Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить:стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина, [PERSON], [INFO], щомісяця, з дня пред'явлення нею позову, у розмірі ? частини від його заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 16.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування свого позову позивачка вказала наступне: 04 вересня 2004 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області,актовий запис№50.Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2010 року у цивільній справі № 2-8073/10/03 , - шлюб між нами був розірваний. Після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON], [INFO],постійно мешкає з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач проживає окремо. Судом встановлено що позивачка самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дитину, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Всупереч таким вимогам закону, відповідач, який проживає окремо від неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання свого обов'язку щодо її утримання, оскільки з моменту припинення шлюбу між нами, матеріально своїм дітям не допомагає, участі у її вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов'язків, які покладені на нього законом як на батька дітей. За таких умов, позивачка не має можливості належним чином самостійно, без участі батька, утримувати дитину. На момент звернення до суду з позовом, між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов'язку утримувати неповнолітню дитину. Тому, позивачка змушена сама утримувати та виховувати дитину, одночасно працюючи та незначної матеріальної допомоги її батьків, чого звичайно недостатньо для належного та необхідного забезпечення та утримання неповнолітньої дитини так і її особисто проживання. Позивачка в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, відповідач в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог. Перед початком судового засідання сторони заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення їм повноліття. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Однак від народження дитини відповідач ухиляється від утримання дитини, його виховання, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний розвиток. Згідно ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обов'язку з утримання неповнолітньої дитини тим із батьків, хто проживає окремо, інший, з ким проживає така дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на її утримання. Навіть не дивлячись на те, що на протязі останніх років відповідач не підтримував зі мною та нашою дитиною ніяких відносин, матеріально її не забезпечував та не надавав їй жодної допомоги. При визначенні розміру аліментів суд, на підставі ст. 182 СК України, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Верховний суд України, в п. п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз'яснив, що відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. З ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У відповідності зі ст.183 Сімейного Кодексу України частина заробітної плати/доходу/ матері, батька, що буде утримуватися як аліменти, визначається судом. Стосовно розміру стягуваних аліментів, суд вважає достатнім визначити їх у розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проти такого розміру не заперечує і відповідач.

Outcome: approved