Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 липня 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO], якого за рішенням суду залишено на проживанні з матір'ю. Після розлучення відповідач не надає коштів на утримання дитини. Враховуючи що [PERSON] офіційно працює, має постійний дохід, просить стягувати з нього аліменти в її користь на утримання сина в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Погодився сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1000 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, малолітнього сина [PERSON], [INFO] залишено на проживанні з матір'ю [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 травня 2008 року (а.с.3) сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Довідкою за вих. № 11.1-235/2127 від 02.01.2014 року головного бухгалтера ПАТ «Укрсоцбанк», підтверджено наявність постійного місця праці відповідача та надано інформацію про його дохід, який за період з липня по грудень 2013 року склав 36029 грн. 80 коп. Про способи виконання обов`язку утримувати дитини в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання сина, оскільки він на даний час працює. Тому з відповідача слід стягувати аліменти в частці від його заробітку, а не в твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За приписами ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи із зазначених підстав, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від доходів відповідача підлягає до часткового задоволення в розмірі, який суд за внутрішнім переконанням вважає достатнім, а саме в сумі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з 01 жовтня 2013 року. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного, ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial