Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання житлового будинку обєктом спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку, позовні вимоги мотивувала тим, що 25 жовтня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. 04 червня 2014 року рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області їх шлюб був розірваний та її прізвище змінено на дошлюбне «Тіліпайло». Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку, [PERSON], [INFO] та сина, [PERSON], [INFO]. В період шлюбу вони з відповідачем, за її кошти та за кошти її батька, [PERSON] побудували житловий будинок, за адресою: с. Виповзів, вул.. Центральна, 80 А, Козелецького району, Чернігівської області, на земельній ділянці, яку відповідач придбав до моменту укладення шлюбу, але після їх спільного з ним проживання у цивільному шлюбі протягом 4 років. На даний час відповідач чинить перешкоди у користуванні будинком та проживанні в будинку. Тому просить суд визнати житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Виповзів, вул. Центральна, 80 А, Козелецького району, Чернігівської області обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на ? частку вищевказаного будинку та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснили, що відповідач до реєстрації шлюбу придбав земельні ділянки. Після реєстрації шлюбу на одній із вказаних земельних ділянок вони почали будівництво житлового будинку за її кошти та за кошти її батька і в період шлюбу його побудували, але свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане 19 лютого 2012 року на імя відповідача. Оскільки відповідач чинить перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком, вона вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права власності на ? частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Виповзів, вул. Центральна, 80 А, Козелецького району, Чернігівської області. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що до реєстрації шлюбу з позивачкою відповідач отримав Державний акт на земельні ділянки. На одній із вказаних земельних ділянок, згідно рішення Карпилівської сільської ради Козелецького району, Чернігівської області від 14 серпня 2007 року йому надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки для будівництва житлового будинку. Відповідно до рішення Карпилівської сільської ради Козелецького району від 06 лютого 2008 року були затверджені матеріали вибору земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. В 2008 році почалось будівництво спірного будинку, а завершилось в 2009 році. На будівництво вказаного будинку були використані будівельні матеріали, які придбав його батько [PERSON], згідно наданих накладних. 19 грудня 2012 року він отримав свідоцтво про право власності на вказаний будинок. Вважають, що відповідач є єдиним власником даного будинку, тому просять у позові відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що будівництво вказаного житлового будинку починалось після реєстрації шлюбу його дочки [PERSON] з відповідачем [PERSON] Він та його сімя приймали активну участь у його будівництві; практично 70 % витрат на його будівництво було з їхньої сторони, оскільки вважали, що будинок будується для внуків. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами\~ є\~ будь-які фактичні дані,\~ на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,\~ встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~ Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі. Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 65 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Стаття 68 Сімейного Кодексу України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу і розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сімєю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. За ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, рівність прав і обовязків у шлюбі та сімї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного Кодексу України та Цивільного кодексу України. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 25 жовтня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БК № 099476. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 червня 2014 року, яке набрало законної сили 17 червня 2014 року - шлюб розірвано. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 грудня 2012 року, житловий будинок в с. Виповзів, вул. Центральна, 80 А, Козелецького району, Чернігівської області належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до Декларації про готовність обєкта до експлуатації від 03 грудня 2012 року № ЧГ 18212236539, оглянутого в судовому засіданні: початок будівництва житлового будинку, що розташований в с. Виповзів, вул. Центральна, 80 А, Козелецького району, Чернігівської області 2008 рік, а закінчення 2009 рік. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. Пояснення свідка та надані стороною відповідача накладні на придбання будівельних матеріалів не підтверджують права власності на спірне домоволодіння інших осіб, оскільки свідок не надав жодних підтверджуючих документів на своє пояснення, а накладні, надані стороною відповідача, також не підтверджують того, що будівельні матеріали, вказані в накладних, були використані на будівництво саме вказаного будинку. Окрім того, сторони не заперечували, що при будівництві спірного житлового будинку їх батьки надавали їм матеріальну допомогу. Таким чином, майно, яке позивачка просить визнати спільним сумісним майном подружжя, придбано (збудовано) сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому її вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved