Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, просить залишити прізвище після розлучення - [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що 29 грудня 2017 року вона вступила в шлюб із [PERSON] , про що виконавчим комітетом Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області зроблено актовий запис №10. Від шлюбу дітей не мають. Перебуваючи у шлюбу вона з відповідачем поступово втратила почуття любові та поваги один до одного. Протягом останнього року їхні стосунки значно погіршилися. Вони намагалися налагоджувати відносини, робили спроби зберегти сім`ю, проте позитивного результату не вийшло. Починаючи з листопада 2019 року, вони остаточно припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, взагалі не спілкуються. Відповідач залишив сім`ю та проживає у своїх батьків. Непорозуміння та сварки призвели до того, що на даний час сім`я існує формально, подальше її збереження є недоцільним. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи без його участі, позов визнає, не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачем необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує чиїх - не будь прав та інтересів. Судом встановлено, що 29 грудня 2017 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області, за актовим записом №1 0, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від шлюбу дітей у сторін не має. Перебуваючи у шлюбу позивачка з відповідачем поступово втратили почуття любові та поваги один до одного. З листопада 2019 року остаточно припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не спілкуються. Причиною розлучення стало те, що сторони перестали розуміти один одного, не можуть дійти згоди у вирішенні питань побутового рівня, у зв`язку з чим виникають непорозуміння та сварки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, оскільки судом доведено, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, інші судові витрати у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved