Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею правовласності в порядку спадкування за заповітом на 47,2 % житлового будинку, розташованого с. Вахнівка, Липовецького району Вінницької області на вулиці Червоноармійській, 3,посилаючись на те, що 22 .01 2002 року помер її батько [PERSON] . Після його смерті залишилось майно, зокрема, 47,2 % житлового будинку, розташованого в с. Вахнівка, Липовецького району Вінницької області на вулиці Червоноармійській, 3, яке батько заповідав їй. . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину держаний нотаріус відмовив, в зв»язку з тим, що правовстановлюючий документ на будинок не містить відмітки про державну реєстрацію даного нерухомого майна. В судове засідання позивач не зявився . Надав суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання також не зявився. Звернувся до суду з заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу без участі представника Вахнівської сільської ради. Враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі скористались наданим їм ч.2 ст.158 ЦПК України правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його у даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної та спадковових справ, суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін і розгляд справи у їх відсутності Судом встановлено наступне: 22 січня 2002 року помер [PERSON] ( свідоцтво про смерть серії 1-АМ №152228). Згідно зі ст..524 ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Судом встановлено, що 04 січня 2002 року, [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 04.01.2002 року і зареєстрований в реєстрі за№2, згідно з яким спадкодавець ? частину житлового будинку, розташованого в с.Вахнівка Липовецького району Вінницької області по вулиці Червоноармійській, 3 , заповідав своїй дочці [PERSON] ( а.с.6). З матеріалів спадкової справи №431/2002 , заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою 18.07.2002 року, встановлено, що відповідно до діючого на час відкриття спадщини законодавства, [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька, подавши відповідну заяву 18.07.2002 року до Вінницької районної державної нотаріальної контори (а.с.43). Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, в тому числі і тих, які мають право на обоВ»язкову долю немає. Державного нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори 12.03.2015 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, , в зв»язку з тим, що правовстановлюючий документ на будинок - ухвала Липовецького районного суду Вінницької області від 24.01.1992 року - не містить відмітки про державну реєстрацію даного нерухомого майна. Факт родинних відносин позивачки із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження позивачки ( до одруження [PERSON]), свідоцтвами про розірвання шлюбу ( а.с.7-9) та довідкою відділу ДРАЦС Вінницького РУЮ від 12.08.2015 року. До складу спадкового майна входить 472/1000( 47,2%) частини житлового будинку А з ганком , 1970 року побудови, загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 32,0 кв.м., що складається з кімнати 1-5, кімнати 1-6 та сарая «Б» , які розташовані в с. Вахнівка, Липовецького району Вінницької області на вулиці Червоноармійській, 3, що належали спадкодавцю на підставі ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 24.01.1992 року про затвердження мирової угоди. ( а.с.4). Судом встановлено, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року рядом підзаконних нормативних актів, зокрема в даному випадку, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Даний нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, а не державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Крім того, листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року « Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальнихсправ роз»яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею З зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Враховуючи, що ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 24.01.1992 року ( а.с.4) за [PERSON] визнано право власності на 47,2 % ( 472/1000 частин) домоволодіння, розташованого в с.Вахнівка Липовецького району Вінницької області, вул..Червоноармійська, 3, яке складається з кімнати 1-5 , кімнати 1-6 та сарая ( а.с.13,33), а набуття права власності на нерухомість не було в той час пов»язане із його державною реєстрацією, - тому право власності на вказану частину житлового будинку підтверджується належним правоустановлюючим документом, що був необхідним на час виникнення права власності на частину будинку [PERSON], який вважається в силу закону таким, що набув право власності на дане спадкове майно. Встановлені судом правовідносини регулюються ст.ст.524, 525,526,527, 534,548, 549 ЦК України 1963 року. На підставі ст.174 п.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову Отже, відповідно до вимог діючого на час відкриття спадщини законодавства, позивачка має право на спадкування за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю. А тому її позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 524,525,526,527,534,548,549, ЦК України(1963 року),

Outcome: approved