Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дітей. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 06 жовтня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований у першому відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 944. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Причиною, що спонукала звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу, позивачка вказує, що з липня 2009 року сімейне життя між ними погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, що призвело до окремого проживання. З його ініціативи між ними постійно виникали сварки, свідками яких нерідко ставали їхні діти. Протягом останніх 4 років відповідач не надавав матеріальної допомоги. З осені 2009 року сторони остаточно перестали спільно проживати. На даний момент впродовж 4 років, ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Позивачка переконана, що діти мають проживати разом з нею, так як відповідач не має постійної роботи та заробітку, має схильність до вживання спиртних напоїв, що може негативно позначитись на вихованні дітей. Крім того, він останні 2 роки не надавав зароблені кошти на потреби сім'ї, у тому числі на дітей, хоча як відомо позивачці, він працював у 2011 році та заробляв заробітну плату. Просить суд шлюб припинити шляхом його розірвання, визначити місце проживання дітей разом з нею, стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частки його заробітку та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а також залишити їй прізвище набуте у зв'язку із реєстрацією шлюбу - «[PERSON]». В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала частково, а саме в частині розірвання шлюбу та залишення дітей на її виховання, решту позовних вимог просила залишити без розгляду, так як відповідач сплачував аліменти на дітей. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не направив. Враховуючи положення ст. 169 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вирішує справу на підставі наявних у ній доказів у порядку визначеному ст.ст.224-226 ЦПК України здійснюючи заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 жовтня 2006 року першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено запис № 944 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7), після реєстрації якого позивачка змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Від шлюбу вони мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.8-9). Судом встановлено, що сторони жодних заходів щодо примирення та збереження сім'ї не вжили, а відтак наміру зберегти сім'ю не мають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Правовідносини, що є предметом даного спору є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 1 СК України передбачено, що сімейні відносини будуються на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Зі змісту ст.ст.104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, позивачка переконана, що діти мають проживати разом з нею, так як відповідач не має постійної роботи та заробітку, має схильність до вживання спиртних напоїв, що може негативно позначитись на вихованні дітей. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Проживання дітей з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дітьми та обов'язку виховувати дітей, піклуватися про них та матеріально їх забезпечувати. Згідно довідки виконавчого комітету Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області № 1374 від 04 липня 2014 року діти знаходяться біля матері (а.с.11). Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Також підлягає задоволенню вимога про залишення дітей на виховання матері - [PERSON]. Разом з цим, підлягає до задоволення вимога позивача про залишення їй прізвища відповідача набутого у зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це узгоджується з приписами ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.110,112,113 СК України,

Outcome: approved