Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Зазначає, що 19.10.2002р. шлюб зареєстровано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації одружень зроблено актовий запис № 3122. За час проживання однією сім'єю у позивачки з відповідачем народились двоє синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Крім того, зазначає, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, не розумів та не хотів розуміти сутності проблем, які виникають у позивачки, та спільних дітей, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Починаючи з січня 2014року ведення між позивачкою та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання припинено, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу напряму суперечить інтересам позивачки. Вважає що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Сторони в судове засідання не з'явились та подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, на підставі наявних матеріалів справи, просять шлюб розірвати. Суд у відповідності до ст.169 ЦПК України, вважає, що справу слід розглядати у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідач надіслав письмові пояснення з приводу позову, в яких повністю визнав заявлені позовні вимоги, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Відповідно до ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. 19.10.2002р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції в книзі реєстрації одружень зроблено актовий запис № 3122, що стверджується Свідоцтвом про одруження від 19.10.2002р. За час проживання однією сім'єю у позивачки з відповідачем народились двоє синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу не узгоджується з інтересами як позивачки так і відповідача. За наведеного, суд приходить до переконання, що примирення між сторонами не вбачається можливим. Згідно з ч. 2 ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що шлюб між позивачкою та відповідачем слід розірвати. Відповідно до ч.І ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Позивачем не надано суду жодних належних доказів щодо здійснення оплати за надану правову допомогу. За таких обставини позовні вимоги про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 500 (п'ятсот гривень) грн. до задоволення не підлягають. З наведених міркувань та

Outcome: partial