Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася ідо суду із позовом до [PERSON] про примусове виселення останньої з житлового будинку №10, розташованого в селі Жеребки Підволочиського району Тернопільської області по вулиці Лесі Українки. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності серії САС №032942 від 27.05.2009 року, виданого на підставі рішення Жеребківської сільської ради № 20 від 19 травня 2009 року, 27 травня 2009 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на будинковолодіння, вона являється власником цілого житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Крім неї, у вказаному житловому будинку зареєстровані та проживають її донька - [PERSON] та її діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та її ([PERSON]І.) син [PERSON], [INFO]. Так як відповідачка [PERSON], проживаючи в належному їй житловому будинку, ніякої участі в його утриманні не приймає: не платить комунальні платежі за світло, газ; не приймає участі в ремонті будинку, крім того, систематично вчиняє скандали, застосовує до неї фізичне насилля, у звязку з чим вона змушена була неодноразово звертатися в Підволочиський РВ УМВСУ в Тернопільської області за допомогою. Однак незважаючи на притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП, її неправомірні дії продовжуються, що робить нестерпним для неї сумісне проживання в одному будинку. З огляду на вказане, просить виселити відповідачку з належного їй житлового будинку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнила, що через складний і егоїстичний характер її доньки (відповідачки по справі) між ними давно існують непорозуміння, які почали носити систематичний характер останні два три роки. Протягом цього періоду часу відповідачка постійно чіпляється до неї, обзиває, наносить побої, погрожує здати в психлікарню, вигнати з будинку, забирає і розпоряджається її особистим майном: забрала корову і кури, заготовлені особисто нею (позивачкою), корми для корови. Так як вона боїться відповідачки, а заходи, вжиті працівниками міліції не дають бажаних результатів, змушена звернутися з даним позовом до суду. Відповідачка [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. Дала пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях. В своїх запереченнях зазначила, що в житловому будинку №10, розташованому по вул. Л.Українки в с. Жеребки, Підволочиського району, Тернопільської області вона зареєстрована та постійно проживає протягом останніх сорока років, нікуди звідти не виїжджала, іншого житла немає. Незважаючи на те, що вже 20 років вона вдова і сама виховує двох дочок за рахунок тимчасових заробітків, замінила у вказаному будинку 9 (дев'ять) старих вікон на нові металопластикові. Крім того, кожні 2-3 роки робить поточний ремонт у кімнатах, коридорі та кухні. У 1988 році нею з чоловіком за власний кошт добудовано прихожу. По можливості сплачує комунальні послуги. Заперечила твердження позивачки щодо порушення нею правил співжиття та неможливість сумісного проживання в будинку та вказала наступне зазначила цьому повідомила наступне. Протягом багатьох років життя її мати постійно говорила що планує залишити належний їй будинок своїй онучці, а її [PERSON] доньці [PERSON], тому вона, відповідачка, вкладала всі свої кошти у вищезгаданий будинок. Однак, протягом останніх двох років позивачка різко змінила свою думку та вирішила всіма способами виселити її з будинку. Знаючи, що для виселення необхідні зафіксовані правоохоронними органами побутові конфлікти, навмисно сама провокувала сварки, після чого викликала працівників міліції. На її думку, всі сварки, спровоковані матірю, базувалися на побутовому ґрунті і їх ніяк не можна віднести до систематичного порушення правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання, а тому просить відмовити у позові. Вислухавши пояснення позивачки, відповідачки, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з таких міркувань. [PERSON] являється власником житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Л.Українки (вул. Національного відродження), 10, що в с. Жеребки, Підволочиського району Тернопільської області. Вказане стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САС №032942 від 27 травня 2009 року, виданим на підставі рішення виконкому Жеребківської сільської ради від 19 травня 2009 року №20. Право власності зареєстроване в БТІ Підволочиського району 27 травня 2009 року, що вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22845487, реєстраційний номер №27386792. В даному житловому будинку зареєстровані і проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (вказане вбачається з позовної заяви та будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [INFO]). В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій агресивній поведінці, виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів. Згідно з вимогами ст. 116 ЖК України у випадку, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання чи громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. З висновків Підволочиського РВ УМВСУ в Тернопільській області «Про результати розгляду звернення громадянки [PERSON]»: № 1218 від 31.10.2014 року; №391 від 28.03.2015 року; № 407 від 28.03.2015 року; № 631 від 06.05.2015 року; №984 від 08.07.2015 року, №1019 від 15.07.2015 року, №1361 від 21 вересня 2015 року, довідки виконавчого комітету Жеребківської сільської ради Підволочиського району №525 від 27 жовтня 2015 року вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] в період з жовтня 2014 року і по 17 вересня 2015 року склалися неприязні відносини з приводу чого позивачка неодноразово зверталася до сільської ради та Підволочиського РВ з усними та письмовими зверненнями. Однак із оглянутих в судовому засіданні матеріалів перевірок, які проводилися працівниками Підволочиського РВ УМВСУ на підставі яких складалися висновки встановлено, що до відповідачки працівниками міліції чи іншими органами офіційно не вживалися передбачені законодавством заходи попередження чи громадського впливу про недопустимість протиправної поведінки, які б стали підставою для виселення відповідачки, яка постійно, більше сорока років проживає в будинку, власником якого є позивачка і не має іншого житла, без надання іншого жилого приміщення (тобто вжиття крайніх заходів), а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Разом з тим, беручи до уваги, що [PERSON] неодноразово порушувала правила співжиття, що в подальшому може унеможливити для позивачки проживання з нею в одному будинку, суд вважає за доцільне попередити її (відповідачку) про недопустимість порушення правил співжиття щодо позивачки [PERSON] Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed