Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також визнати за відповідачем - [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що під час перебування в шлюбі з відповідачем, ними 07 грудня 2011 року було спільно придбано та зареєстровано на її ім`я нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, посвідченим приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Іщенко О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2263. Даний будинок є спільним сумісним майном подружжя. Після розірвання шлюбу, відповідач відмовився добровільно поділити спільно набуте майно. Крім того, відповідно до розрахунку по заборгованості по аліментам станом на 10 квітня 2019 року, виданого Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва, відповідач [PERSON] має перед нею заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 145573,61 грн., що є підставою для відступу від рівності часток при поділі майна подружжя, та відповідно збільшення її частки в праві спільної власності. Вказані факти стали підставою звернення до суду з даним позовом для захисту її прав. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 07 травня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач [PERSON] у строк для подання відзиву на позов, пред`явив зустрічний позов до позивачки [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що розташований [ADDRESS] . вважає первісний позов необґрунтованим частково, не згодний із розміром частки спільного майна, яку визначила позивачка, оскільки вважає, що незважаючи на заборгованість по аліментах, спільна сумісна власність повинна бути поділена в рівних частках. Просить розділити будинок по 1/2 частині кожному, та задовольнити зустрічний позов Ухвалою суду від 28 травня 2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] просила задовольнити її позов у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність та зазначив, що зустрічний позов підтримує в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне позов [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково, зустрічний позов [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 30 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області, за актовим записом № 57 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі сторонами було придбане спільне майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстроване на [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу будинку від 07 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2263 та посвідченого приватним нотаріусом Богуславської районної нотаріальної контори Київської області, тобто в період перебування сторін у шлюбі. На теперішній час, шлюб між сторонами розірвано рішенням Богуславського районного суду Київської області від 20 лютого 2014 року. Також, рішенням Богуславського районного суду Київської області від 14 лютого 2014 року, з [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 10 квітня 2019 року, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] в сумі 145573,61 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 18 вересня 2015 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції в Київській області, актовий запис № 144, позивачка повторно уклала шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст.368 ЦК України. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. За ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як встановлено в судовому засіданні сторони мають право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і даний факт сторонами не оспорюється. В той же час позивачка просить відступити від рівності часток подружжя та просить визнати за нею 2/3 частини, а за відповідачем 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями по спорудами, оскільки відповідач [PERSON] не займається вихованням та утриманням неповнолітньої дочки, ухиляється від сплати аліментів, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 10.04.2019 року становить 145573,61 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Разом з тим, [PERSON] не надано доказів щодо інших істотних обставин, перелік, яких міститься у ч. 2 ст. 70 СК України, які б надавали суду підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна. В тому числі не надано доказів на підтвердження тих фактів, що відповідач під час шлюбу не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частиною 1 ст. 76, ч. 1, ч. 2 ст. 77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає, що наявність заборгованості по аліментах, яка виникла після розірвання шлюбу, не є тією обставиною, яка має істотне значення для застосування ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України, а тому підстави для відступлення від рівності часток у власності подружжя відсутні. Аналогічну правову позицію виклав Верховний суд України у своїх постановах №607/7557/14-ц від 19 вересня 2018 року, № 466/10033/16-ц від 3 квітня 2019 року, №339/116/16-ц від 11 квітня 2019 року. З вищевказаних позицій Верховного Суду вбачається, що наявність заборгованості по аліментах, недостатній розмір аліментів, а також проживання дитини разом з одним із батьків не є достатньою підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя. За викладених обставин суд приходить до висновку, що за [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати право спільної часткової власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з такими технічними характеристиками: будинок житловий, 1965 року забудови, загальною площею - 63,20 кв.м., жилою площею - 28,77 кв.м., допоміжною - 34,43 кв.м., а також господарські будівлі і споруди, а саме : 1/2 частку сараю (літ. Б), 1/2 частку погріба з шийкою (літ. Г/п), 1/2 частку вигрібної ями (літ. І). З урахуванням викладеного та

Outcome: partial