Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: виділити їй у власність 2/3 частини квартири [ADDRESS], а відповідачу - 1/3 частину вищевказаної квартири. [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 20 листопада 1993 року сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. За час перебування в шлюбі сторонами була придбана квартира [ADDRESS] за 745 605 000, 00 карб., що еквівалентно 74 560, 50 грн., про що свідчить біржовий договір купівлі-продажу нерухомого майна № 14754 від 05 червня 1995 року. Також позивачка вказує, що відповідно до вироку Апеляційного суду Одеської області від 29 квітня 2005 року відповідач був засуджений до позбавлення волі на п'ятнадцять років з конфіскацією всього майна. З того моменту шлюбні відносини між ними були припинені. В подальшому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2007 року було визнано право спільної сумісної власності подружжя на [ADDRESS]. Зазначає, що у вказаній квартирі позивачка проживає разом з неповнолітнім сином, та несе постійні витрати з належного утримання майна. Тому, позивачка просить суд збільшити частку в спільному майні подружжя у вигляду вищевказаної квартири. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 20 листопада 1993 року [PERSON] та [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до вироку Апеляційного суду Одеської області від 29 квітня 2005 року відповідач був засуджений до позбавлення волі за сукупністю злочинів на п'ятнадцять років з конфіскацією всього майна. З того моменту шлюбні відносини між сторонами були припинені. Також встановлено, що за час перебування в шлюбі сторонами була придбана квартира [ADDRESS] за 745 605 000, 00 карб., що еквівалентно 74 560, 50 грн., про що свідчить біржовий договір купівлі-продажу нерухомого майна № 14754 від 05 червня 1995 року. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2007 року було визнано право спільної сумісної власності подружжя на [ADDRESS]. З моменту арешту відповідача [PERSON] разом з неповнолітнім сином мешкають за вищевказаною адресою. За цей період на ремонт та облаштування квартири позивачкою були затрачені значні кошти. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Згідно п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Тому, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що відповідач з 2005 року не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, суд вважає обґрунтованою вимогу позивачки щодо збільшення її частки в спільному майні подружжя. При вирішенні дійсного спору суд також враховує, що відповідач визнав позовні вимоги [PERSON] Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв'язку з відстроченням позивачці сплати судового збору згідно ухвали суду від 24 жовтня 2014 року на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд вирішив стягнути з позивачки в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved