Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилалася на те, що вона 23 серпня 2011 року надала відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 60 000 доларів США, строком повернення до 23 серпня 2012 року. В подальшому 20 серпня 2012 року за проханням відповідача було продовжено строк виконання зобов'язання до 23 серпня 2013 року. Однак ,[PERSON] в обумовлений строк кошти не повернув, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість, яка згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.01.2016 року становить 1 462 800 грн. Просила стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 1 462 800 грн., а також 6 890 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та підтвердила викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Додатково пояснив, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем у нього немає змоги на даний час повернути позивачці позичені кошти. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 23 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, згідно якого відповідач отримав позику в розмірі 60 000 доларів США, строком повернення до 23 серпня 2012 року (а.с.6). 20 серпня 2012 року між сторонами укладено договір, відповідно до якого сторони підтвердили, що укладений між ними договір позики від 23.08.2011 року виконаний зі сторони позикодавця в повному обсязі. Встановлено строк позовної давності по договору позики у десять років. Крім того, п.5 договору визначено, що вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання договору позики. Як вбачається із заяви [PERSON] та пояснень в судовому засіданні сторін, відповідач 20 серпня 2012 року звернувся до позивачки із письмовим проханням продовжити термін повернення позичених коштів до 23 серпня 2013 року, на що позивачка погодилась (а.с.7). В подальшому, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], про що 15 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції здійснено актовий запис за №123 (а.с.5). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Враховуючи норми чинного законодавства та судової практики, можна дійти висновку про те, що договір позики належить до реальних договорів і, отже, вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, а обов'язки з договору позики виникають тільки для однієї сторони - позичальника, бо отримавши у власність передані йому позикодавцем гроші або речі, позичальник стає зобов'язаним повернути позикодавцю таку ж суму грошей, або рівну кількість грошей такого ж роду і якості й, відповідно, дана розписка незалежно від найменування документа є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов'язань та свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такого самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Однак, як було встановлено судом, в обумовлений у договорі строк відповідач грошові кошти [PERSON] не повернув, у зв'язку з чим позивачка була змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормами ст. 99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України передбачено, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму боргу в розмірі 60 000 доларів США, яка згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18 січня 2016 року становить 1 462 800 грн. Крім того, суд вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останньою у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved