Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради про виділ в натурі частки з домоволодіння та визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Степана Разіна, 4. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала наступним. На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2004 року по справі № 2-9183/2004, зареєстрованого КП „ОМБТІ та РОН 01.04.2005 року в книзі 168 доп-182, номер запису 3812, позивачці належить 2/3 частини домоволодіння № 4 по вул. Степана Разіна в м. Одесі. Власником іншої 1/3 частини житлового будинку є відповідач [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, р. № 5174, зареєстрованого в КП „ОМБТІ та РОН 26.09.2008 року в книзі 168 доп-182, номер запису 3812. Домоволодіння в цілому перебуває на земельній ділянці площею 586,0 кв. м. Після набуття права власності на частину домоволодіння, позивачка зробила його реконструкцію для поліпшення житлових умов своєї сімї, в результаті чого його площа збільшилася. Намагаючись оформити документи на домоволодіння, позивачка звернулася до відповідача з метою отримати згоду на прийняття її нерухомості до експлуатації, однак відповіді не отримала, що вважає відмовою. Через ці обставини позивачка була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права. В подальшому, користуючись своїм процесуальним правом за ст.ст. 27, 31 ЦПК України, позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд виділити зі спірного домоволодіння по вулиці Степана Разіна, 4, в натурі частку у розмірі 2/3, припинити спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON], та у звязку з резервуванням адреси обєкта нерухомого майна та позитивного висновку судово-будівельної експертизи, визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські споруди за адресою: м. Одеса, вул. Степана Разіна, 4-А. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, надав письмову заяву про визнання позову та просив слухати справу у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився повторно, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки у судове засідання суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не зявилися, у порядку заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень представника позивача, представлених письмових доказів. На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2004 року по справі № 2-9183/2004, зареєстрованого в КП „ОМБТІ та РОН 01.04.2005 року в книзі 168 доп-182, номер запису 3812, позивачці належить 2/3 частини домоволодіння № 4 по вул. Степана Разіна в м. Одесі, відповідачу [PERSON] - 1/3 частина житлового будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видано Третьою [PERSON] державною нотаріальною конторою, р. № 5174, зареєстрованого в КП „ОМБТІ та РОН 26.09.2008 року в книзі 168 доп-182, номер запису 3812, яке в цілому знаходиться на земельній ділянці площею 586,0 кв. м., відповідно до даних, наданих КП „ОМБТІ та РОН. Після набуття права власності на частину домоволодіння, позивачка провела його реконструкцію з метою поліпшення житлових умов своєї сімї, в результаті чого його площа змінилася. На момент розгляду справи, згідно із технічним паспортом від 03.02.2005 року, складеним КП „ОМБТІ та РОН, нерухоме майно позивачки складається з житлового будинку та господарських споруд, що складаються з частини житлового будинку та прибудови загальною площею 35,9 кв. м., жилої 23,7 кв. м., що складається з: коридору 4,2 кв. м., коридору 8,0 кв. м., жилої 15,4 кв. м., жилої 8,3 кв. м., зазначених в технічному паспорті під літ. „А, „а2; житлового будинку загальною площею 50,3 кв. м., житловою 32,4 кв. м., що складається з: коридору 6,2 кв. м., жилої 11,3 кв. м., жилої 21,1 кв. м., коридору 4,4 кв. м., кухні 5,3 кв. м., коридору 2,0 кв. м., зазначеного в технічному паспорті під літ. „З, „з; сараю, зазначеного під літ. „М, літньої кухні, зазначеної під літ. „К, лазні „Л, убиральні літ. „П, навісу літ. „О, № 1-4, 6-8 огорожі, І мостіння. Через неотримання від відповідача [PERSON] згоди на введення в експлуатацію житлового будинку та господарських споруд, [PERSON] була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права. Згідно із висновком № 28/10 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 07.05.2010 року встановлено, що житловий будинок та господарські споруди за адресою: м. Одеса, вул. Степана Разіна, 4 відповідають будівельним, санітарним, протипожежним, екологічним нормам і правилам, існує можливість їх збереження та введення в експлуатацію, є технічна можливість виділу в натурі частки [PERSON] із спільного майна та експлуатації як самостійної. Вирішуючи вимогу про виділ частки в натурі із спільного домоволодіння, суд виходить з положень ст. ст. 356, 364, 367 ЦК України. Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Як наголошує ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Суд визнає за можливе здійснити виділ в натурі частки позивачки зі спільного домоволодіння, оскільки можливе самостійне використання та експлуатування цієї частини домоволодіння від інших його частин, приміщення відповідають спеціальним вимогам, які до них висуваються, обладнані самостійними входами. Це підтверджено висновком № 28/10 судового експерта від 07.05.2010 року та технічним паспортом від 03.02.2005 р., з якого вбачається, що сторони погодили та встановили певний порядок користування спільним домоволодінням. Доказом того, що реконструкція не призвела до порушення прав інших власників суміжних ділянок (інших осіб) є відсутність скарг та позовних заяв до позивачки з їх боку; судом не встановлено спору з приводу визначення порядку користування спільною земельною ділянкою. Згідно статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Що стосується дотримання прав землевласника при реконструкції житлового будинку та господарських споруд, суд виходить з того, що нерухомість зведено на земельній ділянці, що була відведена під забудову житлового будинку, тому порушення права власника земельної ділянки, не вбачається. Ці обставини підтверджуються копією договору на право забудови від 27.05.1940 р. Відповідно до частини 5 статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Правила статті 376 ЦК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин, це відповідатиме принципу справедливості та добросовісності. Відповідно до довідки КП „Право про резервування адреси об'єкта нерухомого майна від 28.04.2010 р. № 1439/1-10 є вільною та зарезервовано адресу: м. Одеса, вул. Степана Разіна, 4-А. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Загальними засадами цивільного законодавства згідно ст. 3 ЦК України є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до п. 5 розділу V „Прикінцеві положення Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації. За переліком правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна, що міститься у Тимчасовому положенні про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, що затверджений Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 р., із змінами, внесеними згідно з Наказом Мін'юсту N 36/5 від 17.05.2004 р., рішення суду є правовстановлюючим документом для визнання права власності особи. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи дозволяють задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved