Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, вказавши в позові, що вона з 05 жовтня 1991 року по 26 лютого 2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON]. За час їх спільного проживання вони придбали, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], земельну ділянку 30 липня 2011 року, площею - 0,1600 гектарів, яка розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 7321087900:01:003:1274. Згідно довідки №410 від 31.05.2013 року, виданої Чагорською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області земельна ділянка, площею 0,1600 га - з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належить відповідачу - [PERSON] та знаходиться на території [ADDRESS]. За час їх спільного проживання ними було розпочато будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. Цей факт підтверджується тим, що інспекцією ДАБК у Чернівецькій області 11 вересня 2012 року від замовника [PERSON] отримано повідомлення про початок виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з висновку №318 від 24 липня 2013 року експертного будівельно-технічного дослідження, складеного судовим експертом [PERSON] за інформацією [PERSON], як замовника, на час розлучення були виконані наступні будівельні роботи: зведені стіни та перегородки будинку, влаштовані перекриття та покриття, влаштована покрівля з металочерепиці, встановлені вікна. Ступінь будівельної готовності становить близько 60%. Залишкова вартість заміщення домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці по [ADDRESS] з урахуванням ступеню будівельної готовності будинку становить 877000 грн. Вважає, що все майно набуте за час шлюбу з відповідачем, належить їм на праві спільно сумісної власності. Тому просить суд визнати незавершене будівництво об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке розташоване по [ADDRESS], визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0800 га, яка розташована по [ADDRESS], визнати за нею право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS], вартістю 438500,00 грн. 27 листопада 2013 року позивачка подала заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, відповідно до яких, просить суд окрім первісних позовних вимог задовольнити і вимоги про визнання права власності на майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва незавершеного та незданого в експлуатацію житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], вартістю 438 500 грн.; на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1600 га, яка розташована по [ADDRESS]; на 1/2 частину автомобіля марки «Volkswagen Touareg 4.2i», державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER], який знаходиться на обліку в Чернівецькому МВ ДАІ УМВС України в Чернівецькій області, вартістю 147 510 грн.; у рахунок поділу спільного сумісного майна - автомобіля марки «Volkswagen Touareg 4.2i» державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER], який знаходиться на обліку в Чернівецькому МВ ДАІ УМВС України в Чернівецькій області, стягнути на її користь грошову компенсацію 1/2 частину вартості автомобіля в розмірі 147 510 грн., а сам автомобіль залишити у власності відповідача [PERSON] Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримали повністю, в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві, просили суд змінені позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] змінені позовні вимоги визнав частково, просив суд врахувати, те що позивач оплатив вартість автомобіля вже після розлучення. Вислухавши пояснення учасників процесу і, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Вирішуючи позовні вимоги, суд бере до уваги те, що виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все набуте за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 жовтня 1991 року, що підтверджується відмітками в їх паспортах та визнається сторонами. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26 лютого 2013 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний. Відповідно до довідки №410 від 31.05.2013 року, виданої Чагорською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, земельна ділянка, площею 0,1600 га - з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка згідно договору купівлі-продажу від 30 липня 2011 року належить відповідачу - [PERSON] та знаходиться на території [ADDRESS]. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 30 липня 2011 року відповідач [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1600 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7321087900:01:003:1274, яка знаходиться на території [ADDRESS]. Враховуючи, що спірне нерухоме майно було набуте під час шлюбу сторін, воно відноситься до спільної сумісної власності подружжя і, виходячи з принципу рівності часток, кожному з них належить право на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Як вбачається з висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 14005 від 25грудня 2013 року вартість матеріалів, виробів та конструкцій затрачених на спорудження будинку, розташованого по [ADDRESS] станом на грудень 2012 року (з врахуванням ПДВ) становить 679 427,00 гривень. Судом в судовому засіданні встановлено і даний факт визнається сторонами, що сторони проживали спільно до грудня 2012 року, тому майно набуте за вказаний період є спільною сумісною власністю сторін і, виходячи з принципу рівності часток, кожному з них належить право на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. За таких обставин кожен з сторін має право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва нерухомого майна станом на грудень 2012 року по вул. по [ADDRESS] вартістю 339713,50 грн. Всі інші будівельні матеріали і обладнання належать відповідачу, оскільки були придбані ним після припинення спільного проживання з позивачкою, що визнається сторонами. Згідно договору «Автопакет» № 2007/840-АП/86 від 27 квітня 2007 року відповідач у кредит в розмірі 81 тис. доларів США придбав автомобіль марки «Volkswagen Touareg 4.2i», позивачка є поручителем згідно умов договору. Враховуючи, що спірне рухоме майно було набуте під час шлюбу сторін, воно відноситься до спільної сумісної власності подружжя. Проте, відповідно до квитанції №85916162 від 21 червня 2013 року вбачається, що [PERSON] вніс 30800,00 дол. США, що еквівалентно 246184,40 грн. в рахунок погашення кредитного договору №2007/840-АП/86 від 27.04.2007 року. Дані кошти внесені відповідачем після розірвання шлюбу, що визнається позивачкою, яка в судовому засіданні 03 листопада визнала також той факт, що вказані кошти повинні бути враховані відповідачу при поділі автомобіля. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 23 листопада 2013 року № 5965/13-22 вартість автомобіля марки «Volkswagen Touareg 4.2i» державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER] становить 295020,00 грн. Тому вартість 1/2 його частки становить 147 510,00 грн., що значно менше суми 246184,40 грн., які внесені відповідачем після розірвання шлюбу, і на яку, як визнає позивачка, повинна бути збільшена частка відповідача. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 68, 70, 71 СК України, ст.ст. 331, 368 ЦК України,

Outcome: partial