Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 04.11.2015 року за нею визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Калініна, 106 в с.Заливанщина Калинівського району Вінницької області. Дане рішення зареєстроване за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень. Однак, в склад спадкового майна не ввійшли самочинно збудовані: веранда літ.а, ґанок, літня кухня літ.В, сарай літ.в., інвентаризаційною вартістю 79329 грн. Рішенням Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 15 грудня 2015 року 3 сесії 7 скликання позивачці було надано в короткострокову оренду земельну ділянку площею 0, 25 га, яка знаходиться в с.Заливанщина по вул.Калініна, 106 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вона виготовила технічна документація на вищезазначену земельну ділянку. 18 грудня 2015 року вона отримала інформаційну довідку щодо відповідності місця розташування самочинно-збудованих об'єктів: веранди літ.а, літньої кухні літ.В, сараю літ.в про те, що їх місцерозташування відповідає вимогам Державних [PERSON] 360-92** «Містобудування.Планування і забудова міських і сільських поселень». Проте, отримати сертифікат відповідності будівельним нормам, стандартам та правилам та узаконити самочинно-збудовані об'єкти позбавлена можливості, в звязку з тим, що не застосовується Постанова КМУ від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних і садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» для прийняття в експлуатацію окремих господарських споруд і будівель. Тому, з метою визнання права власності на самочинно збудовані обєкти звернулась в суд з даним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання також не зявився, згідно заяви просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився без поважних причин, хоча про час та день розгуду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 04.11.2015 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул.Калініна,106 в с. Заливанщина Калинівського району Вінницької області. Право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстроване за [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень, сформованого 30.11.2015 року, індексний номер 48730281. Однак, в склад спадкового майна не ввійшли самочинно збудовані: веранда літ.а, ґанок, літня кухня літ.В, сарай літ.в., інвентаризаційною вартістю 79329 грн. Рішенням Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 15 грудня 2015 року 3 сесії 7 скликання позивачці було надано в короткострокову оренду земельну ділянку площею 0, 25 га, яка знаходиться в с.Заливанщина по вул.Калініна, 106 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивачка виготовила технічна документація на вищезазначену земельну ділянку. Згідно інформаційної довідки Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Калинівської РДА №01-22-1370 від 18.12.2015 року щодо відповідності місця розташування обєкта містобудування, а саме самочинно-збудованих об'єктів: веранди літ.а, літньої кухні літ.В, сараю літ.в, їх місцерозташування відповідає вимогам Державних [PERSON] 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Проте, отримати сертифікат відповідності будівельним нормам, стандартам та правилам та узаконити самочинно-збудовані об'єкти позивачка позбавлена можливості, в звязку з тим, що не застосовується Постанова КМУ від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних і садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» для прийняття в експлуатацію окремих господарських споруд і будівель. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Частиною 3 статті 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних норм та інших правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Разом з тим, враховуючи положення ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил. Частиною 3 статті 376 ЦК України передбачено визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за рішенням суду за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до положення ч.5 ст.376 ЦК України, яка передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Без узаконення самочинно збудованих обєктів позивачка позбавлена можливості здійснювати свої права як власник майна, що передбачено ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України. Враховуючи, що визнання права власності за позивачкою на самочинно збудовані обєкти не порушує права інших осіб, місце розташування самочинно збудованих обєктів відповідає вимогам Державних [PERSON] 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», на земельну ділянку на якій розташовані самочинно збудовані обєкти відсутні обмеження та сервітути, а також той факт, що відповідач позов визнає, суд у відповідності до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved