Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеною заявою , в якій вказала , що 01.04.2005 року була прийнята згідно наказу № 144 на посаду головного бухгалтера КП «Аква -Сервіс 07» та я працювала на вказаній посаді до березня місяця 2016 року. Будь-яких стягнень дисциплінарного порядку ст. 147 КЗУ п АП у неї не було, вона неодноразово мала заохочення за успіхи в роботі, що підтверджується записами в трудовій книжці . В січні 2016 року в КП «Аква- Сервіс 07» була зміна керівника і керівником «начальником» став [PERSON] З першого дня перебування на посаді начальника КП «Аква- Сервіс 07» відносини не склались . [PERSON] погрожував позивачці звільненням за невідповідністю та вказував, що їй буде доцільно написати заяву про звільнення за власним бажанням. Керівник КП «Аква-Сервіс 07» [PERSON] на протязі декількох днів після того як він став начальником КП «Аква- Сервіс 07» щодня вказував щоб вона я написала заяву про звільнення за власним бажанням. Під незаконним тиском, будучи в стані психологічного стресу позивач [PERSON] написала заяву про звільнення за власним бажанням. Позивач працює фактично з часу заснування КП «Аква- Сервіс 07», вона, як головний бухгалтер, забезпечувала економічну діяльність цього господарства на протязі більше 20 років та вважає її звільнення незаконним, Просить поновити її на посаді головного бухгалтера КП « Аква-Сервіс 07» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та витрати на правову допомогу . В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про слухання справи без його участі , позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити . Представник відповідача -комунального «Аква- Сервіс 07» [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені в позові вимоги визнає . Суд, розглянувши заяви сторін та матеріали справи дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 04.07.2005 року згідно наказу № 2 від 01.07.2005 року [PERSON] була прийнята на посаду головного бухгалтера КП «Аква -Сервіс 07». 11.03.2016 року згідно наказу № 16-к від 14.03.2016 року позивач звільнена з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, на підставі поданої нею заяви про звільнення за власним бажанням, у якій відсутня дата її написання, а 23.02.2016 року позивачка подала відповідачу заяву, в якій вказала, що подана нею заява без дати про її звільнення вважати не дійсною, яка була отримана відповідачем 25.02.2016 року. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього ж Кодексу, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на работі незаконно звільненого або переведенего на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право позивача, оскільки подана нею заява про звільнення не містить інформації про дату її написання, тобто моменту моменту волевиявлення, та не прийняв до уваги заяву її про відзив вказаної заяви, тобто порушив порядок та процедуру звільнення працівника з роботи визначену законом. Крім цього відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно довідки № 61 без дати наданої відповідачем, заробітна плата позивача [PERSON] в січні 2016 року становила 1974, 05 грн. + 1891 грн. (лікарняний) та лютому 2016 року становила 3 745, 71 грн( заробітна плата) + 507, 40 грн. ( лікарняні) . Всього було нараховано 8 118, 80 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу слід рахувати з 14.03.2016 року по день винесення рішення 20.05.2016 року, тобто вимушений прогул тривав 39 днів, зокрема : у березні 2016 року 15 днів , у квітні 20 днів , у травні 11 днів . Таким чином , середня заробітна плата позивача на момент звільнення складала 8 118, 80 грн., середньоденна - (8 118, 80: 39 днів) =208 грн., 17 коп. Отже, за час вимушеного прогулу позивачу має бути виплачений середній заробіток в сумі 9 575грн 82 коп. ( 208 грн. 17 коп. х 46 днів) . Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України стороні ,на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Оскільки згідно вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-У1 з відповідними змінами - позивач звільнений від сплати судового збору, тому витрат не поніс, витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача. Крім цього підлягають стягнення з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на юридичні послуги, чяк обґрунтовані. Викладене підтверджується наказом без номера від 01.03.2016 року а/с. 7, № 16-к від 14.03.2013 року а/с.33 , №12-к від 01.03.2016 року а/с.36, № 11-к11.03.2016 року а/с.37 , довідкою №61 без номера про заробітну плату а/с.41, заявою [PERSON] без дати аЇ/с.42, копією трудової книжки а/с.34,35, , є достовірним, докази є вичерпними. На ст. ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 3 ЦК України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» із змінами,,

Outcome: approved