Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що 22 червня 1999 року на виконання вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі розпорядження органу приватизації Виконавчого комітету Калинівської ради народних депутатів будо видано свідоцтво про право власності на квартиру № 70 у житловому будинку № 4 по вул. Покришкіна у м. Калинівка Вінницької області, яка перебувала у житловому фонді вказаного органу. Вважає, що приватизація вказаної квартири була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства України. Так, 10 листопада 2007 року зареєстровано її шлюб з [PERSON], який проходить військову службу в Службі безпеки України та перебуває на квартирному обліку у Центральному управлінні. В 2017 році, під час розгляду питання про отримання житлового приміщення для постійного проживання шляхом виключення його зі складу службової житлової площі СБ України, позивачці стало відомо, що в 1999 році, коли навчалась та проживала у м. Києві, її батьки здійснили приватизацію зазначеної квартири, в тому числі і на неї. У квартирі за вищевказаною адресою позивачка постійно проживала з батьками до 1998 року, а в подальшому постійно проживала у м. Києві. Бажання приватизувати вказане житло позивачка ніколи не мала, документи не підписувала, заяву до органів приватизації не подавала. За вказаних обставин звернулась в суд з даним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилась, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Калинівської міської ради в судове засідання також не зявився, проте згідно заяви № 02-1-553 від 03.04.2018 року проти позовних вимог не заперечує, просить справу розглянути за відсутності їх представника. Відповідачі у судове засідання не зявились, однак, від них надійшли до суду заяви, в яких позов визнають повністю та просять справу слухати у їх відсутність. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 22 червня 1999 року на виконання вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі розпорядження органу приватизації Виконавчого комітету Калинівської ради народних депутатів будо видано свідоцтво про право власності на квартиру № 70 у житловому будинку № 4 по вул. Покришкіна у м. Калинівка Вінницької області, яка перебувала у житловому фонді вказаного органу. 10 листопада 2007 року зареєстровано шлюб позивачки [PERSON] з [PERSON], який проходить військову службу в Службі безпеки України та перебуває на квартирному обліку у Центральному управлінні. В 2017 році, під час розгляду питання про отримання житлового приміщення для постійного проживання шляхом виключення його зі складу службової житлової площі СБ України, позивачці стало відомо, що в 1999 році, коли навчалась та проживала у м. Києві, її батьки здійснили приватизацію зазначеної квартири, в тому числі і на неї. У квартирі за вищевказаною адресою [PERSON] постійно проживала з батьками до 1998 року, а в подальшому постійно проживала у м. Києві. Бажання приватизувати вказане житло позивачка ніколи не мала, документи не підписувала, заяву до органів приватизації не подавала. За позивачку вказану заяву на приватизацію вищевказаної квартири подавали батьки без її згоди, тому прийняте на підставі поданих документів свідоцтво на право власності на квартиру не відображає справжнього її волевиявлення, оформлене без її участі та без відповідних зобов'язань, оскільки участь у приватизації призвела до негативних наслідків та позбавила позивачку права реалізувати право на приватизацію самостійно, отримати житло за місцем проходження військової служби її чоловіком, в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 та Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою Наказом Служби безпеки України від 06.11.2007 року № 792, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.11.2007 року за № 1308/14575. Відповідачі позовні вимоги визнають, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову. На основі викладеного та

Outcome: approved