Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться адресою [ADDRESS] та зняти [PERSON] . [INFO] з реєстрації за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що вона [PERSON] , проживає за адресою [ADDRESS] . За вищевказаною адресою зареєстрована вона, а також її син [PERSON] . Останній вже протягом чотирьох років фактично не проживає разом з нею. [PERSON] вже тривалий чає постійно проживає в країні Канаді місто Едмонтон, разом з батьком [PERSON] , додому не приїжджає взагалі. На її прохання знятися з реєстрації, відмовляє, оскільки з його слів, він є громадянином іншої держави і фактично не може знятися з реєстрації так, як не має жодного документа громадянина України, також не має можливості прибути в У країну в зв`язку з зайнятістю та навчанням. Позивачка вважає, що його реєстрація в квартирі без фактичного проживання порушує її законні права та інтереси, оскільки вона зобов`язана більше коштів сплачувати за утримання квартири, а відтак вона змушена звернутись до суду зданим позовом. Ухвалою від 16 липня 2019 року відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. В підготовче судове засідання представник позивачки не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, просить позов задоволити. Відповідач подав заяву про визнання позову, просить слухати справу у його відсутності, позов визнає. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін, згідно зі ст.223 ЦПК України. Відповідно до ст. 206 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки, таке не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб. Згідно з ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого висновку. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] , що підтверджується реєстраційним посвідченням Серія [NUMBER] від 25 червня 2002 року /а.с. 14/. Відповідно до довідки Форми № 2, виданої 17 травня 2019 року ЛКП «Сонячне», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , власником квартири є [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що відповідач із спірній квартирі в проживає понад один рік, однак не знявся з реєстрації у даній квартирі, не користується квартирою понад один рік без поважних причин,, ніхто не чинив йому у цьому перешкод. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин значно довше строку,встановленого ст.405 ЦК України, між ним та позивачкою не укладались жодні угоди щодо користування житлом, суд доходить до висновку, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом та зняття з реєстрації підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved