overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 28 вересня 1991 року у Палаці урочистих подій м. Одеси, актовий запис № 1835. В позовній заяві позивачка просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що подружні стосунки між ними не підтримуються, у них з відповідачем різні характери, погляди на життя, примирення між ними неможливе, шлюб має формальний характер. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Коваленко О.Б. На дату розгляду справи позивачка надала до суду заяву, в якій позов підтримала, та просить розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 28 вересня 1991року, шлюб зареєстрований у Палаці урочистих подій м. Одеси, актовий запис № 1835. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду з вказаним позовом. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона з 11.11.2011 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріально сім'ю не забезпечує, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, а значні кошти на утримання дитини вона змушена надавати самостійно. Відповідач офіційно не працює, однак, він є здоровим та працездатним чоловіком, інших утриманців не має. Тому позивачка просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме він згідний сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з копією свідоцтва про шлюб сторони одружилися 11.11.2011 року (а.с.2). Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Згідно з вимогами ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи вищенаведене, часткове визнання відповідачем позовних вимог, вік дитини, пов'язані з цим витрати, підвищення вартості життя, відсутність у відповідача регулярного заробітку (доходу), суд вважає за можливе визначити аліменти в твердій грошовій сумі. При цьому суд вважає, що аліменти слід визначити в розмірі 700 грн. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивачка. На підставі наведеного і,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду з вказаним позовом. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 10.12.2012 року. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а значні кошти на його утримання вона змушена надавати самостійно. Позивачка також зазначає, що відповідач хоч офіційно не працевлаштований, однак є молодим працездатним чоловіком, його стан здоров'я та матеріальне становище дають можливість утримувати дитину. Тому вона просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме він згідний сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з копією рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Згідно з вимогами ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи вищенаведене, часткове визнання відповідачем позовних вимог, вік дитини, пов'язані з цим витрати, відсутність у відповідача регулярного заробітку (доходу), суд вважає за можливе визначити аліменти в твердій грошовій сумі. При цьому суд вважає, що розмір аліментів слід визначити як 550 грн., оскільки він є середнім між тими, які просять сторони. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивачка. На підставі наведеного і,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду з названим позовом. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 02.08.2008 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що у них різні характери та погляди на сім'ю. Часті непорозуміння призвели до фактичного розпаду сім'ї з відповідачем, на протязі останніх трьох років сторони разом не проживають, між ними відсутнє нормальне спілкування, надій на збереження сім'ї немає, а шлюб носить формальний характер та суперечить її інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Позивачка також зазначає, що вона та відповідач мають намір створити інші сім'ї. Тому позивачка просить шлюб між ними розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з нею, а також залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити, неповнолітню дитину залишити проживати з нею, а також залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечив щодо його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Із наданого свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони одружилися 02.08.2008 року. Шлюб зареєстровано Черемхівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №6 (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, більше трьох років разом не проживають, не вживають заходів для примирення, шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме їх інтересам. За таких обставин шлюб слід розірвати. Малолітню дочку сторін після розірвання шлюбу слід залишити проживати з позивачкою, а також залишити останній прізвище, набуте в зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113,160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-02 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду з названим позовом. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 03.08.2002 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що у них з відповідачем протилежні погляди на життя, шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідками яких стають діти, що різко негативно впливає на їх психічний стан та кожного разу спричиняє їм та позивачці душевні страждання. Намагання позивачки зберегти сім'ю виявилися безрезультатними, примирення між сторонами неможливе. Тому позивачка просить їх шлюб розірвати, неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був двічі повідомлений належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ним особисто судових повісток-викликів. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Із наданого свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони одружилися 03.08.2002 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Матеївецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №9 (а.с.5). Згідно копій свідоцтв про народження сторони є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7 ). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам позивачки. За таких обставин шлюб слід розірвати. Неповнолітніх дітей сторін після розірвання шлюбу слід залишити проживати з позивачкою, а також залишити їй запропоноване нею прізвище. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду з названим позовом. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 11.01.1992 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей від шлюбу у них немає. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що через несумісність характерів між сторонами виникали сварки, скандали, в них різні погляди на шлюб та сім'ю. Сторони втратили почуття поваги один до одного, протягом останніх семи років проживають окремо один від одного, спільного сімейного господарства не ведуть, надання строку на примирення не відновить шлюбних відносин, оскільки спроби примирення в минулому не принесли жодних результатів. Позивачка вважає, що збереження сім'ї неможливе та суперечить її інтересам. Тому остання просить їх з відповідачем шлюб розірвати, а також залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в позовній заяві вказала про можливість розгляду справи без її участі у зв'язку з сімейними обставинами. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про одержання ним судової повістки-виклику. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Із наданого свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що сторони одружилися 11.01.1992 року. Шлюб зареєстровано відділом ЗАГСу Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис №4 (а.с.3). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, більше семи років однією сім'єю не проживають, не вживають заходів для примирення. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам позивачки. За таких обставин шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу слід залишити позивачці прізвище, набуте в зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це в позовній заяві. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду з названим позовом. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 20.11.2007 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. До укладення шлюбу вони перебували у фактичних шлюбних відносинах і [INFO] в них народилася дочка [PERSON]. В період шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що вони з відповідачем виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя. Сторони втратили почуття любові один до одного та з початку 2013 року проживають окремо, не підтримуючи будь-яких сімейних відносин. Примирення між сторонами неможливе, шлюб носить формальний характер та суперечить інтересам позивачки. Тому вона просить їх шлюб розірвати, неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, про що свідчать поштові повідомлення з відмітками про закінчення терміну зберігання. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Із наданого свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони одружилися 20.11.2007 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №740 (а.с.16). Згідно копій свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 17,18 ). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам позивачки. За таких обставин шлюб слід розірвати. Прізвища сторін в зв'язку з укладенням шлюбу не змінювались. Неповнолітніх дітей сторін після розірвання шлюбу слід залишити проживати з позивачкою. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду з названим позовом. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 26.10.2013 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Дітей від шлюбу у них немає. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що вони з відповідачем виявилися людьми різних характерів та поглядів на сім'ю. До одруження сторони більше чотирьох років зустрічалися, однак, проживши в шлюбі 1 місяць, відповідач без пояснень покинув сім'ю. Як вказує позивачка, останній постійно нехтує сімейними цінностями, з грудня 2013 року сторони не підтримують будь-яких стосунків як подружжя, разом не проживають, між ними відсутнє взаєморозуміння та повага. У липні 2014 року позивачці стало відомо, що у відповідача є інша жінка. Тому продовжувати шлюбні відносини з ним вона не бажає, оскільки це суперечить її інтересам. Розірвати шлюб в органах ДРАЦС відповідач відмовляється. Тому позивачка просить вказаний шлюб розірвати, відновивши їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про одержання ним судової повістки-виклику (а.с.12), причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Із виданого свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони одружилися 26.10.2013 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Голосківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №10 (а.с.3). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, з грудня 2013 року однією сім'єю не проживають, не вживають заходів для примирення. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам позивачки. За таких обставин шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу позивачці слід відновити дошлюбне прізвище, оскільки вона вказала про це. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved