Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» (далі ДНВЗ «ПДТУ») про скасування наказу про її звільнення №102-43 від 30 жовтня 2015р., поновлення на роботі на посаді виконуючого обов'язки директора Маріупольського коледжу ДНВЗ «ПДТУ», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.10.2015р. по день ухвалення рішення по справі. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 08 травня 2014 р. була прийнята на роботу до ДНВЗ «ПДТУ» на посаду молодшого наукового співробітника кафедри «Технології машинобудування» згідно наказу №117-07 від 08.05.2014 року. 25.06.2014р. переведена на посаду старшого наукового співробітника цієї кафедри за терміновим договором (наказ №157-07 від 25.06.2014 року). 03.10.2014р. переведена на посаду виконуючого обов'язки директора Маріупольського коледжу ДНВЗ «ПДТУ» (наказ №110-43 від 03.10.2014 року). 30 жовтня 2015 року [PERSON] була звільнена відповідачем з посади виконуючого обов'язки директора Маріупольського коледжу ДНВЗ «ПДТУ» за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин згідно наказу №102-43 від 30 жовтня 2015р. Позивачка вважає своє звільнення незаконним, тому що 22 та 23 жовтня 2015 р. була відсутня на роботі з поважних причин. Вона без відриву від праці на кафедрі відповідача підготувала технічну дисертацію. Захист дисертації було призначено на 22, 23 жовтня 2015 року у «Одеському національному технічному університеті» в м.Одеса, про що було відомо відповідачу. 20 жовтня 2015р. позивачка подала заяву про надання їй творчої відпуски для захисту дисертації. Згідно резолюції ректору ДНВЗ «ПДТУ» їй було відмовлено в наданні творчої відпустки та запропоновано оформити відпустку відповідно до ст.ст.6,26 ЗУ «Про відпустки». 21 жовтня 2015р. позивачка поїхала до м.Одеси на захист дисертації. Оскільки 21 жовтня 2015р. вона виїхала до міста Одеси в неї не було можливості написати іншу заяву. Незважаючи на те, що позивачка надала відповідачу документи про захист дисертації у м.Одесі 22 та 23 жовтня 2015р., її було звільнено за прогули без поважних причин. Позивачка в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в її відсутність (а.с.31). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні 01.12.2015р. представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав вказаних в позові. Додатково пояснила, що позивачці було відомо про призначений час захисту дисертації завчасно, а саме, за місяць до дати захисту. Також вказала, що, якщо позивачка і порушила встановлені правила щодо надання творчої відпустки, проте в будь-якому випадку захист дисертації є поважною причиною для відсутності на роботі. В судові засідання, призначені на 09.12.2015р., 21.01.2016р., 22.01.2016р. представник позивача не з'явилася, була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, документів, які б підтверджували поважність причини неявки суду не надала. Відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Представник відповідача Лисенко Т.Г. в судовому засіданні 01.12.2015р. позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що позивачка працювала у ДНВЗ «ПДТУ» з 8 травня 2014 р. 03.10.2014 р. переведена з посади старшого наукового співробітника кафедри «Технологія машинобудування» на посаду виконуючої обов'язки директора Маріупольського коледжу ДНВЗ «ПДТУ». Маріупольський коледж є структурним підрозділом університету. Згідно з посадовою інструкцією позивачка знаходиться у підпорядкуванні ректора університету. Рішення про надання відпустки позивачці приймає ректор. Позивачка з 19.06.2015р. по 21.10.2015р. була відсутня на роботі у зв'язку з хворобою, проте 20.10.2015р. вона подала в канцелярію заяву про надання творчої відпустки для захисту дисертації на період з 22 по 25 жовтня 2015р. Але, згідно діючого законодавства, позивачці не може бути надана творча відпустка. Тому ректор Волошин В.С. наклав резолюцію, в якій заперечував проти надання творчої відпустки та пропонував оформити відпустку, передбачену ст.6 або ст.26 ЗУ «Про відпустки», тобто, основну відпустку або відпустку без збереження заробітної плати. Позивачка не ознайомилася та не виконала резолюцію ректора, не дочекалась офіційного наказу про надання відпуски. Не була витримана процедура оформлення відпустки. Тому вона самовільно, без поважних причин була відсутня на роботі 22 та 23 жовтня 2015р. Крім того, від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких, зокрема, додатково зазначено, що позивачці наказом №61-43 від 04.08.2015р. оголошено догану за порушення вимог законодавства щодо бухгалтерського обліку. Після подання заяви про надання творчої відпустки на період з 22 по 25 жовтня 2015р. позивачка не ознайомилася з резолюцією ректора, з наказом, самовільно використала без погодження з ректором відпустку, залишивши місце роботи. З посиланням на ст.77 КЗпП України, ст.16 ЗУ «Про відпустку», постанову КМ України від 19.01.1998р. №45 «Про затвердження умов, тривалості, порядку надання та оплати творчих відпусток» вказано, що [PERSON] не могло бути надано творчу відпустку. Крім того, позивачці було достовірно відомо з 02.06.2015р. про те, що захист її кандидатської роботи призначено на 23.10.2015р., що вбачається з повідомлення на офіційному сайті спеціалізованої вченої ради Одеського національного технічного університету. Відповідачем повністю виконані вимоги КЗпП України при звільненні позивачки, а тому підстав для задоволення позову немає. В судове засідання 22.01.2016р. представник відповідача Лисенко Т.Г. не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, свої пояснення підтримала, в задоволенні позову просила відмовити. Також наполягала на скорішому вирішенні справи, оскільки затягування розгляду справи зі сторони позивачки може порушити право відповідача на справедливий розгляд справи, оскільки наявний спір пов'язаний з трудовими правовідносинами, в разі задоволення позову тяганина в розгляді справи може привести до збільшення суми середнього заробітку, який просить стягнути позивачка. Відповідно до вимог ч.1 ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 08 травня 2014 р. позивачка [PERSON] була прийнята на роботу до ДНВЗ «ПДТУ» на посаду молодшого наукового співробітника кафедри «Технології машинобудування» згідно наказу №117-07 від 08.05.2014 року. 25.06.2014р. переведена на посаду старшого наукового співробітника цієї кафедри за терміновим договором (наказ №157-07 від 25.06.2014 року). 03.10.2014р. переведена на посаду виконуючого обов'язки директора Маріупольського коледжу ДНВЗ «ПДТУ» (наказ №110-43 від 03.10.2014 року). Наказом №61-43 від 04.08.2015р. [PERSON] оголошено догану за невиконання своїх посадових обов'язків (а.с.78). Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 22.12.2015р. відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про скасування вказаного наказу. 30 жовтня 2015 року [PERSON] була звільнена відповідачем з посади виконуючого обов'язки директора Маріупольського коледжу ДНВЗ «ПДТУ» за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин згідно наказу №102-43 від 30 жовтня 2015р. (а.с.79), з яким вона була ознайомлена 30 жовтня 2015р. Наказом №103-43 від 30 жовтня 2015р. наказ №102-43 було доповнено словами «Дати прогулів без поважних причин 22 та 23 жовтня 2015р.» (а.с.81). Також судом встановлено, що дата захисту дисертації [PERSON] оприлюднена на офіційному сайті спеціалізованої вченої ради Одеського національного технічного університету 02.06.2015р. (а.с.85). Сторони в судовому засіданні не заперечували факт відсутності [PERSON] на роботі 22 та 23 жовтня 2015р., а також факт захисту дисертації [PERSON] 23 жовтня 2015р. в м.Одеса, тому ці обставини не підлягають доказуванню на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Статтею 147-1 КЗпП України передбачається, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Outcome: dismissed