Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідача за договором позики борг в сумі 13043 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, пояснивши, що відповідач вперше позичив у заявника грошові кошти 8 вересня 2015 року гроші в сумі 6243 грн., але в подальшому, 4 січня 2016 року на прохання останнього вона додатково передала їй в борг 6800 грн., у звязку з чим відповідач написала їй другу розписку про отримання коштів. Своїх грошових зобовязань на час розгляду справи в суді відповідач не виконав. Представник відповідача вимоги позову не визнав, стверджував, що гроші отримані його довірителькою за обома письмовими розписками на загальну суму 13043 грн., були здійснені під тиском позивача, оскільки між сторонами існували трудові відносини, а саме, відповідач працювала продавцем у магазині позивача, та були обумовлені виявленням у відповідачки нестачі товару на певну суму грошей, а тому такі правочини, на його думку, є недійсними. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст.57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З огляду положень ст.ст.11, 14 та 509 ЦК України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну, дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення прав та обовязки, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поняття, вимоги до правочинів та договорів визначаються положеннями ст.ст. 202, 203, 205, 626, 638, 640 ЦК України. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612, 615 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. У відповідності до положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Як вбачається з положень ст.610 та ч. 1 ст.625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобовязання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. При цьому суд звертає увагу, що боржник, який прострочив виконання саме грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти, у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до письмової розписки від 8 вересня 2015 року, відповідач отримав від позивача гроші в сумі 6243 грн. з зобовязанням їх повернення по першій вимозі позичальника. Згідно до письмової розписки від 4 січня 2016 року, відповідач отримав від позивача гроші в сумі 6800 грн. з зобовязанням їх повернення кожного місяця по 1000 гривень. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином не виконує свої обовязки перед кредитором, у звязку з чим інтересам позивача завдано матеріальну шкоду, така шкода підлягає відшкодуванню відповідачем та повинна складатися з суми основного боргу та складає 13043 грн. Позовні вимоги в частині відшкодування сплачених позивачем судових витрат також підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, визначивши їх в розмірі 551 грн. 20 коп. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача про нібито вчинення відповідачем вищезазначених правочинів під тиском позивача, оскільки будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень нею або її представником суду надано не було. На підставі наведеного та

Outcome: approved