Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] у листопаді 2017 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилалася на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Однак у квартирі [ADDRESS] зареєстрований попередній її власник [PERSON], а також його діти [PERSON], [PERSON], які відмовляються добровільно знятися з реєстраційного обліку. Зазначає, що реєстрація місця проживання відповідачів створює їй ряд перешкод та порушує її право власності. У зв'язку із цим, просила позов задовольнити та усунути перешкоди у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, незважаючи не те, що належним чином були повідомлені судом про місце та час розгляду справи. Від позивачки [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява в якій вона просила слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У разі відсутності відповідачів, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи через публікацію в пресі оголошення. Причину своєї неявки суду не повідомили. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири від 25 вересня 2017 року, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6,7). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім»ї та реєстрацію) ПП «Житлосервіс» від 25 вересня 2017 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований колишній власник вказаної квартири [PERSON] та члени його сім»ї [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до положень ст.ст.317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним правакористування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, зокрема те, що відповідачі не є власниками квартири, й відповідно безпідставно значаться там зареєстрованими, чим чинять позивачці перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні належним їй на праві власності майном, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Разом з тим, на погляд суду не підлягає задоволенню позовна вимога щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання, виходячи з наступних підстав: Виходячи з положень чинного житлового законодавства та судової практики, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Згідно вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, на підставі зазначеної норми Закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку та є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Тобто, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є автоматичною підставою для зняття її з реєстраційного обліку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial