Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.03.1989 року на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Мотозаводець-7», затверджених рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 03.03.1989 року №190 було видано ордер [NUMBER] на житлове приміщення житловою площею 29,2 кв.м., що складається з двох кімнат в квартирі [ADDRESS]. Вказує, що 21.01.1989 року вона сплатила пайовий внесок в розмірі 4 000 карбованців, загальна сума пайонакопичення по квартирі [ADDRESS] склала 10 675,97 карбованців та була сплачена у повному обсязі 10.10.1991 року. Крім того, зазначила, що на підставі обмінного ордеру [NUMBER] від 28.06.1989 року у вищезазначену квартиру вселились її донька - [PERSON] разом з чоловіком - відповідачем [PERSON], які фактично проживають у ній до цього часу. Зазначила, що 05.07.2014 року, її дочка - [PERSON] та відповідач [PERSON] припили сімейні відносини і через деякий час вона дізналась, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS], серії - [NUMBER] видане 16.10.2007 року на ім'я відповідача [PERSON] Крім того, вказує, що 21.12.2014 року, відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є., відповідач [PERSON] безпідставно відчужив (подарував) спірну квартиру своєму сину і її онуку - відповідачу [PERSON], однак дана угода не може бути законною, оскільки квартира належить їй. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки вона лише 06.07.2014 року дізналась про порушення свого права, так як відповідач [PERSON] незаконно набув право власності та подарував відповідачу [PERSON] її майно, а саме - квартиру [ADDRESS] вона змушена була звернутись до суду з цим позовом та просить визнати за нею право власності на вищезазначену квартиру, витребувати її з незаконного володіння відповідача [PERSON], визнати недійсним свідоцтво про право власності на неї та скасувати державну реєстрації права власності на вищезазначену квартиру та визнати недійсним з моменту його вчинення договір дарування від 31.12.2014 року, між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом КМНО Юр-Капіносом А.Є. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи тим, що він необґрунтований належними доказами та безпідставно заявлений. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи тим, що він необґрунтований належними доказами та безпідставно заявлений. Представник третьої особи - Київської міської державної адміністрації у судове засідання 27.05.2015 року не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву у якій зазначив, що відповідач [PERSON] правомірно набув право власності на спірну квартиру, у зв'язку з чим свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], серії - [NUMBER], видане 16.10.2007 року на ім'я відповідача [PERSON] було видане у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, просив проводити судовий розгляд у його відсутності, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві у судове засідання 27.05.2015 року не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявка до суду не повідомив, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Представник третьої особи - ЖБК «Мотозаводець-7», у судове засідання 27.05.2015 року не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву у якій зазначив, що відповідач [PERSON] правомірно набув право власності на спірну квартиру, у зв'язку з чим свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], серії - [NUMBER], видане 16.10.2007 року на ім'я відповідача [PERSON] було видане у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, просив проводити судовий розгляд у його відсутності, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Третя особа - приватний нотаріус КМНО Юр-Капінос А.Є. у судове засідання 27.05.2015 року не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву у якій зазначив, що на момент нотаріального посвідчення оспорюваного договору дарування від 31.12.2014 року, укладений між відповідачами повністю відповідав вимогам закону і дійсним намірам сторін, його зміст не суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Крім того, просив проводити судовий розгляд у його відсутності, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Вислухавши пояснення сторін та їх представників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Мотозаводець-7», затверджених рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №190, як члену ЖБК «Мотозаводець-7» позивачці 06.03.1989 року було видано ордер [NUMBER] на житлове приміщення, житловою площею 29,2 кв.м., що складається з двох кімнат у квартирі [ADDRESS] (а.с.4). Крім того, відповідно до довідки ЖБК «Мотозаводець-7» від 20.01.1989 року №023/101 (а.с.5) позивачці було дано дозвіл на внесення коштів за вищезазначену квартиру у розмірі 4 040 карбованців на рахунок ЖБК «Мотозаводець-7». Як вбачається з довідки ЖБК «Мотозаводець-7» від 20.01.1989 року №023/102 позивачці та членам її сім'ї було надано вищезазначену квартиру для проживання (а.с.5). Судом встановлено, що відповідно до вимог Постанови Ради Міністрів Української РСР від 31.01.1989 року №31 «Про затвердження Правил обміну жилих приміщень Українській РСР», виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів 28.06.1989 року на ім'я відповідача [PERSON] був виданий обмінний ордер [NUMBER] (а.с.31-32). Як вбачається з вищезазначеного обмінного ордеру відповідачу [PERSON] разом з сім'єю із двох осіб (відповідач [PERSON] та його дружина [PERSON]) надано право на заняття у порядку обміну жилого приміщення площею 29,2 кв.м., що складається з двох ізольованих кімнат в квартирі [ADDRESS]. Також, судом встановлено, що з приводу оформлення права власності на вищезазначену кооперативну квартиру [ADDRESS], 05.10.2007 року до Головного управління житлового забезпечення КМДА звернувся відповідач - [PERSON] та надав такі документи: обмінний ордер від 28.06.1989 року [NUMBER] (а.с.31-32); довідку ЖБК «Мотозаводець-7» від 30.07.2007 року № 91 (а.с.35) та технічний паспорт на квартиру (а.с.33-34). Відповідно до «Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти і рухомого майна», затвердженого розпорядженням КМДА від 31.08.2001 року №1820, зареєстрованого в Київському міському управлінні юстиції 31.08.2001 року за № 62\\364, на час оформлення спірного свідоцтва про право власності, функція оформлення та видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна була покладена на Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація). Відповідно до п.1 та п. 1.1 наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 27.10.2006 року № 189 «Пpo деякі питання діяльності комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», КП «Житло-сервіс» в установленому порядку було доручено виконувати підготовчу роботу з надання і зичним та юридичним особам послуг, пов'язаних з оформленням права власності та видачею свідоцтв про вправо власності на об'єкти нерухомого майна, зазначені у п.6 положення. Оформлення набутого права власності на квартиру здійснене уповноваженим органом Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київради (КМДА) у встановленому порядку, шляхом видачі свідоцтва про право власності. Письмова згода всіх наймачів квартири необхідна при здійсненні приватизації державного житлового фонду, як це передбачено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56. Оскільки свідоцтво про право власності видавалось на кооперативну квартиру, тому надання письмової згоди всіх повнолітніх мешканців квартири діючим законодавством не передбачено. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу [PERSON] Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київради КМДА було видано свідоцтво про право власності від 05.10.2007 року №1780-С, відповідно до якого останньому на праві приватної власності належить спірна квартира [ADDRESS] (а.с.37). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами, крім іншого, про визнання права власності на майно та про витребування майна з чужого незаконного володіння. Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Крім того, суд приходить до висновку, що не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання недійсним, та таким, що не може бути підставою для реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], свідоцтво про право власності на цю квартиру, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Позивачка на підтвердження позовних вимог щодо визнання недійсним та таким, що не може бути підставою для реєстрації права власності відповідача [PERSON] на спірну квартиру свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 16.10.2007 року, посилається на ту обставину, що вона самостійно сплатила загальну суму пайонакопичення спірної квартирі, надану їй в користування, яка становить 10 675,97 карбованців, у зв'язку з чим з 10.10.1991 року вона набула право власності не неї та право розпоряджатись нею на свій розсуд, однак у матеріалах справи відсутні належні та допустимі, у розумінні положень ст.ст.57-60 ЦПК України, докази у підтвердження цих обставин. Судом встановлено, що у наданих позивачкою копіях квитанцій (а.с.101-109) відсутні відомості про те, що саме вона сплатила пайовіо внески саме за спірну квартиру, тому вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки у розумінні ЦПК України також не є належними доказами. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, інших належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів оплати позивачкою загальної суми пайонакопичення спірної квартирі останньою в ході судового розгляду даного спору також надано не було. Також, позивачка у підтвердження вищезазначених обставин посилалась на те, що відповідач [PERSON] взагалі не являється членом ЖБК «Мотозаводець-7», у зв'язку з чим не мав права на оформлення права власності на спірну квартиру, однак дані обставини повністю спростовуються матеріалами справи, а саме - довідкою ЖБК «Мотозаводець-7» №91 від 30.07.2007 року (а.с.35). Відповідно до ст. 41 Конституцією України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Статтею 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст. 215 Цивільного Кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) У відповідності до частини 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки не знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають, оскільки останньою не надано жодного доказу у підтвердження того, що свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 16.10.2007 року було видане з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, в ході судового розгляду було встановлено, що відповідно до договору дарування від 31.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Юр-Капіносом А.Є., спірну квартиру відповідачем [PERSON] було подаровано своєму сину [PERSON] (а.с.77). Позивачка у підтвердження позовних вимог що до визнання недійсним вищезазначеного договору дарування з моменту його вчинення, посилалась на ту обставину, що він є недійсним, оскільки спірна квартира є її власністю, однак у матеріалах справи відсутні належні та допустимі, у розумінні положень ст.ст.57-60 ЦПК України, докази у підтвердження цих обставин. Крім того, слід зазначити, що інші позовні вимоги, а саме: про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS]; про витребовування з незаконного володіння відповідача [PERSON] належне їй майно, а саме - спірну квартиру; скасування державної реєстрації права власності відповідача [PERSON] на спірну квартиру також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 16.10.2007 року на ім'я відповідача [PERSON], задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли своє доведення в ході судового розгляду. З урахуванням вищевикладеного суд також критично оцінює пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які покладені в основу обґрунтування позовних вимог позивачки, оскільки вони є родичами позивачки, тому їх свідчення не є об'єктивними та неупередженими. У зв'язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачами прав та законних інтересів позивачки, а її позовні вимоги не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed