Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25.11.2006 вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2017 шлюб між ними розірвано. За час подружнього життя, за спільні кошти та спільними зусиллями 18.03.2010 сторонами було придбано автомобіль марки «ГАЗ 33021-212», 2003 р.в., та 02.07.2013 автомобіль марки «MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в, які було зареєстровано за відповідачем Як позивачці стало відомо, з відповіді регіонального сервісного центру в Черкаській області (№31/23/1-219 від 29.01.2019), що 26.07.2017 автомобіль марки «MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в, та автомобіль марки «ГАЗ 33021-212», 2003 р.в., 15.11.2018 було перереєстровано на іншу особу. Відчуження автомобіля відбулося без відома позивачки, та без її згоди, в період, коли фактичні шлюбні відносини припинилися і [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, позивачка просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності набуте під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] наступне майно: автомобіль марки «MERСEDES-BENZ E280», 1998 р. в; автомобіль марки «ГАЗ 33021-212», 2003 р.в. Просить суд здійснити поділ майна, що було об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , шляхом сплати їй грошової компенсації за відчужене відповідачем без її згоди та не в інтересах сім`ї майно - автомобіль марки «MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в, автомобіль марки «ГАЗ 33021-212», 2003 р.в., а саме: стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 127320,15 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем 13.06.2019 до суду скеровано відзив на позов, яким він заперечує проти позовних вимог в повному обсязі. Посилається на той факт, що автомобіль MERСEDES - BENZ Е 280, 1998 року випуску, було придбано ним у період шлюбу, проте за власні кошти. Даний транспортний засіб було перереєстровано на іншу особу 26.07.2017, тобто в період перебування позивача та відповідача у шлюбі, адже шлюб було розірвано 20.11.2017. Позивачці достовірно було відомо про продаж даного автомобіля, адже кошти від продажі даного автомобіля були використані на спільний відпочинок сім`єю до моря в м Херсон у липні 2017 року та придбання шкільних предметів та одягу синові - [PERSON] . Щодо автомобіля ГАЗ 33021-212, 2003 року випуску, вказує, що він був реалізований ним на підставі договору купівлі-продажу № ЦК647 від 15.11.2018 за 13000 грн., де вартість автомобіля визначалася за погодженням сторін із безпосереднім його оглядом та врахуванням фізичного зносу на дату продажі - 15.11.2018, а у наданому позивачем висновку № 232 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової ціни транспортних засобів від 03.04 2019 йдеться про середню ринкову вартість аналогічного (подібного) автомобіля на дату дослідження 03.04.2019. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано у конкретному населеному пункті чи місцевості. Отже, позивачка має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля від суми 13000 грн., за яку він був проданий, тобто на суму 6000 грн., а не на суму, яка зазначена в позові. Позивачкою 01.07.2019 скеровано до суду відповідь на відзив, в якому вказує, що вона перебувала в щорічній черговій відпустці в період з 07.07.2017 по 20.07.2017, а автомобіль марки MERСEDES-BENZ E 280, 1998 р.в. згідно з витягом з Єдиного державного реєстру МВС було перереєстровано на іншу особу 26.07.2017, таким чином, кошти, отримані від продажу даного автомобіля, ніяким чином не могли бути витрачені в інтересах сім`ї на спільний відпочинок. Відчуження автомобіля марки MERSEDES-BENZ E 280, відбулося без її відома та згоди, в той час, коли сторони фактично разом не проживали (25.10.2017 відповідачем вже було подано позов про розірвання шлюбу). Право позивачки на грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки «Газ 33021-212», 2003 р. в. відповідачем взагалі не оспорюється, питання стоїть лише у вартості вищевказаного автомобіля. Згідно з висновком експертного авто товарознавчого дослідження № 232 від 03.04.2019, середня ринкова ціна вантажного автомобіля марки «ГАЗ 33021-212», 2003 року випуску, на дату дослідження 03.04.2019 складає: 84430 грн. Тому, просить суд задовольнити її позов в повному обсязі. Відповідачем 05.08.2019 скеровано до суду заперечення на відповідь на відзив, яким він повністю проти викладених міркувань, викладених у запереченні на відзив [PERSON] , посилаючись на той факт, що позивачці було достеменно відомо, що автомобіль MERСEDES-BENZ Е 280, 1998 року випуску, є особистою власністю відповідача, також останній було відомо про продаж автомобіля 26.07.2017, адже кошти були витрачені на потребу сім`ї, і тому, позивачка і не визнавала договір купівлі-продажу автомобіля недійсним, адже пройшло 1,5 роки після розірвання шлюбу, остання ніби вважає, що відчуження автомобіля відбулося без її згоди і, крім цього, не надає належних та допустимих доказів, а натомість спотворює дійсні факти. Також, вказує, що автомобіль ГАЗ 33021-212, 2003 року випуску, був реалізований відповідачем на підставі договору купівлі-продажу № ЦК647 від 15.11.2018 за 13000 грн., що підтверджується актом огляду реалізованого транспортного засобу № 7043 /18/000677 від 15.11.2018 та договором комісії № ЦК647 від 15.11.2018, де вартість автомобіля визначалася за погодженням сторін із безпосереднім його оглядом та врахуванням фізичного зносу на дату продажі - 15.11.2018, а у наданому позивачем висновку № 232 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню середньої-ринкової ціни транспортних засобів від 03.04.2019 йдеться про середню ринкову вартість аналогічного (подібного) автомобіля на дату дослідження 03.04.2019. Позивачка та її представники - [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили суд позов задоволити та поділити спільно набуте подружжям майно, оскільки вирішення даного питання у досудовому порядку неможливе. Позивачка наголосила, що відчуження автомобіля MERСEDES-BENZ Е 280, 1998 року випуску, відбулося без її відома, та без її згоди, в період, коли фактичні шлюбні відносини припинилися і [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Таким чином, було порушено вимоги ст. 65 СК України. Адвокат додала, що, поважаючи особу, яка, можливо, є добросовісним набувачем автомобіля, вважає, що права позивачки можуть бути захищені шляхом присудження їй компенсації вартості її частки у на спільне майоно, яке відчужене не в інтересах сім`ї. В судовому засіданні відповідач та його адвокат - Манзар Т.В. позов не визнали та заперечували проти поділу майна подружжя, що є їх спільною сумісною власністю. Відповідач суду пояснив, що у період шлюбу, але за його особисті кошти, ним був придбаний 02.07.2013 автомобіль MERСEDES-BENZ Е 280, 1998 року випуску. Факт придбання автомобіля за особисті кошти підтверджується трудовою книжкою відповідача та продажем домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належало по спадщині його батькові та який після продажу домоволодіння віддав йому отримані кошти для придбання автомобіля. Адвокат суду пояснила, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Щодо атвомобіля ГАЗ 33021-212, 2003 року випуску, заперечували проти висновку № 232 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової ціни транспортних засобів від 03.04.2019, оскільки мова йдеться про середню ринкову вартість аналогічного (подібного) автомобіля на дату дослідження. Заслухавши думку сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд, доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 25.11.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі (актовий запис № 2055, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області від 25.11.2006, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2017 розірвано. В шлюбі народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . В ході розгляду судом справи, судом достеменно встановлено, що під час спільного проживання в шлюбі, ведення спільного господарства, за спільні кошти, сторонами, як подружжям, придбано автомобіль марки «ГАЗ 33021-212», 2003 р.в., та 02.07.2013 автомобіль марки «MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в., які було зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньою господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуальною користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною 1 ст. 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше на встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно з роз`ясень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя «вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була сусідкою сторін, коли вони мешкали в [ADDRESS] . Неприязних стосунків не має. Вони товаришували та спілкувались щодня. Діти дружили. У липні 2017 року їздили всі разом на відпочинок до моря автомобілем Мерседес. На той час у сторін вже були напружені стосунки через гроші. Чоловік не давав позивачці грошей, хоча купував продукти харчування. Ніяких розмов про продаж автомобіля не було. Після відпочинку на морі позивачка припинила подружні стосунки з відповідачем. Про продаж авто вона дізналась [PERSON] . Також, в них була Газель у нормальному стані. За які кошти купувалися автомобілі вона не знає. [PERSON] , допитаний в якості свідка, суду повідомив, що відповідач є його другом, були колегами з 2009 року, з його жінкою не підтримував стосунків. З 2014 року по 2017 рік був часто у них в гостях, проте [PERSON] вдома майже не було. Знає, що батьки [PERSON] у 2013 році Мерседес приблизно за 8000 дол. США. [PERSON] працював до 2013 року на СТО, а з 2014 року на « Юрія Фарм ». Дружина перебувала у декретній відпустці до 2013 року. Квартиру винаймали, коштів на придбання авто у них не було. У 2017 року у [PERSON] погіршилося здоров`я і він вирішив продати машину за 5000 дол. США. [PERSON] дав 1500 дол. США у його присутності. Першу машину Газель купували для поїздок на дачу в с. Яснозір`я, за які кошти купили, не знає. Мерседес подарували батьки у зв`язку із народженням онука. Машину продав, проте на ній поїхав на море до Залізного Порту, витратив на поїздку 40000 грн., частину залишив для дитини в школу, віддав [PERSON] 1500 дол. США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є матір`ю відповідача, позивачка її невістка. Подружжя власного житла не мали і мешкали у квартирі, яка належить їй на праві власності. Син працював, [PERSON] була в декреті. Син хотів автомобіль і вони йому дали гроші. Продали хату в селі за 7300 дол. США. У 2013 році дали сину 8500 дол. США і він купив авто. У 2016-2017 рр. у них вже погіршилися стосунки. Син продав машину у 2017 році, коли повернулися з відпочинку морі. Кошти в сумі 5000 дол. США витратили на сім`ю. Газель було куплено ще до Мерседеса, він на ній заробляв. Про продаж Мерседеса їй не було відомо. Згодом, вона дізналася, що автомобіль продав своєму товаришу - [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] , суду пояснив, що він є батьком відповідача, у 2013 році він дав йому гроші в сумі 7000 дол. США, син доклав свої та придбав автомобіль Мерседес. Згодом, продав його куму за 6000 дол. США. Не зважаючи на це, їздили на ньому на море. Кошти син не повертав, йому вони дісталися від продажу спадщини. Суд критично оцінює покази свідків з огляду на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача та зацікавлені у результатах розгляду справи. Свцідок [PERSON] повідмив, що з позивачкою майже не спілкувався і дружніх стосунків не підтримував, натомість тривалий час товаришував з відповідачем і про всі події, які відбувалися у житті подружжя обізнаний лише зі слів відповідача, що може і не відповідати у повній мірі дійсним обставинами життя подружжя [PERSON]. Окрім того, відповідачем будь-яких доказів, які вказували б на те, що його батько надавав свої особисті кошти на придбання вказаного рухомого майна, матеріали справи не містять. Разом з тим, факт відсутності вказаних доказів представником відповідача і не спростовується. При цьому, представник відповідача обгрутовує позицію тим, що майно, набуте під час шлюбу є особистою приватною власністю її довірителя та не підлягає поділу на засадах рівності часток майна, оскільки були використані кошти від продажу домоволодіння батьком відповідача, [PERSON] Даний факт не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Натомість, як вбачається з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, продаж вищевказаного домоволодіння відбулось 08.05.2007, а придбання автомобіля марки MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в, - 02.07.2013, тому суд не погоджується з тим, що кошти від продажу будинку, після спливу 6 років, могли бути витрачені на придбання спірного автомобіля. Твердження відповідача про те, що позивачці достеменно було відомо про продаж даного автомобіля, адже кошти від продажу автомобіля були використані на спільний відпочинок сім`єю в м. Херсон в липні 2017 року та придбання шкільних предметів і одягу синові позивача та відповідача, спростовуються наданою копією трудової книжки [PERSON] та табелем обліку використання робочого часу, де чітко зазначено, що остання перебувала у щорічній черговій відпустці з 07.07.2017 по 20.07.2017, в той час як, автомобіль марки MERСEDES-BENZ E 280, 1998 р. в., згідно з витягом з Єдиного державного реєстру МВС перереєстровано на іншу особу 26.07.2017. Таким чином, суд вважає, що кошти отримані від продажу даного автомобіля ніяким чином не могли бути витрачені в інтересах сім`ї на спільний відпочинок. Крім того, сторона відповідача не надала належних на допустимих доказів про особистий вклад в придбання спірного автомобіля, та джерела набуття грошових коштів для придбання вказаного майна, а тому, суд критично оцінює його позицію щодо особистого придбання спірного автомобіля. Таким чином, суд дійшов висновку, що в момент перебування сторін у шлюбі було придбано за спільні кошти автомобіль марки MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в., який було зареєстровано за [PERSON] . У зв`язку з чим, вищевказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний під час перебування сторінв шлюбі, дані обставини були підтвердження матеріалами справи. Враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства автомобіль марки «MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в., є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому, суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна та змінивши, таким чином, режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України. На підставі вище викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги про поділ майна подружжя у вигляді автомобіля марки «MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в., який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та був придбаний за час перебування сторін у шлюбі, підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд приймає до уваги вартість автомобіля марки «MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в, згідно з висновком експертного авто товарознавчого дослідження № 232 від 03.04.2019, середня ринкова ціна автомобіля «MERСEDES-BENZ E280», 1998 року випуску, на дату дослідження складає: 170210,30 грн. У зв`язку з чим, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію за Ѕ частину автомобіля «MERСEDES-BENZ E280», 1998 року випуску,в розмірі 85105,15 грн. Посилання позивачки на середню ринкову ціну вантажного автомобіля марки «ГАЗ 33021-212», 2003 року випуску, на дату дослідження 03.04.2019 в розмірі 84430 грн. суд оцінює критично, адже відповідно до договору купівлі-продажу № ЦК647 від 15.11.2018, акту огляду реалізованого транспортного засобу № 7043/ 18/000677 від 15.11.2018 та договору комісії № ЦК647 від 15.11.2018 вказаний автомобіль оцінено в 13000 грн. Договір купівлі-продажу позивачкою не оскаржувався. На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення та стягнення з відповідача грошової компенсації за Ѕ частину автомобіля «ГАЗ 33021-212», 2003 року випуску в сумі 6500 грн. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що майно придбано у період спільного життя подружжя, суд вважає за можливе позов задовольнити частково та визнати дане майно спільною сумісною власністю, що не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб. Також, до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 903,98 грн. пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.

Outcome: approved