Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2010 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, а їх спільну дитину [PERSON], [INFO], залишено на утриманні та вихованні матері. Рішенням цього ж суду від 11 серпня 2010 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/2 прожиткового мінімуму та не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Всупереч вказаним рішенням, починаючи з народження дитини по теперішній час, відповідач ухиляється від її виховання, не підтримує з нею ніяких стосунків, не проявляє щодо неї батьківського піклування та турботи, не забезпечує її існування жодним чином та не сплачує аліментів. Крім цього, він безпідставно чинить їй перешкоди у здійснення заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, розумового та морального розвитку, зокрема, відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон, при цьому жодних аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову не наводить. Оскільки вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам їх доньки [PERSON] та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості, вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, тому просить дозволити їй без згоди відповідача виготовити проїзний документ для виїзду дитини за межі України та дозволити їй тимчасові поїздки за кордон з дитиною без згоди та супроводу другого з батьків. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, однак останній подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, заперечення щодо їх задоволення у нього відсутні. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 33 Конституції України гарантується право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Із вказаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст.1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 29 квітня 2010 року, яке набрало законної сили 11 травня 2010 року, шлюб, зареєстрований 05 серпня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №27 між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - розірвано, та визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], при матері, тобто при позивачці. Також встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 11 серпня 2010 року, яке набрало законної сили 25 серпня 2010 року, стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON], аліменти на утримання дитини: доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 прожиткового мінімуму, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 липня 2010 року. Крім цього встановлено, що позивачка [PERSON] має намір виїжджати за межі України разом з дитиною для відпочинку та оздоровлення такої без згоди і супроводу батька, однак до теперішнього часу не може виготовити проїзний документ для виїзду дитини за межі України та не має нотаріально посвідченої згоди батька дитини - [PERSON] на її виїзд за кордон. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення» від 07 травня 2014 року, кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон. Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється, зокрема, особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників (п. п. 2, 3 та пп. 2 п. 20). Відповідно до пп. 1 та абз. 9 пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду чи його нотаріально засвідченої копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Крім цього, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Отже, враховуючи вищенаведене та те, що бажання позивачки отримати дозвіл на виготовлення проїзного документа та виїзд за кордон малолітньої дитини узгоджується з її правами та обов'язками, що передбачені Сімейним кодексом України, беручи до уваги визнання відповідачем позову, а також те, що дозвіл може бути відповідно до закону наданий лише для оформлення дитині вперше паспорта громадянина України для виїзду за кордон строком на чотири роки, а по досягненні громадянином шістнадцятирічного віку паспорт видається за його особистою заявою, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial