Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] у лютому 2016 р. звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 47 425,05 грн. та пеню в розімрі 13 244,91 грн. Позивачка в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва 22.04.2005 р. був виданий виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх спільних дітей - дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача. Проте, відповідач з моменту винесення судового рішення не в повному обсязі здійснює щомісячні платежі по сплаті аліментів, у зв'язку з чим за останнім з 2005 р. утворилась заборгованість , а тому позивачка просить суд стягнути з відповідача вказану вище заборгованіст, пеню та судовий збір. В подальшому представник позивачки неодноразово збільшував позовні вимоги та 08.02.2017 р. останнім була подана остаточна редакція збільшених позовних вимог, відповідно до яких представник позивачки просив суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментам на утримання дітей за період з квітня 2005 р. по грудень 2016 р. в розмірі 78 353 грн. 12 коп. та пеню в розмірі 23 854 грн. 27 коп. (а.с. 103-104). Представник позивачки в судовому засіданні позов з урахуванням збільшень підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення суми пені в розмірі 23 854,27 грн. визнали та не заперечували проти її стягнення, проте, позов в частині стягнення заборгованості по аліментам не визанали, подали письмові заперечення (а.с. 72-73). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що сторони з 1999 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у 2005 р. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2005 р. № 2-2547/05 був виданий 11.09.2006 р. виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 13.04.2005 р. до досягнення повноліття дітей (а.с. 27). Встановлено, що на підставі постанови ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 07.11.2006 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 2-2547/05, яке на даний час перебуває у провадженні головного держаного виконавця Маціборук В.О. (а.с. 26). Проте, судом встановлено, що відповідач з часу винесення Святошинським районним судом м. Києва вищезазначеного рішення, частково здійснював щомісячну сплату платежів в рахунок сплати аліментів на користь позивачки, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2017 р. за період з квітня 2005 р. по грудень 2016 р. становить - 78 353 грн. 12 коп., що підтверджується відповідною довідкою-рахунком складеною головним державним виконавцем Маціборук В.О, (а.с. 105-106). Також, судом встановлено, що Довідку рахунок заборгованості по аліментам, яка була сформована головним державним виконавцем Маціборук В.О. станом на 12.10.2015 р. щодо наявності боргу в розмірі 68 978,64 грн. була отримана відповідачем [PERSON] особисто 16.10.2015 р. (а.с. 8 зворот). Суд бере до уваги ту обставину, що у разі непогодження боржника - відповідача по справі з розрахунком заборгованості по аліментам складеного ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва, він мав можливість його оскаржити в 10-ти денний строк з дня отримання вказаної довідки - розрахунку, проте, як встановлено судом, відповідач не оскаржив цієї довідки та розрахунку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON]. неодноразово сповіщався про необхідність явки до виконавчої служби для вирішення питання сплати аліментів та існуючої заборгованості, проте, вказані виклики були відповідачем проігноровані, що підтверджується наявністю, станом на день постановлення даного судового рішення заборгованості по аліментам (а.с. 8, 22, 23, 25). Відповідач [PERSON]. та його представник, в спростування позовних вимог щодо стягнення заборгованості по аліментам, всупереч ст. 60 ЦПК України, не надали суду жодного доказу, у зв'язку з чим суд приймає до уваги складений головним державним виконавцем Маціборук В.О. розрахунок заборгованості по аліментам, який, при цьому, відповідачем не оскаржувався. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. В судовому засіданні не встановлено, що відповідач [PERSON]. має грошові зобов'язанні перед іншими особами (інші діти, непрацездатні члени сім'ї, родичі). Встановлено, що розрахунок заборгованості відповідача по аліментам нараховувалась відповідно до положення ч. 3 ст. 195 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а тому суд вважає вказаний розрахунок є вірним. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки в судовому засіданні відповідачем та його представником визнана сума неустойки по сплаті аліментів в розмірі 23 584,27 грн., суд приймає до уваги наданий представником позивачки розрахунок та вважає можливим покласти його в основу рішення. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердженні та обґрунтування в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved