Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 08.05.1986 року по 07.06.2018 року працювала на посаді приймальника сировини, напівфабрикатів та готової продукції третього розряду в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - ГТВ» ( далі - ТОВ «ІНТЕР - ГТВ»), відповідно до її заяви від 07.06.2018 року за Наказом №161к від 07.06.2018 року її було звільнено з посади на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за невиконання роботодавцем умов колективного договору. Всупереч вимогам ч.1 ст. 47, ч.1 ст. 116 КЗпП України відповідачем не було виплачено в день її звільнення з роботи усі належні до виплати кошти в розмірі 21 978,66 грн. Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України просила стягнути з відповідача на її користь вказану суму невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 31 304,72 грн. Ухвалою суду від 22.07.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просила позов задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - ГТВ» в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] Наказом №161к від 07.06.2018 року була звільнена з посади приймальника сировини, напівфабрикатів та готової продукції третього розряду в ТОВ «ІНТЕР - ГТВ», на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з не невиконання роботодавцем умов колективного договору, що підтверджується копією трудової книжки позивачки. Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Встановлено, що позивач була звільнена з підприємства за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору на підставі поданої нею заяви, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З довідки № 24/20880 від 14.02.2019 року вбачається, що станом на 14.02.2019 року заборгованість підприємства перед позивачем з виплати належних при звільненні сум становить 21 978,66 грн., яка складається з: заробітної плати за лютий 2018 року 2013,42 грн., березень 2018 року 3000,83 грн., квітень 2018 року 2881,71 грн., травень 2018 року 2106,91 грн., червень 2018 року 11975,79 грн. Згідно посвідчення № 18 Комісії по трудових спорах ТОВ «ІНТЕР-ГТВ» від 05.06.2018 року комісією вирішено стягнути з ТОВ «ІНТЕР-ГТВ» на користь [PERSON] заборговану їй заробітну плату за лютий, березень та квітень 2018 року в сумі 7895 грн. 96 коп. Відповідно до положень ст. 230 КЗпП України дане посвідчення має силу виконавчого документу. 08 червня 2018 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області з заявою про примусове виконання посвідчення комісії по трудових спорах № 18 від 05.06.2018 року. Постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження від 08.06.2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 56559441 з примусового виконання посвідчення № 18 виданого 05.06.2018 року Комісією по трудових спорах ТОВ «ІНТЕР-ГТВ» про стягнення з ТОВ «ІНТЕР-ГТВ» на користь [PERSON] заборговану їй заробітну плату за лютий, березень та квітень 2018 року в сумі 7895 грн. 96 коп. Враховуючи викладене, оскільки заборговану заробітну плату за лютий, березень та квітень 2018 року в сумі 7895 грн. 96 коп. стягнуто на користь [PERSON] на підставі посвідчення Комісії по трудових спорах № 18 від 05.06.2018 року, тоді як вказана сума включена до суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 21 978 грн. 66 коп., яка є предметом спору в даній справі, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь боргу в сумі 14 082 грн. 70 коп. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Як роз`яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно з висновками Верховного Суду України, викладених в постановах за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої ст.355 ЦПК України, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення (коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок), суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п.п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 (зі змінами та доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07.06.2018 року по 04.06.2019 року в розмірі 31 304,72 грн. З доданої до позову довідки про доходи вбачається, що середньоденна заробітна сплата позивачки складає 124,72. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2018 року по 04.06.2019 року складає 31 304,72 грн. (124,72 Х 251 день). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з урахуванням вище зазначеного, тому стягує з відповідача на користь позивача суму не виплаченої заробітної плати в розмірі 14 082 грн. 70 грн. та суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2018 року по 04.06.2019 року в розмірі 31 304,72 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial