Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 10.05.1994 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Тлумацькому районному відділі реєстрації актів громадського стану, актовий запис № 28. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що Відповідач зловживає спиртними напоями, в нетверезому стані влаштовує сварки та скандали, не поважає її як дружину, а тому спільне проживання стало неможливим. Позивачка надалі перебувати в зареєстрованому шлюбі з Відповідачем не бажає, примирення між ними неможливе, спільно нажитим майном поділяться в окремому порядку, а тому просить шлюб між сторонами розірвати, місцем проживання дітей визначити її місцем проживання та залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». В судове засідання Позивачка [PERSON] не з'явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. В судове засідання Відповідач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 10 травня 1994 року між Позивачкою та Відповідачем у Тлумацькому районному відділі реєстрації актів громадського стану, зареєстровано шлюб (а.з. № 28), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). Від шлюбу у них народилось двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 5, 6). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовні вимоги [PERSON] (Позивачки), суд, вважає, що після розірвання шлюбу слід залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що Позивачка просила місцем проживання дітей визначити її місце проживання, а Відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд, вважає, що місцем проживання доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання їх матері - [PERSON] (Позивачки). У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved