Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з наведеним позовом до відповідачів, з тих підстав, що вона з 09.08.1975 р. по 11.11.2002 р. працювала обліковцем, а пізніше різноробочою колгоспу «Червона зірка» (надалі спілка пайовиків «Прикарпаття», ПАФ «Бортники»), тобто була членом колгоспу. Постійно виконувала доведену норму людиноднів, отримувала заробітну плату, а також в рахунок заробітної плати отримувала зерно і ін., як і всі члени колгоспу, які відробляли трудодні. Рішенням 5-ої сесії XXIV скликання Бортниківської сільської ради народних депутатів від 27.10.1995 року на виконання земельної реформи та паювання землі затверджено списки громадян, які мають право на одержання сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки. Середній розмір земельної частки (паю) по Бортниківській сільській раді Тлумацького району 1,55 га (на конкретну особу окрема земельна частка). У вказані списки позивачку включено не було. В 1996 році позивачка в усній формі зверталась до голови сільської ради з проханням виділити їй земельну частку (пай) та внесення її до списку на отримання земельного паю, однак їй було відмовлено, оскільки вона по стану здоров'я в 1995 році не працювала повний рік, хоча на той час і залишалась членом колгоспу. З 1996 року по 2002 рік вона продовжувала працювати, знову ж зверталась з проханням виділити їй земельний пай, на що сільська рада не заперечувала, проте в наявності вільних земельних ділянок не було. На даний час на території Бортниківської сільської ради в урочищі «Лиса Гора» знаходиться земельна ділянка площею 1,1500 га, що перебуває у землях запасу. З метою реалізації права на отримання земельної частки (паю) як особа, яка працювала в колгоспі «Червона Зірка» (СП «Прикарпаття», ПАФ «Бортники») і має право на одержання паю в межах середньої частки та для включення в списки пайовиків для отримання цієї земельної частки, позивачка просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі земельної частки 1,15 га, виділити її в натурі із земель запасу Бортниківської сільської ради та поновити їй строк позовної давності. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав наведених в позовній заяві, додатково пояснила, що їй було відомо, що у 1995 р. проводилось розпаювання земель на території Бортниківської сільської ради народних депутатів., та про те, що вона не включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тому у 1996 р. вона і зверталась до сільської ради з проханням включити її в списки та виділити земельний пай, але їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю землі. Щодо пропуску строку позовної давності пояснила, що спочатку вона не мала бажання отримувати землю, але коли інші люди з села отримали належні їм земельні паї, то вона теж захотіла отримати земельний пай. Представник відповідача Бортниківської сільської ради в судове засідання не з'явився, наддав клопотання про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, проти позову не заперечує. В судовому засіданні представник відповідача Тлумацької РДА Бачук І.І. зазначив, що не заперечує щодо того, що позивачка мала бути включена в списки громадян, які мають право на одержання земельного паю, а щодо вимог в частині поновлення строку позовної давності поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, в зв'язку із пропуском строку позовної давності без поважних причин, з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р. встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Судом встановлено, що [PERSON] (позивачка) в період з 09.08.1975 року по 01.03.1991 р. працювала в колгоспі «Червона Зірка» на посаді обліковця. 01.03.1991 р. позивачка була переведена в с/п «Прикарпаття» на посаду різноробочої, 31.03.2000 р. вона була переведена в ПАФ «Бортники» та з 01.04.2002 р. [PERSON] була прийнята різноробочою у ПАФ «Бортники», де і пропрацювала до 11.11.2002 р., що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 11-13). Тобто [PERSON] у вищевказаний період приймала трудову участь в колгоспному виробництві, займаючи посаду обліковця, а пізніше різноробочої, виконуючи встановлену норму людиноднів. На підставі Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» проводилось паювання земель спілки пайовиків «Прикарпаття» с. Бортники Тлумацького району Івано-Франківської області. Паювання земель товарного сільськогосподарського виробництва на території Бортниківської сільської ради проводилося в 1995 році. Рішенням 5-ої сесії XXIV скликання Бортниківської сільської ради народних депутатів від 27.10.1995 року на виконання земельної реформи та паювання землі затверджено списки громадян, які мають право на одержання сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (а.с. 5, 6). Відповідно до довідки Бортниківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 524 від 18.11.2014 року середній розмір земельної частки (паю) по Бортниківській сільській раді Тлумацького району становить 1,55 га (а.с. 7). Проте, [PERSON] (позивачка) не була внесена до затвердженого списку громадян, які мають право на одержання сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (паю). Так, відповідно до довідки Бортниківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 308 від 30.09.2014 р. [PERSON] (позивачка) не внесена у списках громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю) на території Ботниківської сільської ради Тлумацького району (а.с. 8). Згідно вище зазначеного Указу Президента (п.2) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність (п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що позивачка на час паювання сільськогосподарських земель на території Бортниківської сільської ради у 1995 році була членом колективного сільськогосподарського підприємства с/п «Прикарпаття» (до 01.03.1991 р. - колгосп «Червона зірка», з 01.04.2000 р. - ПАФ «Бортники») с. Бортники Тлумацького району Івано-Франківської області, а, отже, позивачка мала право на земельну частку (пай), в розмірі земельної частки 1,55 га і право на виділення цієї земельної ділянки в натурі, та була безпідставно не включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ч. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 р. правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені Цивільним кодексом Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і ст. ст. 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. На час паювання земель на території Бортниківської сільської ради позивачка була членом с/п «Прикарпаття» та працювала в ній, а тому вона повинна була дізнатися про порушення свого права, а саме про не включення її до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, ще у 1995 р. В судовому засіданні позивачка також ствердила, що вона приблизно в наведений період дізналась про порушення свого права, проте свідомо не вчиняла жодних дій щодо його відновлення, оскільки на той момент не мала бажання отримувати земельний пай. Відповідно до ст. 80 ЦК України ( в редакції 1963 р.) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. На пред'явлення позову про витребування належного громадянину майна , інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 Закону України «Про власність» та ст. 71 ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Право на позов у позивачки виникло ще в 1995 році, тобто з моменту виникнення у позивачки права на позов минуло більше 19 років. Проте позивачкою ні в позовній заяві, ні під час судового засідання, не наведено жодних мотивів та не подано жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку позовної давності. Отже, позивачкою строк позовної давності пропущено без поважних причин, а тому в задоволенні позову слід відмовити в зв'язку із пропуском [PERSON] строку позовної давності без поважних причин. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed