Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення від права на спадкування та одержання права на спадкування як спадкоємець першої черги за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона була дружиною померлого [PERSON], [INFO]. У шлюбі у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що [INFO] у віці 39 років її чоловік, [PERSON], помер і після смерті не залишив заповіту. Він був єдиним спадкоємцем [PERSON], його вітчима, який помер [INFO]. Посилається на те, що до спадкового майна входить трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та частина майна, що знаходиться в ній, яка є останнім місцем проживання [PERSON] Звертає увагу суду на те, що згідно ст. 1261 ЦК України, право на спадкування після смерті [PERSON] у першій черзі за законом мають його діти - два його сини. [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі, які зараз претендують на спадкове майно. Вважає, що до неї з дочкою відповідно до ст. 1276 ЦК України, як спадкоємців померлого [PERSON] четвертого ступеня споріднення спадкодавця [PERSON], відповідно до ст. 1264 ЦК України, перейшло право на прийняття спадщини від [PERSON] (спадкова трансмісія). Зазначає, що на даний час між нею та відповідачами виник спір відносно права на спадщину, оскільки з 1984 року [PERSON] був прописаний (зареєстрований) разом з родиною за адресою [ADDRESS]. Разом родина налічувала вісім осіб - [PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] - син дружини, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка. В подальшому [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав. Дітей віддано до інтернату. [PERSON] разом зі своїм вітчимом [PERSON] переїхав на квартиру - [ADDRESS]. За даною адресою [PERSON] був зареєстрований та постійно мешкав з 02.06.1992 року до моменту своєї смерті. У вказаній квартирі [PERSON] єдиний з родини [PERSON] проживав зі своїм вітчимом [PERSON] до смерті останнього. Вказує на те, що протягом 21 року [PERSON] проживав спільно із померлим [PERSON], який сильно пив, у зв'язку з чим останні роки постійно знаходився в тяжкому фізичному стані. А тому, маючи проблеми зі здоров'ям потребував, ліків, їжі, одягу, стороннього догляду тощо. Такий догляд, як і необхідне забезпечення, [PERSON] надавав [PERSON] спочатку одноособово, а потім зі своєю дружиною до дня смерті [PERSON] Посилається на те, що так, як йому було встановлено діагноз онкологічного захворювання, йому була необхідна значна кількість ліків для підтримки та догляд. За свої кошти [PERSON] купував ліки та інші засоби необхідні для покращення стану здоров'я вітчима, також, [PERSON] завжди оплачував витрати на комунальні послуги та квартирну плату, оскільки грошей спадкодавця [PERSON] не вистачало на покриття всіх необхідних витрат, поховав [PERSON] також [PERSON] за власний рахунок. Зазначає, що обидва відповідачі з батьком не спілкувалися після позбавлення його батьківства і до дня смерті, жодних зв'язків не підтримували, життям і здоров'ям не переймались і не цікавились. Вже після смерті вітчима [PERSON], [PERSON] самостійно зареєстрував 21.03.2000 року двох своїх братів по матері - відповідачів по справі за адресою відкриття спадщини. Відповідачі вселилися у спірну квартиру, яка залишилася як спадщина після смерті [PERSON], тільки у 2003-2004 р.р. і стали спільно в ній мешкати спочатку з [PERSON], потім з [PERSON] та нею та їх дочкою. Звертає увагу суду на те, що протягом 12 років відповідачі не мали претензій до [PERSON] щодо спадщини, у спадщину не вступали, заяву у нотаріальну контору про прийняття спадщини [PERSON] не подавали. І тільки після смерті [PERSON], коли сплинули всі передбачені чинним законодавством строки позовної давності для прийняття спадщини подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка залишилася після [PERSON] Посилається на те, що [PERSON] постійно проживав з [PERSON], як до так і під час і після смерті останнього, тому при відсутності інших спадкоємців, які не подали заяву до нотаріальної контори у встановлений законом строк, фактично прийняв спадок після померлого [PERSON] Вважає, що [PERSON] будучи спадкоємцем четвертої черги, на момент смерті [PERSON] став єдиним його спадкоємцем та у відповідності до ст.ст. 1285, 1259 ЦК України, [PERSON] має право на спадкування після смерті його вітчима [PERSON], як спадкоємець першої черги. На підставі вищевикладеного, звертається до суду та просить суд усунути відповідачів по справі - [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування майна спадкодавця [PERSON], до якого входить трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] та частина майна, що знаходиться в ній у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини [PERSON]; встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] понад п'ять років; визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом; визнати за [PERSON] право на спадкування майна спадкодавця [PERSON] трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та частина майна, що знаходиться в ній у першій черзі. В наступному позивачка уточнила позовні вимоги та просила встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] понад п'ять років; визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом; визнати за [PERSON] право на спадкування майна спадкодавця [PERSON] трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та частина майна, що знаходиться в ній разом зі спадкоємцями першої черги за законом; визнати за нею та [PERSON] перехід права на прийняття [PERSON] частки спадщини (спадкової трансмісії) від [PERSON]. Позивачка та її представники в судовому засіданні підтримують уточнені позовні вимоги з підстав викладених вище, обгрунтуваши поясненнями просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі та їх представники в судовому засіданні заперечуючи проти позову вказують на те, що батько відповідачів [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] є їх братом по матері, який помер [INFO]. Після смерті [PERSON] відповідачі дізнались, що квартира за адресою: [ADDRESS] не є власністю [PERSON], як він постійно стверджував. Документи, що підтверджують право власності батька на квартиру знайшли лише після смерті [PERSON] та відразу подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. На момент відкриття спадщини, у зв'язку зі смертю батька, [PERSON], [INFO] був неповнолітньою особою та знаходився на повному державному утриманні у Київській загальноосвітній санаторній школі інтернат N21. Вказують на те, що він, [PERSON] є одним із спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України) та за змістом статей 1268-1270 ЦК, узагальнення судової практики Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», є неповнолітньою особою та таким що прийняв спадщину що відкрилась після смерті батька. Зазначають, що в разі зміни черговості спадкування, це лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцем тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Вважають, що вимога позивачки щодо усунення відповідачів від права на спадкування є неправомірною та просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки та її представників, відповідачів та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до Договору міни від 12 лютого 1991 року [PERSON] та [PERSON] уклали даний договір про те, що [PERSON] міняє належну йому квартиру , що складається з 3-х кімнат загальною площею 67,1кв.м. в тому числі жилої 44,2 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] на належну [PERSON] квартиру, що складається з 3-х кімнат загальною площею 109,52кв.м., в тому числі 65,2кв.м. житлової площі, що складає 2346/100000 частин будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до Довідки виданої дитячим будинком «Ясний» № 20 від 03.10.2013 року вбачається, що [PERSON] навчався та виховувався в школі-інтернаті №3 для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (який з 19.03.2008 року було реорганізовано в дитячий будинок «Ясний» Шевченківського району м. Києва) і знаходився на повному державному забезпеченні з 03.02.1986 року по 14.09.1989 рік (а.с. 86). Відповідно до Свідоцтва про смерть від 12 квітня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] померла [INFO] у віці 39 років, про що 12 березня 2004 року складено відповідний актовий запис за № 05 (а.с.42). Відповідно до Свідоцтва про смерть від 17 листопада 1999 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського району м. Києва [PERSON] помер [INFO] у віці 44 років, про що 17 листопада 1999 року складено відповідний актовий запис за № 2110 (а.с.43). Відповідно до Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 11 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 10 грудня 2004 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 1000 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 08 червня 2005 року виданого відділом РАЦС Подільського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] є батько, а [PERSON] є мати - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до Свідоцтва про смерть від 29 березня 2013 року виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві, [PERSON] помер [INFO] у віці 39 років про що в 29 березня 2013 року складено відповідний актовий запис за № 5684 (а.с.9). Згідно довідок ЖБК «Авіатор-7», [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживає в кв. [ADDRESS] на житловій площі свого чоловіка [PERSON], повністю сплачують за житлово-експлуатаційні, комунальні послуги (а.с. 49-59). Відповідно до Довідки ЖП «Лісове» Подільської районної у м. Києві ради № 528 від 19.04.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] з 21.03.2000 року (а.с. 80). Відповідно до Довідки КП «Вітряні гори» Подільського району міста Києва № 1156 від 07.08.2013 року [PERSON] та її донька [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] (а.с. 85). Судом встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] є сином [PERSON] дружини [PERSON], який помер [INFO]. Тобто спадкодавець [PERSON] є вітчимом [PERSON], який був зареєстрований (прописаний) в квартирі [ADDRESS], з 02.06.1992 року по 16.04.2013 року (а.с. 7, 11, 14, 80) Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК УРСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З викладеного вбачається, що за змістом вказаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. В Постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 пленумом Верховного суду України роз'яснено, що в разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин щодо прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], який помер [INFO], повинні застосовуватись положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Зі змісту статей 529, 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, вбачається, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують в рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та баба померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. При аналізі зазначеним норм та встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що [PERSON], не входить до вказаного кола спадкоємців. Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактичного вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З вищевикладених норм вбачається, що спільне проживання із спадкодавцем до його смерті не свідчить про вступ в управління та володіння спадковим майном і прийняття спадщини. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до нотаріальної контори не звертався, а та обставина, що вони проживали разом із спадкодавцем правового значення в даному випадку немає виходячи з вищезазначених норм ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову позивачки. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено ст. 60 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 202, 203 СК України, ст.ст. 525, 535 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), Прикінцевих положень ЦК України, ст. ст. 16, 1220, 1222, 1223, 1258, 1259, 1261, 1262, 1264, 1265, 1268, 1269 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Узагальнення судової практики Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: dismissed