Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04.10.2019р. Вказує, що від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що [INFO] їхня дочка [PERSON] досягає повноліття та така навчається у Жешувському університеті в Республіці Польща на стаціонарній формі навчання, у зв`язку з чим надалі потребує матеріальної допомоги. Вказує, що відповідач [PERSON] більше 11 років офіційно працює в Республіці Польща, де має високий дохід, однак весь заробіток витрачає на власні потреби, а на утримання дитини надсилає 200-250грн. в місяць. Покликається на те, що відповідач на даний час сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання. Вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу і дочці [PERSON] на час її навчання. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] в її користь аліменти в розмірі 5000 гривень щомісячно на утримання їх повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання, - до закінчення нею навчання у вищому навчальному закладі, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Ухвалою від 17.01.2020р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні зменшила свої позовні вимоги, зокрема просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання - дочки [PERSON] в розмірі 2500 гривень щомісячно. Також, зазначила, що на даний час відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання - їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надіслав телефонограму, відповідно до якої повідомив, що на даний час не може з`явитися в судове засідання, оскільки перебуває за межами території України. Вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме згідний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання, - у розмірі 1000 гривень щомісячно. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи відповідача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували з 06.07.2000року у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 04.10.2019р. розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] ,- [INFO] досягнула повноліття, проте продовжує навчання у Жешувському університеті в Республіці Польща. Вона навчається на стаціонарній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а відтак надалі потребує матеріальної допомоги. Термін навчання з 01.10.2019 року по вересень 2022 року. Відповідач [PERSON] регулярно не надає коштів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання, а лише періодично забезпечує її необхідним. Слід зазначити, що позивачкою [PERSON] подано до суду довідку, яка видана начальником фінінспекції Варшава-Беляни 23.05.2019р., про те, що відповідач [PERSON] на даний час офіційно є працевлаштований - працює в Республіці Польща, однак позивачка звернулась до суду із вказаним позовом лише 14.01.2020р., тобто через сім місяців після видачі такої. Отже, не відомо і не підтверджено належними та допустимими доказами те, чи на даний час відповідач [PERSON] офіційно є працевлаштованим у Республіці Польща. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивачки; копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 04.10.2019р. про розірвання шлюбу між сторонами (справа №44/1368/19); копією довідки з Жешувського університету №KNS-Z/818/2019/2020 від 11.10.2019р.; довідкою, виданою виконавчим комітетом Волицької сільської ради Мостиського району Львівської області №15 від 03.01.2020р.; іншими матеріалами справи. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зазначене випливає також з Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням полягає у необхідності її харчування в учбовому закладі, придбання необхідної літератури, канцелярських предметів, оплаті за гуртожиток, навчання тощо. Згідно ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що є всі підстави для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання його повнолітньої дочки [PERSON] на період її навчання у навчальному закладі, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, оскільки, як вважає суд, відповідач має можливість надавати таку допомогу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Також судом враховано стан здоров`я та матеріальне становище повнолітньої дитини; майновий стан обох сторін по справі; що відповідач є фізично здоровим, такий частково визнав даний позов та інші обставини, які мають істотне значення, а також те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів саме в твердій грошовій сумі,

Outcome: partial