Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS], який був укладений 02 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений державним нотаріусом Алуштинської державної нотаріальної контори Н.О. Куркович та зареєстрований в реєстрі за № 2- 1225. Також просила застосувати реституцію за недійсним договором , повернувши вказану квартиру їй у власність. Вимоги мотивовані тим, що перед укладенням договору вона домовилася із відповідачкою про те, що фактично укладається договір довічного утримання , за умовами якого вона, позивачка, передає відповідачці право власності на квартиру, а остання буде її доглядати, виплачувати їй щомісячну грошову допомогу , а у разі необхідності давати гроші на купівлю ліків, оплачувати лікування, забезпечувати її матеріально та морально, піклуватися про неї , забезпечувати одягом та довічно забезпечити житлом. Оскільки вона повністю довіряла відповідачці, то не турбувалася з приводу угоди , після укладення якої відповідачка старанно виконувала свої обов'язки, покращила побутові умови, зробила косметичний ремонт у квартирі, приїздила влітку та щомісячно надсилала кошти у сумі, яка ними була обмовлена. Проте у січні 2013 року стан здоров'я позивачки погіршився і вона стала потребувати сторонньої допомоги, витрачати значні кошти на купівлю ліків , але на її прохання допомогти їй грошима та приїхати до неї відповідачка відмовилася. Зважаючи на свій вік та стан здоров'я, а також на юридичну недосвідченість , вона не змогла відрізнити договір - купівлі продажу від договору довічного утримання . При цьому відповідачка запевнила, що вона зобов'язана надавати їй утримання в силу договору, який з неї укладено. Отже, на момент вчинення правочину вона вважала, що укладає договір, який за умовами відповідає вимогам законодавства щодо договорів довічного утримання , та не розуміла , що віддає свою квартиру одразу та не матиме права вимагати утримання від відповідачки. Таким чином, договір купівлі - продажу кватири був укладений нею під впливом помилки. Відповідачка [PERSON], жителька Російської Федерації, до суду не з'явилася, надіслала телеграму про розгляд справи за її відсутності, із позовом не погоджується і просить його відхилити. Третя особа державний нотаріус Алуштинської державної нотаріальної контори Куркович Н.О. до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника Державної нотаріальної контори , просила винести рішення на розсуд суду ( а.с. 18). З приводу вищевикладеного суд зазначає, що неявка осіб , які беруть участь у справі , належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яка свідчить по відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому за таких підстав вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідачки та представника третьої особи за наданими матеріалами справи. Заслухавши позивачку та її представника і дослідивши надані матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України , звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правовому та фактичну підставу недійсності спірного договору купівлі - продажу квартири. На підставі наданих суду доказів встановлено, що 02 листопада 2012 року між сторонами був укладений договір купівлі - продажу квартири, згідно до якого позивачка [PERSON] продала відповідачці [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 355 100 гривень . Договір був посвідчений державним нотаріусом Алуштинської державної нотаріальної контори Куркович Н.О. та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій під № 2- 1225 ( а.с. 5-6). Позивачка у судовому засіданні підтвердила, що перед укладенням договору - купівлі продажу у квартири вони із відповідачкою домовилися, що це фактично буде договір довічного утримання , але умовами вищезазначеного договору купівлі - продажу квартири це не передбачено. Щодо її твердження про те, що вона помилялася при укладення договору щодо обставин , які мають істотне значення , а саме помилялася щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, то таке твердження являється суперечливим і не відповідає дійсності. Так, згідно до статті 229 ч. 1 ЦК України якщо особа , яка вчинила правочин, посилилася щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі , як значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням . Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Але проаналізувавши вищевикладене, суд не знайшов будь - яких доказів того, що позивачка на момент вчинення правочину вважала, що укладає договір , який за умовами відповідає вимогам законодавства щодо договорів довічного утримання, а тому діяла під впливом помилки. Так, згідно до змісту спірного договору купівлі - продажу вказана квартира переходить відповідачці у власність , купівлю - продажу зазначеної квартири сторони за договором здійснили за 335 100 гривень, які сплачені покупцем продавцю повністю до підписання цього договору. Далі, сторони у договорі зазначили, що його умови повністю відповідають волевиявленню продавця та покупця і що продавець одержав повний розрахунок за продану квартиру , а також у продавця відсутні матеріальні претензії до покупця , при цьому у присутності нотаріуса сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру. Суд також приймає до уваги, що у п. 14 спірного договору сторони зазначили, що однаково розуміють значення і умови цієї угоди та її правові наслідки, підтвердили дійсність намірів при її укладанні , а також те, що вона не носить характеру фіктивної та удаваної угоди. Окрім того, у п. 16 вказаного договору [PERSON] засвідчила, що цей договір складається на умовах , які вона вважає вигідними і продаж квартири вказану суму не є наслідком тяжкої обставини. Зазначені обставини не спростовані позивачкою, а її посилки на те, що вона вже не пам'ятає, що саме підписувала у нотаріуса, являються надуманими та безпідставними. При цьому суд приймає до уваги, що з моменту укладення договору купівлі - продажу квартири пройшло більш ніж рік і весь цей час позивачка проживала самотньо, відповідачка являється жителькою Московської області Російської Федерації, що вказує на неможливість здійснення домовленості про догляд, який передбачає здійснення обумовлених договором систематичних щоденних дій . Окрім того, позивачкою в суд була надана нотаріально посвідчена довіреність [PERSON] від 14. 03. 2013 року, яка довіряла позивачці [PERSON] управляти належній відповідачці квартирою [ADDRESS] що також свідчить про відсутність наміру відповідачки здійснювати будь - які дії щодо догляду позивачки та взагалі будь - якої домовленості щодо цього між сторонами. За таких обставин вважати, що укладаючи договір купівлі - продажу квартири позивачка вважала, що укладає договір довічного утримання, будь - яких підстав не вбачається. Той факт, що на даний час у позивачки погіршився стан здоров'я і вона потребує матеріальної та сторонньої допомоги, не являється підставою для визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним.

Outcome: dismissed