Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Обґрунтовує свої вимоги тим, що позивака [PERSON] з 14.07.2002 р. перебувала у шлюбі з [PERSON]. В цьому шлюбі [INFO] р. народилась донька [PERSON]. Подружнє життя з відповідачем не склалось, тому 02.11.2007 р. шлюб було розірвано. Рішенням суду про розірвання шлюбу було визначено місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], залишено проживати з матір'ю [PERSON]. Рішенням суду від 29.10.2010 р. [PERSON], як батькові дитини, встановлено час для спілкування з донькою, [PERSON]: по вівторкам, четвергам до 20.00 години; перші, треті вихідні місяця з п'ятниці вечора до неділі 20.00 години; один літній місяць по домовленості сторін. Спочатку відповідач справно виконував рішення суду. Позивач ніяким чином не чинила перешкод у спілкуванні батька з донькою. Однак, все частіше після спілкування доньки з батьком, донька поверталась додому засмученою, знервованою, та тривалий час після такого спілкування не могла заспокоїтись. Як виявилось, [PERSON] спілкуючись з донькою, настроював її проти матері, акцентував увагу на образливих, неправдивих висловлюваннях щодо [PERSON] Все це негативно впливало на душевний та фізичний стан малолітньої [PERSON], адже психіка у такому віці дуже ранима. Потім тривалий час відповідач взагалі не цікавився дитиною, не дзвонив та не виплачував аліментів. Задля задоволення власних амбіцій відповідачем було в цей період викрадено доньку під час її проживання разом із матір'ю у бабусі. Ні на які переговори відповідач не йшов. Забирати доньку матері довелось через суд, подаючи позов про відібрання дитини. Та навіть отримавши рішення Суворовського районного суду м.Одеси (рішення від 30.05.2013р., справа № 523/6926/13-ц) щодо негайного відібрання дитини у батька та повернення її матері, відповідач не думав виконувати рішення суду. Державному виконавцеві довелось заявляти клопотання про розшук відповідача, а потім в зв'язку з тим, що відповідачем не виконувалось рішення суду - подати подання до Суворовського райвідділу міліції про кримінальне правопорушення. 18.06.2013 р. за правовою кваліфікацією (КК України 2001р.) ст.382ч.1. Відомості з кримінального провадження №12013170490003775 щодо [PERSON] [INFO] було внесено до ЄРДР. Через незаконні дії [PERSON] малолітня [PERSON] була позбавлена материнського піклування та можливості відвідувати школу і навчатись, чим порушувались законні права дитини. Принцип 6 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 р закріплює, що: малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Позивачка вказує про те, що пережила вона як мати , коли її дитину викрав батько, ні про що не інформуючи, не даючи спілкуватись, і постійно настроюючи дитину проти власної матері. Перебування дитини в таких стресових умовах негативно вплинуло на емоційний стан [PERSON], погіршило стан її здоров'я. Ця негативна ситуація і досі нагадує про себе і потребує періодичної реабілітації дитини у відповідних оздоровчих закладах. (Довідки про стан здоров'я доньки [PERSON] будуть надані у судовому засіданні до судового розгляду) Самостійно виховуючи після розлучення доньку, позивачка постійно знаходилась у пошуках найкраще оплачуваної роботи, щоб задовольнити потреби дитини, дати їй належного рівня освіту, щоб донька ніколи і ні чим не була обділена. Особливо це стало актуальним, коли відповідач перестав виплачувати аліменти. Тому відповідачкою було прийнято рішення - змінити місце проживання з місця своєї реєстрації - [ADDRESS] і переїхати до [ADDRESS], де вона проживає по теперішній час. Про переїзд до Дніпропетровська відповідач знав, бо з моменту переїзду до вересня 2014 року на відповідну адресу позивачки все ж таки надходили мізерні аліментні кошти, адже офіційно відповідач працював в Університетській стоматологічній клініці на частину ставки. Приблизно у період який зазначено вище, а саме, у вересні 2014 року, позивачка дзвінком з Одеси державним виконавцем Виконавчої служби була повідомлена про те, що з цього періоду аліменти на дитину сплачуватись не будуть, тому що відповідач звільнився з роботи. Слід зазначити що саме з цього періоду позивачка не отримала на дитину від відповідача коштів на дитину ні у добровільному порядку, ні як відрахування від заробітної платні. На підтвердження цього факту суду надається відповідна довідка. Відповідачем не розуміється відповідальність щодо майбутнього його ж дитини, яке включає в себе не тільки момент народження, а постійну турботу, виховання, піклування про неї, не говорячи, що на утримання дитини теж потрібні кошти. Позивачка вказує про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, адже він не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки (у тому числі батько) зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Тривалий час протягом становлення доньки і до тепер поряд з нею не було турботливого батька, який завжди поруч, який здатен надати допомогу. Батько зараз існує лише формально. Позивачка позовні вимоги обґрунтовує, тим що всі ці роки вихованням [PERSON] займалась мати: виявляла інтерес до її внутрішнього світу, створювала умови для отримання нею освіти, спілкувалась з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надавала дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, відвідувала всі заходи в дитячому садочку, школі. Із всього вищевикладеного слідує, що відповідач, як батько, свідомо ухиляється, нехтує своїми обов'язками по вихованню своєї доньки. Умови які створились негативно впливають на малолітню дитину - [PERSON],2005 р.н., шкодять її інтересам, травмують їх психологічний стан. Позивачка просить задовольнити позовні вимоги посилаючись на до ст. 55 Конституції України,ст.ст.164,165 СК України, Пунктом 16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року (із змінами, внесеними Постановою Пленуму ВСУ №20 від 19.12.2008 р.) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, за місцем його реєстрації у [ADDRESS], а також за місцем його роботи у [ADDRESS], про що в матеріалах справи є письмові повідомлення. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою від 01.11.2016 року, яка надійшла до суду вхід.№2752/16,від 02.11.2016 року, про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив у судовому засіданні про те, що відповідач [PERSON] не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини, так як працює і проживає в м.Норільск, на території Росії. Представники третіх осіб Служби у справах дітей Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку, про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, є доказаними, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, про те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2002 року. У зв'язку з тим, що подружнє життя не склалося, 02.10.2007 року Рішенням Суворовського районного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення суду набуло чинності 15.10.2007 року (а.с.86); Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], 28.11.2007 року Першим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції у м.Одесі зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис 645 (а.с.10) Від шлюбу є неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO] (а.с.9); Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 11.05.2010 року, суд стягнув аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частині зі всіх видів заробітку щомісячно, однак не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2010 року до досягнення дитиною відповідного віку починаючи з 19.03.2010 року по 29.11.2023 року. Рішення набуло чинності 24.05.2010 року (а.с.87); Відповідно до Постанови Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 23.09.2014 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3157, виданого 18.06.2010 року Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ? частині зі усіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] - закінчено відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.15); Відповідно до письмової довідки про неотримання аліментів Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції №1577 від 22.01.2016 року, позивачка [PERSON] дійсно не отримувала в Суворовському відділі ВДВС Одеського міського управління юстиції аліменти від [PERSON], у період з 01.09.2014 року по 25.01.2016 рік, згідно з виконавчим листом №2-3157, який виданий 18.06.2010 року Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ? частині зі усіх видів заробітку щомісячно, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.12); Відповідно до письмового розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції №В-23/393 від 25.01.2016 року, встановлено розмір заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-3157, який виданий 18.06.2010 року Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ? частині зі усіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO], станом на 01.01.2016 року в твердій грошовій сумі 13 665 гривень (а.с.85); Відповідно до письмової ксерокопії квитанції від 05.09.2016 року, [PERSON] переказав [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 гривень (а.с.165); Відповідно до письмового витягу з кримінального провадження №12013170490003775, від 18.08.2013 року зареєстровано в реєстрі досудових розслідувань подання начальника Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції [PERSON] про притягнення боржника [PERSON] до кримінальної відповідальності за ознаками злочину передбаченого ст.382 КК України (а.с.17); Судом встановлено, про те, що відповідно до письмової довідки Норильської міжрайонної поліклініки №1 від 29.02.2016 року №47, відповідач [PERSON] працює в КГБУЗ Норильська МП №1 на посаді лікара - стоматолога з 16.09.2014 року по теперішній час. В період часу з 04.07.2016 року по 07.09.2016 року, [PERSON] надавалася чергова щорічна відпустка (а.с.25); Відповідно до письмової довідки КЗО «Спеціалізована середня загально освітня школа №9 з поглибленим вивчення англійської мови» батько [PERSON], 2005 р.н. - [PERSON] не відвідує батьківські збори, жодного разу в школі його не бачили, і на шкільні потреби дитини не надавав грошової допомоги, та жодного разу не сплачував харчування (а.с.96); Відповідно до медичних довідок, які містяться в матеріалах справи, неповнолітній [PERSON], 2005 р.н., поставлено діагноз: Хронічна церебральна недостатність (а.с.88-95); Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30.05.2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини,про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Судом вирішено відібрати у [PERSON] малолітню дитину - [PERSON],[INFO] та повернути її [PERSON]. В іншій частині - відмовлено. Рішення Суворовського районного суду м.Одеси набуло законної чинності 11.06.2013 року (а.с.98-99); Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 19.11.2013 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб Служби у справах дітей Одеської міської ради та органу опіки і піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини . Рішення Суворовського районного суду м.Одеси набуло законної чинності 02.12.2013 року (а.с.100-101); Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №6522 від 18.10.2013 року, про можливість визначення місця проживання малолітньої [PERSON],[INFO],вважають доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON], 2005 р.н., з матір'ю [PERSON] ( арк.сп.102); Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-1/30476 від 12.11.2013 року, про можливість визначення місця проживання малолітньої [PERSON],[INFO],вважають доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON], 2005 р.н., з матір'ю [PERSON] та встановити час спілкування доньки з батьком,половину канікулярного часу дитини ( арк.сп.103); Відповідно до договору оренди житлового приміщення №916 від 06.02.2013 року, [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS] та сплачує оренду плату у розмірі 2 500 гривень (а.с.13-14); Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21.10.2013 року, за місцем проживання [PERSON], та її доньки [PERSON],2005 р.н., за адресою: [ADDRESS], встановлено про те, що в квартирі створені всі належні умови для проживання та виховання неповнолітньої [PERSON], 2005 р.н. (а.с.104); Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-3/367вх від 26.09.2016 року, вважають недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.167). Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ( ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами,адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про Усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20, п.16. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, про те, що з часу припинення шлюбних відносин, батько дитини, стосунків із дитиною не підтримує, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, крім того, матеріально дитину не забезпечує, дочка проживає із матір'ю та знаходиться на її повному утриманні. Суд, приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи: служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, доведені, обґрунтовані, підтверджені належними доказами, не суперечать інтересам дитини, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved