Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивачка звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] треті особи : управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Дзержинський РВ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод у виїзді за межі України про надання дозволу на здійснення багаторазових короткострокових поїздок за кордон України та виготовлення проїзних документів на право виїзду за межі України без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що з відповідачем вона перебувала в фактичних шлюбних стосунках. Від даних стосунків має дитину [PERSON] [INFO]. Батько дитини матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, місця мешкання в м. Харків позивачка не має, разом з тим її мама мешкає в м. Авдіївка Донецької області, де тривають бойові дії. Позивачка зазначає, що вона має намір виїхати до РФ, де мешкають близькі родичі її мами, проте відповідач відмовляється надати такий дозвіл на вивіз дитини. В зв'язку з чим позивачка просить надати дозвіл на вивіз дитини без згоди батька та виготовити документи для виїзду дитини без згоди батька дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог. Зазначила, що відповідач уникає від зустрічей з дитиною, не надає їй матеріальної допомоги, всіляко перешкоджає її духовному розвитку. Ненаданням дозволу на виїзд за кордон України перешкоджає її спокійному життю. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та зазначив, що він своєчасно надає матеріальну допомогу на утримання доньки, всіляко допомагає в вихованні дитини. Надав до суду чеки та квитанції сплати коштів на утримання дитини. Зазначив, що неодноразово пропонував позивачці квартиру для проживання, належні умови, проте позивачка не погоджується, та намагається вивезти дитину з країни без його згоди. Вивчивши матеріали справи, допитавши позивачку, відповідача, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі. Від фактичних шлюбних стосунків мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження дитини, її батьками зазначені позивачка та відповідач. В судовому засіданні встановлено та не спростовано сторонами, що [PERSON] мешкає з матір'ю [PERSON] Доводи сторони відповідача про врахування інтересів дитини про обов'язковість участі батька в вихованні дитини не спростовуються матеріалами справи та поясненнями учасників судового розгляду. З матеріалів справи, пояснень сторін, вбачається, що [PERSON] не має постійного місця роботи, має не постійне місце мешкання, не обґрунтувала свої доходи. Відповідно ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно вимог ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі вимог до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У зв'язку з тим, що в судовому засіданні достовірно встановлено, [PERSON] не зловживає своїм правом надання дозволу на вивіз дитини за межі України, суд не вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо надання дозволу на вивіз дитини за межі України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стороною позивачки не доведено, що вона взагалі зверталась до відповідача з проханням надання дозволу на вивіз дитини за кордон. Крім того позивачка не зазначає термін на який вона має намір вивезти дитину, а пояснення що необхідно вивезти дитину до закінчення бойових дій, є неконкретним та абстрактним, не може бути прийнятим судом. Суду не доведено необхідність вивозу дитини за кордом, тим більше до РФ. Суд звертає увагу на те, що в позовних вимогах йде мова, ще й про те, що мати просить дозволити вивіз дитини без згоди батька, у її супроводі, чи супроводі інших уповноважених на те нею осіб. Дані вимоги категорично протирічять вимогам чинного законодавства. Не вказано, які саме особи, ким вони є для [PERSON] та взагалі мету таких дій. Це ж стосується і вимог щодо виготовлення проїзних документів. Позивачка не довела необхідності вчиняти певні дії. В судовому засіданні дані позовні вимоги були нею необґрунтовані. Виходячи з вищевикладеного суд вважає позовні вимоги такими, які не підлягають задоволенню. У суду відсутні дані, що права позивачки порушені. На підставі ст.ст. 158,159СК України, ст. 6 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: dismissed