Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 21 липня 2014 року з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2008 року. З жовтня 2013 року шлюбні відносини між ними припинено. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина -[PERSON], [INFO]. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. На підставі викладеного позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі -500гривень щомісячно,починаючи з дня подачі в суд позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, пояснила,що зараз вона тимчасово не працює,але збирає документи для влаштування на роботу. В період часу з червня 2014 року по цей час відповідач жодної допомоги на утримання сина не надав. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказуючи на те,що він не відмовляється надавати синові матеріальну допомогу. Однак вважає,що вимоги є завищені, оскільки він не працює, в центрі зайнятості не перебуває,тому згоден надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 400гривень на місяць. При цьому відповідач зауважив,що в подальшому коли влаштується на роботу він має намір сплачувати аліменти по 500гривень.,як це він робив до травня 2014 року поки працював. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Згідно ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше,як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін,чи інших осіб, які беруть участь у справах. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини ,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, та не заперечував у судовому засіданні [PERSON], що він є батьком малолітньої дитини- [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні,що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Погоджуючись з вимогами позивачки про стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі, суд виходить з того,що в даному випадку істотною обставиною для призначення аліментів в твердій грошовій сумі є те, що відповідач не працює. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, зокрема те, що відповідач є працездатним, інших дітей не має; позивачка ж, не працюючи, не в змозі забезпечувати належне матеріальне становище сина, тому суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 500 грн., вважаючи, що саме такий їх розмір буде достатнім і, разом з тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання та економічного стану в Україні. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved