Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивачка [PERSON], уточнивши позовні вимоги, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 29.07.2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 53; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 3040 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалось у звязку з його неетичною поведінкою, аморальними вчинками та систематичним невиконанням обіцянок робити внески в сімейний бюджет. Вказані обставини призвели до постійних суперечок, сварок та втрати почуття поваги та любові між ними. Їх стосунки почали псуватися з 2014 року, коли відповідач втратив роботу і перебував під слідством в обвинуваченні у хабарництві. Спільний бюджет складався лише із зароблених нею коштів. Періодично вона виявляла зникнення певних грошових сум, адекватних пояснень з приводу чого від чоловіка вона не отримувала. 31 грудня 2016 року о десятій годині вечора відповідач вигнав її з дитиною з дому в с. Нежухів, де вони проживали у матері відповідача, і їй довелося ночувати з сином у друзів. Намагаючись налагодити стосунки, в другій половині січня 2017 року вони винайняли квартиру в м. Стрию, але спільне життя знову не склалося. Шлюбні стосунки між ними припинено, примирення неможливе. Переконана, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам відповідача. Крім цього, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх сина, а тому вона просить одночасно з вимогою про розірвання шлюбу вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 3040 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення ним повноліття.. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Однак в підготовчому судовому засіданні 20.11.2018 відповідач позовні вимоги визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечив, згідний сплачувати аліменти в мінімальному розмірі. Суд, заслухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29.07.2008, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 53. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] /а.с. 5/. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтво про народження серії 1-СГ №206801 від 08.07.2009 /а.с. 6/. Позивачка [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: вул. Сковороди, 6/17 в м. Стрию Львівської області, що підтверджується довідкою КП «Мрія» № 1530 від 04.10.2018 /а.с. 7/. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, судом встановлено, що сімя фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як сторони тривалий час разом не проживають, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, чого вони не заперечили в судовому засіданні. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають. Встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що розлад у сімї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та їх малолітнього сина, оскільки його повноцінний розвиток і виховання у сімї, де відсутнє взаєморозуміння, є неможливим, а тому шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст.\~180\~СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Вирішуючи даний спір, суд враховує часткове визнання позову відповідачем та виходить з положень ст. 182 СК України. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що від шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні, а відповідач коштів на його утримання не надає, хоча в силу закону зобовязаний це робити. Позивачка [PERSON] працює в ТзОВ «[PERSON] Системс УА ГмбХ» на посаді економіста з фінансової роботи, загальна сума її заробітку за період з червня 2018 по листопад 2018 складає 125367,22 грн., про що свідчить довідка №3613 від 10.12.2018 /а.с. 21/. Крім цього, судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, доказів того, що відповідач несе витрати на утримання інших непрацездатних осіб чи за станом здоровя неспроможний утримувати малолітнього сина, суду не надано і таких у судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. Відповідно до ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.\~89\~ЦПК України суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об'єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв'язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, судом встановлено, що в позивачки були всі підстави звернутися до суду з даним позовом. При цьому, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд виходить з того, що обовязок щодо утримання дитини є рівною мірою як матері, так і батька, враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи матеріальне становище як платника аліментів, так і матеріальне становище дитини, на утримання якої підлягають стягненню аліменти, її стан здоровя, стан здоровя платника аліментів та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, в тому числі, на які покликаються сторони, суд приходить до висновку, що з врахуванням обставин справи, з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, потребам дитини і можливостям платника. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини 04.10.2018, стягнення слід проводити саме з цієї дати. Крім того, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 768,40 грн. та 704,80 грн. сплаченого судового збору на користь позивачки.

Outcome: partial