Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] в якому просить визнати житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на ? частку вказаного нерухомого майна. Позов обґрунтовує тим, що з 21 вересня 1991 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2016 року було розірвано. За час перебування у шлюбі вона з відповідачем набула права власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Оскільки вважає, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, але згоди щодо поділу вказаного будинку з відповідачем вона не дійшла, тому звернулась до суду з вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та додатково пояснюючи, що спірний будинок вони набули з відповідачем у власність за спільні заощаджені кошти, які заробили спільною працею. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду справи за наявних у ній доказів. Суд, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 21 вересня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2016 року, укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.18). З договору купівлі - продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 5 травня 2009 року, посвідченого нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Білорус Н.В., за реєстровим №198, вбачається, що відповідач [PERSON], за згодою дружини [PERSON], набув у власність житловий будинок що розташований за адресою: [ADDRESS], житловою площею 35,5 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м. (а.с. 19-21). Вказані обставини також підтверджуються Витягом з Державного реєстру правочинів №7253692 від 05.05.2009 року (а.с.22). Відповідно до звіту про незалежну грошову оцінку нерухомого майна складеного 27.06.2017 року ТОВ НДКП «Пектораль» встановлено, що ринкова вартість цілого житлового будинку, загальною внутрішньою площею 61,60 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], становить 55944,00 грн. (а.с.25-71). Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Стаття 63 СК України вказує, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказана норма кореспондується із ч.2 ст.372 ЦК України. В судовому засіданні не встановлено факту укладення між подружжям шлюбного договору. Постановою ВСУ від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 зазначено, що статус спільної сумісної власності може бути визначено тільки за обов»язкової наявності двох критеріїв: 1)час набуття майна ( час перебування у шлюбі); 2)коштами, за які таке майно набуте (джерело набуття). Тобто, згідно правових висновків постанови обов»язковим для констатування «спільності» майна в рівних частках є також те, що таке майно було придбане за рахунок спільної участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Оскільки судом встановлено, що право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] сторони набули як подружжя в період шлюбу, та за спільні кошти, й відповідач не спростував належними та допустимими доказами зворотних висновків, тому з урахуванням встановлених вище обставин та проаналізованих вказаних вище правових норм, суд вважає, що вказане майно є об'єктом права їх спільної сумісної власності й позивачка має на нього право в розмірі 1/2 частки вказаного вище житлового будинку, відповідно й відповідач має право на вказане майно в розмірі ? частки, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1280 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved