Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів шляхом їх збільшення та встановлення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. З відповідачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.09.2017 року. Від шлюбу з [PERSON] позивач має дитину [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2018 року відповідач був зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На момент винесення судового наказу про стягнення аліментів відповідач був офіційно працевлаштований, отримував стабільний дохід та сплачував аліменти у розмірі 1 350,00 грн. При цьому, на даний час [PERSON] має мінливий дохід і сплачує аліменти нерегулярно у розмірі 750,00 грн. Крім того, у відповідача, у зв`язку з нерегулярною сплатою аліментів, утворилась заборгованість, що становить 5 109,33 грн. Посилаючись на мінливий характер доходів відповідача, просить визначити аліменти у твердій грошовій сумі, крім того просить збільшити їх розмір, посилаючись на те, що матеріальний стан позивачки не дозволяє їй утримувати сина, коштів, яких надає відповідач також не вистачає, оскільки за останній рік змінилися ціни на продукти харчування, проїзд, одяг та інші витрати, та визначити їх у розмірі 3 000,00 грн., та зобов`язати відповідача сплачувати їх на користь позивача на утримання сина. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано Оболонським районним судом міста Києва 19.09.2017 року. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . (а.с. 9). Згідно судового наказу №756/3978/18 від 25.05.2018 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , на утримання сина - [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). Вказане судове рішення виконується відповідачем. Заборгованість по аліментам станом на 01.07.2020 становить 387,83 грн, про що свідчить довідка державного виконавця. Зі змісту даної довідки суд також констатує те, що в деякі місяці відповідач аліменти не сплачував, погашаючи заборгованість у наступні періоди. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про збільшення розміру аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. У п. 23 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, Верховний Суд України роз`яснив, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Звернувшись з даним позовом про зміну розміру присуджених до стягнення за судовим наказом аліментів, позивач посилалась на те, що після їх визначення, а саме за останній рік змінилися ціни на продукти харчування, проїзд, одяг та інші витрати. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України саме позивач повинен доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] фактично не вказала обставин, що мають істотне значення для збільшення розміру аліментів, як і не надала доказів про погіршення її матеріального стану. Статтею. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про зміну її матеріального та сімейного стану, стану здоров`я її чи дитини, які б дозволяли суду вирішувати питання про збільшення розміру аліментів. Матеріальний, сімейний стан платника аліментів - відповідача таких змін також не зазнав. При цьому, аліменти, які сплачуються відповідачем перевищують 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, тобто мінімальний розмір аліментів на одну дитину, визначений ч. 2 ст.182 СК України. У зв`язку з викладеним, судом не встановлено підстав, які б згідно ст. 192 СК України вказували на необхідність збільшення розміру аліментів, що сплачуються відповідачем, що свідчить про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed