Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з будинку [ADDRESS]. Заповіту чоловік не залишив. Вона вступила у фактичне володіння та користування вказаним майном, оскільки користується будинком, проживає там та доглядає за земельною ділянкою, проте не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. У встановлений законом строк вона звернулася до Перечинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ на домоволодіння, тому просить позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просить справу розглянути у відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, подав заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивачки-[PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області 31 січня 2000 року, актовий запис № 110 (а.с. 8, 24). Також встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом за померлим [INFO] року [PERSON], є його дружина [PERSON], що стверджується матеріалами спадкової справи №694/2005, заведеної 31 жовтня 2005 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою (а.с. 50 - 57). Крім цього встановлено, що на момент смерті [PERSON] йому належав житловий будинок [ADDRESS], що стверджується довідкою Т.Бистрянської сільської ради Перечинського району №819 від 13 листопада 2013 року, виданою на підставі погосподарської книги №4 виконкому сільської ради за 1990-2000 роки, особовий рахунок [NUMBER] (а.с. 9). Разом з цим, як вбачається з повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори № 213/01-30 від 25 листопада 2013 року, позивачці [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини, а саме житлового будинку [ADDRESS], оскільки спадкодавцем [PERSON] свідоцтво про право власності не було виготовлено і зареєстровано у встановленому законодавством порядку та відповідно, право власності на вказаний житловий будинок у такого не виникло (а.с. 25). Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01 липня 2004 року, що стверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], згідно якого такий побудований у 1977 році, тому державна реєстрації прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації (а.с. 5-7). Відповідно до законодавства, яке діяло до 01 липня 2004 року, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, оскільки житловий будинок [ADDRESS] збудовано у 1977 року і в записах погосподарської книги він рахується за [PERSON], який помер [INFO] року, то суд вважає, що останній був власником даного будинку і після його смерті такий входить до складу спадкового майна. Отже враховуючи те, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину за законом за спадкодавцем [PERSON], однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved