Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визнання іпотечного договору недійсним, посилаючись на те, що 27 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № FU0GI0000006626. В забезпечення по кредитному договору між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], укладено іпотечний договір № FU0GI0000006626 від 27 березня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Івано-Франківського міського нотаріального та зареєстрований в реєстрі за № 252. Договір є недійсним, оскільки на час укладання оскаржуваного договору іпотеки між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб. В шлюбі народилася 05 червня 1990 року [PERSON]. Станом на дату укладання спірного договору іпотеки (27.03.2008 р.) дочці [PERSON] було 17 років, тобто вона була неповнолітньою, а тому укладанням даного правочину порушено її право як неповнолітньої особи. Дозволу органу опіки та піклування а укладення договору іпотеки не має. Відповідачем не перевірено факту проживання неповнолітньої особи в квартирі на момент передачі в іпотеку нерухомого майна. Тому договір іпотеки слід визнати недійсним. Представник позивачки в судовому засіданні 15.10.2014 року суду пояснив, що правочин був укладений батьками позивачки без дозволу органу опіки та піклування, що було обов’язковим. Хоча на момент укладення договору позивачка і була виписана з квартири, однак право користування квартирою в неї збереглось, вона проживала в квартирі та нікуди не виїжджала. Допитана в судовому засіданні позивачка в якості свідка суду пояснила, що на момент укладення договору іпотеки їй було 17 років, вона знала, що батьки хочуть передати квартиру в іпотеку щоб отримати кредит і для цього потрібно позивачку зняти з реєстрації. Дозволу органу опіки та піклування не було. Вони з батьком [PERSON] підійшли до паспортного столу до них вийшов чоловік і забрав паспорт позивачки. Згодом чоловік повернувся з відміткою в паспорті про те, що позивачка знята з реєстрації. Позивачка бачила відмітку та знала про це, в батько нічого з даного приводу не запитувала. Через деякий час вони з батьком знову прийшли до паспортного столу, вийшов чоловік, забрав паспорт позивачки та згодом повернув його з відміткою про реєстрацію позивачки. Жодних заяв про зняття з реєстрації чи про реєстрацію позивачка не писала, до органів опіки та піклування з приводу порушення свого права чи таких дій свого батька не зверталась. Після зняття з реєстрації позивачка продовжувала проживати на [INFO], нікуди не виїжджала та не реєструвалась за іншим місцем проживання. Жодних вимог до матері та відповідачки по справі [PERSON] позивачка не має. Іншого житла в неї немає. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в будинку на вул. Рівна 24 в м. Івано-Франківську проживало та проживає троє людей, позивачка, [PERSON] та [PERSON] Вони з дружиною вирішили отримати кредит у відповідача ПАТ КБ «Приват Банк». Для отримання кредиту необхідна була іпотека. [PERSON] передала в іпотеку банку домоволодіння № 24, що знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Рівна. У ПАТ КБ «Приват Банк» відмовились надавати кредит, оскільки в будинку зареєстрована дитина [PERSON] якій на той час було 17 років. Працівник банку порадив зняти дитину з реєстрації, укласти договір, а згодом дитину знову зареєструвати. Орган опіки та піклування дозволу на укладення договору іпотеки не надав. Тоді [PERSON] вирішив зняти свою дочку [PERSON] з реєстрації самостійно за допомогою працівника банку. [PERSON] було знято з реєстрації за місцем проживання на [INFO], а через деякий час після укладення кредитного договору та договору іпотеки знову зареєстровано. Третя особа також вказав, що він не усвідомлював в той час, що такими своїми діями порушує права своєї неповнолітньої дочки [PERSON] Такі дії третя особа вчиняв з метою отримання кредиту. Іншого житла не має. Представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» в судовому засіданні вимоги позову не визнав просив в задоволенні позову відмовити, оскільки на момент реєстрації позивачка не була зареєстрована у будинку, нотаріус перевірив всі документи та не міг знати, що в будинку проживає дитина, [PERSON] та [PERSON] вказану інформацію приховали. Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з’являлась, про час та місце судових засідань повідомлялась належним чином, причини неявки суд не повідомила. Третя особа, [PERSON], який є чоловіком відповідачки суду пояснив, що відповідачці [PERSON] відомо про судові засідання, однак вона хворіє, а тому не буде з’являтись у судові засідання. Третя особа [PERSON] в судові засідання не з’являлась, надіслала до суду письмовий відзив на позов. Представник Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні суду пояснила, що дозволу орган опіки та піклування на укладення договору іпотеки не давав. На час укладення договору права дитини були порушені, однак батьки позивачки інформації в банк та нотаріусу про те, що в будинку проживає дитина не надали. У вирішенні спору поклались на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. 27 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» (далі - Банк) та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № FU0GI0000006626 (далі — кредитний договір) (а.с.7-10). В забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором між ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], укладено іпотечний договір № FU0GI0000006626 від 27 березня 2008 року (далі — Іпотечний договір), який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 252. Згідно іпотечного договору [PERSON] передала в іпотеку ЗАТ КБ «Приват Банк» як Іпотекодержателю нерухоме майно - домоволодіння під номером 24, що знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Рівна, що складається з житлового будинку з дерева та цегли, загальною площею 47,0 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м. та земельну ділянку, що розташована в м. Івано-Франківську на вул. Рівна, 24, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 261010000:08:010:0170 (далі — Предмет іпотеки). Вказане домоволодіння лежить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06 вересня 2005 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської ДНК [PERSON] за реєстром № 5-1105, що є зареєстрованим Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 11.10.2005 року за № 6274/5, реєстраційний номер 11596848 та договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого 12 березня 2008 року нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] за реєстровим № 387, що є зареєстрованим Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 14.03.2008 року за № 624/5, реєстраційний номер 11596848. Земельна ділянка належить Іпотекодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 850964, виданий 03 липня 2007 року Івано-Франківським міським управлінням земельних ресурсів на підставі рішення Х-ї сесії Івано-Франківської міської ради від 07 грудня 2006 року, що зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0101723400615 (а.с.11-12). На час укладання оскаржуваного договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та в них народилась дочка [PERSON], 05.06.1990 року (а.с.13). На час укладення договору позивачці було 17 років та вона була неповнолітньою. Як вбачається із п. 5.1.1 іпотечного договору, предмет іпотеки знаходився у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], згоду на передачу майна в іпотеку сторони надали та обоє підписали договір, як [PERSON] так і [PERSON] (а.с.12). Ініціатором укладення кредитного договору та договору іпотеки були [PERSON] та [PERSON], доказів на спростування вказаного факту сторони суду не надали. В силу ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Це зокрема: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За приписами ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, сторони спірного іпотечного договору на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло. - oсоба, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Сторонами по справі не ставиться під сумнів обсяг цивільної дієздатності сторін договору. - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вже зазначалось раніше відповідачка [PERSON] та третя особа [PERSON] були ініціаторами укладення кредитного договору та договору іпотеки, в момент його підписання вони були ознайомлені з усіма умовами договорів та могла обирати або не погоджуватись на певні умови, однак цього не зробили, доказів таких не надали суду. - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Кредитний договір та договір іпотеки укладені у письмовій формі та договір іпотеки посвідчений нотаріально як того вимагає ч. 1 ст. 1055 ЦК України. - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочини, які укладені між сторонами були спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідач ЗАТ КБ «Приват Банк» надав третій оосбі [PERSON] грошові кошти, а останній їх отримав, майно передано в іпотеку та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі заборон на відчуження майна, - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Це є основною підставою визнання договору іпотеки недійсним на думку позивачки. Позивачка вважає, що при укладенні договору іпотеки від 27.03.2008 року відповідачем ПАТ КБ «Приват Банк», в порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України, ст.ст. 150, 155 ЖК України, не встановлено факту права користування предметом застави неповнолітніх дітей іпотекодавця та не отримано для цього дозволу органу опіки та піклування, чим порушено на той момент право неповнолітньої дитини – [PERSON] Однак, такі твердження позивачки є безпідставними виходячи з таких норм законодавства. Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органу опіки та піклування. Пунктом 44 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз’яснено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов’язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов’язання. У зв’язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Однак, як визнала позивачка та її батько [PERSON], він звертався до органів рпіки та піклування за отримання згоди на укладення договору іпотеки, однак у наданні згоди йому відмовили. Тоді [PERSON] порушуючи права своє неповнолітньої дитини вирішив протиправно зняти її з реєстрації за місцем проживання на [INFO]. Факт проживання своєї дочки в будинку, який передається в іпотеку [PERSON] та відповідачка [PERSON] приховали від ПАТ КБ «Приват Банк» та нотаріуса [PERSON] з метою отримання кредиту у відповідача ПАТ КБ «Приват Банк». Факт зняття позивачки [PERSON] з реєстрації за місцем проживання підтверджується копією будинкової книги (а.с.39-42). Як вбачається із копії будинкової книги позивачка [PERSON] знята з реєстрації в будинку № 24 на вул. Рівна в м. Івано-Франківську 24 березня 2008 року (кредитний договір та договір іпотеки укладені 27 березня 2008 року), а знову зареєстрована 17 грудня 2008 року (вже після укладення договору іпотеки). Нотаріус посвідчуючи договір іпотеки з’ясовував питання реєстрації осіб в будинку № 24 на вул. Рівна в м. Івано-Франківську. [PERSON] юстиції України від 25.07.2006 року N 19-50-556 «Щодо отримання згоди органів опіки та піклування», визначено, що нотаріуси, для встановлення факту користування нерухомим майном, витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань з реєстрації. Вказана норма знайшла своє відображення в п. 1.9 глави 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», в якій визначено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. Як вбачається з довідки про склад сім'ї та осіб, що проживають за адресою [INFO], яка видана ЖЕО №6 24.03.2008 року за №276, за вказаною адресою на момент посвідчення договору іпотеки проживали наступні особи: [PERSON], [INFO] [PERSON], 1967 р.н.(чоловік) [PERSON], [INFO] (мати) Будь-яких неповнолітніх осіб які б за законом мали зареєстроване право на користування вказаним домоволодінням у довідці не зазначено. Отже, нотаріусом вчинено всі необхідні дії та отримані належні встановлені чинним законодавством документи, щодо встановлення факту відсутності права користування предметом іпотеки в малолітніх та неповнолітніх осіб. Отже, в даному випадку батьками позивачки порушено права своєї неповнолітньої дочки, а не відповідачем ПАТ КБ «Приват Банк», який, як вказував [PERSON] відмовився надавати кредит під заставу майна в якому зареєстрована неповнолітня дитина. На час укладення договору відповідачу ПАТ КБ «Приват Банк» не було та не могло бути відомо що право на користування майно, яке передається в іпотеку може мати неповнолітня дитина, оскільки такі дані позивальником та іпотекодавцем були приховані з метою отримання кредиту. Підстав визнавати договір недійсним на даний час не має. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов’язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON] є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України, ст. ст. 5, 16, 203, 215 ч.1, 627, 628 ч.1, 629, 638 ч.1, 1054, 1055 ч.1, 1056 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed