК України та підлягає перевірці судом під час розгляду конкретної справи. Зокрема питання щодо належного повідомлення особи, як сторони, стосовно якої поставлено рішення іноземного суду, у відповідності до п.3 ч.3 ст.394 ЦПК України підлягає перевірці національними судами під час розгляду клопотань про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. З наявних в матеріалах справи №204/9503/13-ц судових рішень вбачається, що вказане питання досліджувались як, судом першої інстанції, так і апеляційним судом та їм надавалась відповідна правова оцінка. Посилання заявниці на те, що упущення факту її неналежного повідомлення про розгляд справи іноземним судом призвело до необґрунтованого прийняття судом рішення у іншій цивільній справі №204/2968/15, не перешкоджає заявниці оскаржити відповідні судові рішення, у передбаченому законом порядку з підстав, зокрема, неналежного її повідомлення про день та час слухання справи. А тому, з огляду на зазначені вище обставини та положення закону, суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним факту надходження телеграми, відсутності зв'язку між телеграмою та повідомленням про її отримання та визнання неіснуючим факту відправлення повідомлення про вручення телеграми, заявлені не у передбачений ст.16 ЦК України та ст.256 ЦПК України спосіб, не є належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивачки. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України витрати у вигляді сплаченого позивачкою при подачі позову судового збору покласти на останню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed