Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 25 лютого 2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. З січня 2014 року, відповідач перестав цікавитися дитиною розвитком та здоров'ям, не спілкується з нею, матеріальної допомоги на утримання не надає, тобто повністю усунулася від виконання батьківських обов'язків. 04 березня 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. У зв'язку з тим, що відповідач повністю усунувся від виконання батьківських обов'язків, позивачка просить суд позбавити його батьківських прав щодо малолітнього [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні позивачка та представник служби у справах дітей позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування, просять позовні вимоги задовольнити. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не з'явився, причину та обставини неявки не повідомив, своєї думки з приводу позовних вимог не висловив у зв'язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі, судом встановлені певні юридичні факти, та відповідні їм правовідносини. Як зазначено в позові, 25 лютого 2012 року позивач з відповідачем уклали шлюб. В цьому шлюбі [INFO] року народився син - [PERSON]. З січня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини, позивачка з сином стали проживати окремо В 2016 році шлюб було розірвано. З того часу син постійно проживає з позивачкою, вихованням та утриманням дитини займається тільки позивачка. Відповідач не спілкується з сином з січня 2014 року, не бачиться з дитиною, не телефонує та не виявляє такого бажання. Відповідач не цікавиться життям сина, не бере участі в її вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно свідоцтва про народження позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідного для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її зовнішнього світу. Батьківська турбота щодо виховання дитини полягає в створення ними найбільш сприятливих умов для нормального розвитку й становленні дитини, які випливають з відповідних форм турботи про це - духовної та матеріальної. Факт усунення відповідача від виконання батьківських обов'язків підтверджується показами позивачки, довідкою з дошкільного навчального закладу № 230 «Черешенька» щодо відсутності будь-якої участі відповідача як батька в життєдіяльності дошкільного закладу (а.с.10), висновком комісії з захисту прав дитини РА ЗМР по Заводському району від 16.01.2017 року та протоколом засідання комісії від 05.01.2017 року, за якими відповідача доцільно позбавити батьківських прав щодо дитини, оскільки він не цікавиться дитиною не приймає участі в її утриманні та вихованні (а.с.32,33). На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання малолітньої дитини та його доцільно позбавити батьківських прав. Частина 1 ст.164 СК України передбачає підставою позбавлення батьківських прав, ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 1 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення їх повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст.182, 184 СК України, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved