Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. На обґрунтування вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в юридичному шлюбі з 20 травня 1995 року по 26.12.2014 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після припинення сімейних стосунків залишився на її вихованні. Вказуючи на те, що батько дитини не надає їй належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, який, до того ж, є студентом денного відділення навчального закладу, позивачка просить суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 30% його доходу щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку. В судовому засіданні позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини його доходу. Відповідач уточнені позовні вимоги визнав повністю і не заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина в розмірі ? частини його доходу. Вислухавши сторони та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Одним з способів виконання батьками обов'язку по утриманню дитини є стягнення аліментів за рішенням суду, які присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, зазначених в ст.182 Сімейного Кодексу, при цьому мінімальний розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку. Судомвстановлено, що сторони перебували в шлюбі з 20 травня 1995 року (а.с.3). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.4, 11). Рішенням Димитровського суду від 26.12.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12-13). Як зазначено в судовому засіданні сторонами, дитина залишилась на вихованні матері. Згідно довідки медичного закладу, неповнолітній [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря-педіатра з діагнозом: хронічний тонзиліт, тонзилогенна інтоксикація, артралгія (а.с.18). Відповідач на диспансерних обліках не перебуває, проте згідно довідки Управління пенсійного Фонду України в м.Димитрові є інвалідом 3 групи внаслідок профзахворювання і отримує пенсію в розмірі 2847 грн. на місяць та регресні виплати (а.с.19, 20). Інших видів доходів, як зазначив в судовому засіданні відповідач, він не має. Відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції, стягнення за виконавчими листами з відповідача не провадяться (а.с.22). Оскільки підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину судом не встановлено, суд вважає за необхідне вимоги позивачки щодо стягнення з нього аліментів на її користь на утримання дитини задовольнити повністю, стягнувши з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення ним повнолітнього віку. Суд вважає, що такий порядок визначення аліментів буде найбільш сприятливим і найбільш відповідатиме інтересам дитини. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог ст.88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 487,20 грн., так як позивачка на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ звільнена від вказаних витрат при подачі позову до суду. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved