Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 21.05.2014р.\~ між нею та банком було укладено Договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний»\~ № 313731/15646/370-14, відповідно до якого вона внесла на вкладний рахунок відкритий у відділенні №3 філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» 9000,00грн. Строк дії даного договору було визначено п.1 Договору-заяви - до 26.05.2015р. Оскільки відповідно до п.4 Договору-заяви вкладник має право неодноразово поповнювати Вклад протягом всього строку, визначеного п.1 Договору-заяви, за згодою Банку у порядку та на умовах, передбачених п.п.3.1-3.4 Основних умов, 22 липня 2014 року позивачкою здійснено поповнення вкладу у сумі 1\~000,00грн., 19 листопада 2014 року нею здійснено поповнення вкладу у сумі 200,00 грн., 03 лютого 2015 року нею здійснено поповнення вкладу у сумі 200,00 грн., що підтверджується додатковими угодами до Договору про банківський строковий вклад (депозит) № 313731/15464/370-14 від 21.05.2014р. Таким чином, після збільшення суми вкладу, сума грошових коштів (сума вкладу) на депозитному рахунку становить 10\~400,00грн. Відповідно до п.6 Договору-заяви №313731/15464/370-14 від 21.05.2014 р. після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору заяви, кошти з депозитного рахунку повертаються Вкладникові в порядку, строки та на умовах передбачених положенням п.5.2 Основних умов, які в свою чергу передбачають, що у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовах якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або іншій вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобовязаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою. Вказану письмову вимогу Вкладник зобовязаний надати Банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається Банком, а другий повертається Вкладнику з відміткою Банку про отримання письмової вимоги. У зазначеній письмовій заяві Вкладник обовязково зазначає спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування його власний поточний/картковий або іншій вкладний рахунок. Якщо день повернення суми Вкладу припадає на вихідний, неробочий день, то повернення суми Вкладу проводиться Банком на наступний перший робочий день. В разі ж, коли Вкладник не надав Банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення Вкладу після закінчення строку, визначеного Договором-заявою, строк розміщення Строкового вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного Договором-заявою, а строк, що дорівнює початковому строку розміщення Строкового вкладу. Відповідно до п.5 Договору-заяви вкладник має право вимагати дострокового повернення суми Вкладу потягом строку, визначеного п.1 Договору-заяви (або протягом будь-якого з строків, на які було провадження розміщення Вкладу), у порядку та на умовах, викладених у п.5.3. Основних умов. На виконання вищевикладених умов, немаючі наміру продовжувати дію договору, 26.05.2015 року [PERSON], звернулась до Відділення №3 Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з початку з усною вимогою щодо повернення суми вкладу, 29.05.2015 року позивачка звернулась з письмовою заявою щодо розірвання договору у звязку з закінченням терміну його дії та видачі суми Вкладу в розмірі 10\~400,00грн. через касу банку. Проте сума Вкладу їй видана не була. Банк не надав позивачці письмову відповідь на її звернення. Відповідач усно повідомив, що неповернення вкладу повязане з Постановою Правління НБУ від 03.03.2015 року за № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України». Позивачка вважає, що доводи відповідача щодо неможливості повернення вкладу у звязку з встановленими постановою НБУ №160 від 03.03.2015 року обмеженнями у видачі готівкових коштів незаконні, оскільки постановою встановлені лише обмеження щодо видачі банками готівкових коштів в національній та іноземній валюті, а не заборона повернення депозитних вкладів. Посилання Банку на постанову Правління Національного банку України №160 від 03.03.2015 року, є безпідставними, оскільки зазначена постанова цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб, і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ця постанова банку не встановлюють нових прав або обовязків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси. Вважає, що відмова банку у поверненні грошових коштів з депозитного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на її користь банківський вклад в сумі 10\~400,00грн., оплату правової допомоги в сумі 500,00грн. Позивач в судове засідання не зявилась, відповідно до її письмової заяви просить розглядати позов у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача на підставі наданих доказів. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток, заяв про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшло, в звязку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача та, згідно ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача, вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов\~ таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 21.05.2014р.\~ між сторонами було укладено Договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний»\~ № 313731/15646/370-14, відповідно до якого позивач [PERSON] внесла на вкладний рахунок №2635.5.045506.004 відкритий у відділенні №3 філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» грошові кошти в національній валюті у сумі 9000,00 грн., що також підтверджується меморіальними ордерами №9400569 від 21.05.2014р. на суму 7800,00грн. та №9400565 від 21.05.2014р. на суму 1200,00 грн. (а.с. 5, 9, 10). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.10 Договору-заяви цей договір набуває чинності після його підписання сторонами з дня надходження коштів на вкладний рахунок і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором банківського вкладу. Строк дії даного договору було визначено сторонами до 26.05.2015р. (п.1 Договору-заяви № 313731/15464/370-14 від 21.05.2014 р.). Відповідно до п.4 Договору-заяви вкладник має право неодноразово поповнювати Вклад протягом всього строку, визначеного п.1 Договору-заяви, за згодою Банку у порядку та на умовах, передбачених п.п.3.1-3.4 Основних умов. 22 липня 2014 року позивачем [PERSON] здійснено поповнення вкладу у сумі 1\~000,00грн., що підтверджується додатковою угодою від 22.07.2014 року до Договору про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» № 313731/15464/370-14 від 21.05.2014 р. та квитанцією про поповнення вкладу №1 від 22.07.2014р. (а.с.6,11). 19 листопада 2014 року позивачем [PERSON] здійснено поповнення вкладу у сумі 200,00 грн., що підтверджується додатковою угодою від 19.11.2014 р. до Договору про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» № 313731/15464/370-14 від 21.05.2014 р. та квитанцією про поповнення вкладу №1 від 19.11.2014р. (а.с.7,12). 03 лютого 2015 року позивачем [PERSON] здійснено поповнення вкладу у сумі 200,00 грн., що підтверджується додатковою угодою від 03.02.2015 року до Договору про банківський строковий вклад (депозит) № 313731/15464/370-14 від 21.05.2014 р. та квитанцією про поповнення вкладу №2 від 03.02.2015р. (а.с.8,13). Таким чином сума вкладу на депозитному рахунку позивача становить 10\~400,00 грн. Відповідно до пунктів 6, 7 Договору-заяви № 313731/15464/370-14 від 21.05.2014 р. після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяв, кошти з депозитного рахунку повертаються вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п.5.2 Основних умов, які в свою чергу передбачають, що у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовах якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або іншій вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобовязаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою. Вказану письмову вимогу Вкладник зобовязаний надати Банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається Банком, а другий повертається Вкладнику з відміткою Банку про отримання письмової вимоги. У зазначеній письмовій заяві Вкладник обовязково зазначає спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування його власний поточний/картковий або іншій вкладний рахунок. Якщо день повернення суми Вкладу припадає на вихідний, неробочий день, то повернення суми Вкладу проводиться Банком на наступний перший робочий день. В разі ж, коли Вкладник не надав Банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення Вкладу після закінчення строку, визначеного Договором-заявою, строк розміщення Строкового вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного Договором-заявою, а строк, що дорівнює початковому строку розміщення Строкового вкладу. Судом встановлено, що в останній день строку дії депозитного договору, встановленого пунктом 1 Договору-заяви, позивачка не подавала письмової заяви до відповідного відділення Банку про витребування суми вкладу. Таким чином дія вказаного договору була продовжена за згодою вкладника на той же самий строк на тих же самих умовах. Відповідно до п.5 Договору-заяви №313731/15464/370-14 від 21.05.2014р. вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного в п.1 Договору-заяви (або протягом будь-якого зі строків, на які було продовжено розміщення вкладу) у порядку та умовах, визначених п.5.3. Основних умов. 29.05.2015р. позивачка звернулась до відповідача із письмовою заявою про розірвання Договору-заяви № 313731/15464/370-14 від 21.05.2014р. та повернення банківського вкладу в сумі 10\~400,00 грн., що підтверджується її письмовою заявою, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.14). В силу вимог ст.ст.\~11,\~10,\~60 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно\~ ст.1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено цим кодексом або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Згідно ст.1060 ЦК України\~ договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч.1); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором, умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.2); якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час (ч.1), залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами (ч.3). Як зазначено в правовому висновку, викладеному в Постанові Верховного Суду України від 25.12.13 р. № 6-140 цс-13, за змістом ст.ст.\~526,\~1058 ЦК України\~зобов'язання банку з повернення вкладу за договором депозиту вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Крім того, на відносини між сторонами по договору банківського вкладу та банківського рахунку, за якими послуги надані для задоволення власних побутових потреб,\~ поширюються положення\~\~Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч.1\~\~ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Оцінивши обставини справи і надані сторонами докази в їх сукупності, достатності, належності та взаємозвязку, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивачки щодо стягнення з відповідача\~ вкладних грошових коштів, оскільки між сторонами було укладено договір банківського вкладу на строк з 21.05.2014р. до 26.05.2015р., який був продовжений на той же строк та на тих же умовах, але позивач скористалась своїм правом, передбаченим п.5 Договору на дострокове повернення вкладу, подавши до Банку у визначеному порядку відповідну заяву, але відповідач до теперішнього часу вклад не повернув, чим порушив узяті на себе зобовязання за вказаним договором і права позивача як споживача вказаних послуг. У звязку\~ з цим вказані грошові кошти підлягають стягненню в судовому порядку. Суд погоджується із доводами позивачки, що постановою НБУ №160 від 03.03.2015р. встановлені лише обмеження щодо видачі банками готівкових коштів в національній та іноземній валюті, а не заборона дострокового повернення депозитних вкладів. Вказана постанови НБУ не містить положень, які б звільняли\~ відповідача від обовязку виконання своїх зобовязань за депозитним договором. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним в даних вимогах відмовити через наступне: Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. За частиною 3 цієї статті до витрат, повязаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Як передбачено частинами 1 та 2 статті 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.\~\~ Склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. Частина перша статті 56 ЦПК України визначає, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували розрахунок гонорару, повязаного з наданням правової допомоги представником позивача - [PERSON], яка 05.06.2015р. видала квитанцію до прибуткового касового ордеру №05/06 про надання юридичних послуг в розмірі 500,00 грн.(а.с.15-16). Таким чином в цій частині вимог слід відмовити, оскільки такі вимоги є недоведеними. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши на її користь з відповідача грошові кошти в сумі 10 400,00грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60грн.

Outcome: partial