Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] у листопаді 2017 р. звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 05 листопада 2011 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та у період їх шлюбу ними було набуто майно, яке на думку позивачки є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: 13.11.2013 р. на підставі Договору купівлі-продажу була придбана квартира [ADDRESS]. Також, позивачка зазначає, що у період вказаного шлюбу вона [INFO] народила сина [PERSON], який разом з нею та відповідачем зареєстровані у вказаній вище квартирі. Позивачка вважає, що оскільки вказане вище майно придбано у період їх з відповідачем шлюбу, воно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає розподілу, при цьому, враховуючи положення ч. 3 ст. 70 СК України позивачка просить суд визнати за нею право власності на 2/3 квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача судовий збір. Позивачка в судове засідання не з»явилась, подала заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], розглянути справу за її відсутності та зняти накладений судом арешт, відповідно до ухвали від 14.12.2017 р. (ас. 124). Відповідач [PERSON] до суду не з»явився, подав заяву в якій позов з урахуванням поданої позивачкою заяви про зменшення позовних вимог визнав в повному обсязі та не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на ? частинку зазначеної вище квартири, придбаної ними у період їх шлюбу, просив розглянути справу за його відсутності (ас. 123). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги [PERSON], що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. При цьому, враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позову в повному обсязі та поданої заяви позивачки [PERSON] про знаття арешту з спірної квартири, суд в порядку ст. 158 ЦПК України, скасовує заходи забезпечення позову. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 611,14 грн., згідно квитанції № 10_12 від 09.11.2017 р. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 1 305,00 грн. На підставі ст. ст. 57, 60, 69 СК України,

Outcome: approved