overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку № 175 по вул.Жовтневій в м.Вільнянськ Запорізької області. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, і під час шлюбу вони придбали житловий будинок за вказаною адресою; на даний момент шлюб розірваний, і через відсутність взаємної згоди щодо поділу майна вона й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] підтримала позов, просить його задовольнити; пояснила суду, що житловий будинок сторони придбали під час перебування у шлюбі між собою, а тому він є спільним сумісним майном подружжя. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив суду, що під час шлюбу він з позивачкою також придбав ще одну земельну ділянку з будинком, які позивачка, за його твердженням, шляхом обману переписала на свого сина; не заперечує, що спірний житловий будинок в м.Вільнянськ був придбаний у шлюбі. Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, в період з 30.09.1995 року по 19.06.2013 року сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Сторони визнали у судовому засіданні, що під час шлюбу ними був придбаний житловий будинок № 175 по вул.Жовтневій в м.Вільнянськ Запорізької області. Право власності на цей будинок зареєстровано за відповідачем (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доказів того, що подружжя має інше майно, яке підлягає поділу, відповідач суду не надав. За таких обставин суд дійшов до висновку про необхідність поділу майна подружжя в порядку, визначеному ч.1 ст.70 СК України, виходячи з принципу рівності їх часток у цьому майні. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], померлим [INFO] року, з метою оформлення спадщини після нього. Відповідачка [PERSON], у свою чергу, звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлого право власності на земельну ділянку площею 5,73 га, розташовану на території Максимівської сільської Ради Вільнянського району та призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свій позов не підтримала, суду пояснила, що помилялася відносно своїх прав на спадкове майно [PERSON], просить залишити свій позов без розгляду, заявила про визнання зустрічного позову [PERSON] Представник відповідачки адвокат Семенченко Н.В. підтримала зустрічний позов та просить його задовольнити. Суд вважає, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 24.06.2014 року помер [PERSON] - чоловік позивачки за зустрічним позовом. Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшла земельна ділянка площею 5,73 га, розташована на території Максимівської сільської Ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка [PERSON] на момент смерті спадкодавця [PERSON] постійно проживала з ним за однією адресою. Інші можливі спадкоємці на отримання спадщини не претендують. Відповідно до ст.1261 ЦК України, той з подружжя, хто пережив спадкодавця, є спадкоємцем першої черги за законом. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, визнання зустрічного позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , померлим [INFO] , та визнати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивачки адвокат Семенченко Н.В. підтримала позов, просить його задовольнити, пояснили суду, що позивачка проживала із померлим однією сім`єю з початку 2003 року, на момент смерті також проживала разом з ним, а тому вважається особою, яка прийняла спадщину. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, і не подав відзив. На підставі ст.ст.280-281 ЦПК України, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, факт проживання позивачки [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] підтверджений відповідними актами та довідками Вільнянської міської ради (а.с.7, 8). Також з поданих доказів вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшла 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] проживала зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з початку 2003 року, проживала разом з ним і на момент його смерті. Крім того, позивачка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інші можливі спадкоємці на отримання спадщини не претендують. Заповіту відносно свого майна спадкодавець при житті не склав. Згідно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, вимоги позивачки є такими, що ґрунтуються на законі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає здійснити поділ спадкового майна свого померлого батька [PERSON], визнавши за собою право власності на дві земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, а за відповідачкою [PERSON] право власності на квартиру в с.Солоне Вільнянського району Запорізької області. У судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з?явилася, проте подала до суду заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить слухати справу за своєї відсутності. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Так, 26.01.2015 року помер [PERSON] батько позивачки та відповідачки. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: земельна ділянка площею 6,86 га, розташована на території Солоненської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 003075 від 20.02.2003 року; земельна ділянка площею 3,1062 га, кадастровий номер 2321587200:01:003:0006, розташована на території Солоненської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 053717; квартира [ADDRESS]. Позивачка та відповідачка після смерті батька своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, при цьому досягли домовленості про її поділ, згідно якої земельні ділянки переходять у власність позивачки [PERSON], а квартира у власність відповідачки [PERSON] Але оформити розділ спадщини виявилося неможливим, оскільки спадкодавець [PERSON] при житті не оформив на своє ім'я право власності на 1/2 частину квартири в с.Солоне, яку він успадкував від своєї дружини [PERSON], померлої 22.08.2000 року. Відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, сторони у справі на законних підставах отримали у власність спірні земельні ділянки та квартиру. Угода між ними про поділ спадкового майна відповідає положенням ст.1267 ЦК України, що передбачає можливість розділу спадкового майна між спадкоємцями за їх обопільною згодою, а тому приймається судом як належна. Враховуючи наведене, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме - автомобілю [NUMBER], виділивши його у власність відповідачу та стягнувши з нього грошову компенсацію вартості цього автомобілю у розмірі 77500 гривень. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.11.2003 року; під час перебування у шлюбі ними у січні 2008 року був придбаний зазначений автомобіль за 155000 гривень. Вважаючи, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка й звернулася до суду із вимогами про поділ цього майна. У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов, просять його задовольнити, наполягаючи на тому, що автомобіль був придбаний за спільні кошти, в теперішній час його використовує виключно відповідач для власних потреб; оскільки автомобіль є неподільною річчю, просять залишити його у власності відповідача з відшкодуванням їм 1/2 частини його вартості. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнав, пояснив по його суті, що автомобіль дійсно був придбаний подружжям, шлюб між якими був розірваний у червні 2014 року; але просить прийняти до уваги, що у січні 2014 року цей автомобіль за згодою позивачки був проданий сторонній особі, а гроші витрачені на потреби сім'ї; у зв'язку з цим просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, підстав для задоволення позову не знаходить. Так, в період часу з 01.11.2003 року до 04.07.2014 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі між собою (а.с.10, 16). Під час перебування у шлюбі [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 15.01.2008 року придбав автомобіль [NUMBER], який був оформлений на його ім'я (а.с.6-9). Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тобто, за змістом цієї статті, поділу може підлягати лише таке майно, яке реально належить дружині і чоловікові. З поданої до суду довідки органів ДАІ (а.с.17-18), спірний автомобіль [NUMBER] на момент пред'явлення позову про поділ майна належав третій особі, отже, є таким, що вибув з власності подружжя. Вимог про визнання недійсним правочину щодо відчуження цього автомобілю жодна зі сторін не заявляла Враховуючи наведене, у задоволенні позову має бути відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], збільшивши цей розмір до 1/3 частини заробітку, та стягнути з нього аліменти на своє власне утримання у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив про визнання ним позову. Суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, відповідач згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.11.2011 року зобов'язаний сплачувати відповідачці щомісячні аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини заробітку. Проте на даний момент дитині встановлений діагноз дитячий аутизм, він визнаний інвалідом дитинства, у зв'язку з необхідністю здійснення постійного лікування матеріальне становище позивачки погіршилося. Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу її батька. Згідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також, згідно ч.1 ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає змінити розмір щомісячних аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , встановивши цей розмір як 1/4 частину заробітку відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначила позивачка у своїй позовної заяви, відповідач згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.03.2009 року зобов`язаний сплачувати відповідачці аліменти на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 250 гривень щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте на даний момент значно зменшилася купівельна здатність національної валюти, змінився мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивачка підтримала позов, просить задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що не заперечує проти заявлених вимог, проте при цьому просить одночасно змінити спосіб стягнення аліментів, стягуючи на користь дитини особисто на його банківський рахунок. Суд вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу її батька. згідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо заперечень представника відповідача про необхідність зміни способу стягнення аліментів, суд виходить з того, що згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовні вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів шляхом їх стягнення особисто на користь дитини у даній цивільній справі не заявлялися, у зв`язку з чим ці заперечення відповідача проти заявленого позову суд до уваги не приймає. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає припинити право спільної часткової власності на її та відповідачки земельну ділянку площею 10,6627 га, розташовану на території Петро-Михайлівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, та в порядку поділу цього майна визнати за собою право власності на виділену земельну ділянку площею 5,3314 га. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити. Суду представник позивачки пояснив, що вона та відповідачка отримали у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 10,6627 га, розташовану на території Петро-Михайлівської сільської Ради; обидві сторони мають рівні частки у праві власності на цю земельну ділянку. Позивачка бажає виділити в натурі свою частку, для чого отримала необхідну технічну документацію, але зробити це у добровільному порядку не є можливим, оскільки відповідачка від цього ухиляється. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з?явилася, про дату та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. На підставі ч.2 ст.77, ст.ст.224-226 ЦПК України, позов розглянуто за відсутності відповідачки в порядку заочного провадження. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Так, з документів, доданих до позовної заяви, вбачається, що позивачці [PERSON] та відповідачці [PERSON] належить на праві власності у рівних частках (по 1/2 частці за кожною) земельна ділянка кадастровий номер 2321586800:05:004:0021, площею 10,6627 га, розташована на території Петро-Михайлівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка [PERSON] бажає виділити свою частку земельної ділянки в натурі, але здійснити це у добровільному порядку є неможливим. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.3 тієї ж статті, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до чч.1, 2 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Враховуючи викладене, позов має бути задоволений повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає провести поділ спільного майна подружжя - житлового будинку № [ADDRESS], виділивши кожній із сторін по 1/2 частині цього будинку. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, вона з 28.02.1994 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі; за час шлюбу у грудні 2001 року вони придбали з відповідачем спірний житловий будинок № [ADDRESS]. Позивачка вважає, що зазначене майно є спільним сумісним майном її та відповідача, та просить здійснити його поділ, виділивши кожній із сторін по 1/2 частині цього житлового будинку. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов, просить його задовольнити, пояснивши суду, що будинок був придбаний разом із відповідачем за спільні кошти, право власності на нього зареєстровано за відповідачем, який пішов з сім'ї і вже тривалий час проживає окремо від неї. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. На підставі ст.ст.224-226 ЦПК України, судом проведений заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Суд заслухавши пояснення позивачки та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Так, 28.02.1994 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.7). Під час перебування у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу від 12.12.2001 року (а.с.9), подружжя придбало у власність житловий будинок № [ADDRESS]. Згідно ст.22 КпШС України в ред.1969 року, що діяла на момент купівлі житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст.60 СК України в ред.2002 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв'язку із наведеним суд вважає обґрунтованими доводи позивачки про те, що спірний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності її та чоловіка. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доказів, які б спростовували доводи позивачки, суду не надано. Враховуючи наведене, позовні вимоги позивачки [PERSON] мають бути задоволені у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved