Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 03.08.2012 року розлучилася із [PERSON] Від шлюбу виховує доньку [PERSON] , [INFO] . Фактично, до розлучення, однією сім`єю не проживали тривалий час. Відповідач проживає окремо, практично не бачиться з дитиною, не бере участь у її вихованні, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться загальним розвитком та здоров`ям доньки, не сплачував і не сплачує аліменти, матеріально не допомагає. Відповідач взагалі не підтримує будь-які стосунки з дитиною. Всі турботи по догляду за дитиною, контроль за вихованням та загальним розвитком, опіка щодо здоров`я доньки залишаються за позивачкою. Також, відповідач не сплачує аліменти, і станом на сьогоднішній день є значна заборгованість по аліментах. Окрім того зазначає, що, маючи можливість оздоровити дитину за кордоном, організувати для доньки пізнавальну подорож за межі країни, не може здійснити, бо знову ж таки потрібна згода біологічного батька, який з дитиною та з позивачкою не підтримую взагалі будь - які стосунки. З приводу позбавлення [PERSON] батьківських прав [PERSON] звернулася з відповідною заявою до органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, та отримала позитивний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Просить позов задоволити. Провадження у справі відкрито відповідно до ухвали суду від 21.03.2018 року та призначено судове засідання. Ухвалою від 15.04.2019 року суддею Мартьяновою С. М. прийнято до свого провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] , третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав та призначено судове засідання. В судове засіданні позивачка та її представник не з`явилися через канцелярію суду [PERSON] подала заяву в якій просять позов задоволити, розгляд справи проводити без її участі. Представник органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, 15.05.2019 року на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, стосовно розгляду зазначеної справи покладається на розгляд суду. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву засвідчену приватним нотаріусом Глинчак-Кучерепа О. О., згідно якії просить роглядати справу без його участь, позовні вимоги визнає в повному обсязі. За наведених обставин, відповідно до вимог ст.223 ЦПК України суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін у справі. Оскільки відповідач визнав пред`явлений до неї позов, що не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення частин 3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження від 17.08.2010 року серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки форми № 2, виданої ЖБК-№40 від 12.09.2017 року № 126 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON] та її донька [PERSON] Рішенням Франківського районного суду м. Львова, від 03 серпня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17 листопада 2009 року у відділі реєстрації актів громадського стану Франківського району м. Львова, актовий запис № 698. Згідно довідки виданої головним державним виконавцем Франківського ВДВС розрахунок заборгованості по аліментах станом на 01. 07. 2017 року становить 42000 грн. Згідно висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 21.11.17 року, комісія з прав дитини вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики, виданої класним керівником СЗШ №48, за час навчання у школі [PERSON] засвоїла програмовий матеріал на високому рівні. Батько [PERSON] впродовж навчання жодного разу не відвідав батьківські збори, не цікавився навчанням і поведінкою доньки. У жодних заходах, які проводились у класі за участю батьків, батько дитини участі не брав. Зв`язок з учителями підтримує мама. Відповідно до ч.1 ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1, 3 ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу №6, принципу №7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки, [PERSON] дитиною, [PERSON] [INFO] , не піклується, не дбає про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батька, свідомо нехтуючого своїми обов`язками. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачеві, що він має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав на підставі ст.169 Сімейного кодексу України. Згідно ст.141 ЦПК України стягнути з [PERSON] 640 грн. сплаченого судового збору в користь [PERSON] .

Outcome: approved