Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 06 серпня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом ДРАЦС Великоберезнянського РУЮ у Закарпатській області за актовим записом № 19. Він даного шлюбу в них народилися двоє дітей : [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає в позові, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на нього. За час спільного проживання між ними постійно виникали сварки. Вони втратили будь-яку повагу один до одного. Спільне господарство не ведеться. Сімейні цінності для відповідача відсутні. Разом вони не проживають вже більше двох років, а тому заходів до примирення вживати не доцільно, спору про поділ майна на даний час немає. Крім цього, їй самій важко утримувати та виховувати синів[PERSON] та [PERSON], оскільки відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає. Відповідач є працездатним, здоровим чоловіком і має змогу надавати матеріальну допомогу, але не проявляє своєї доброї волі в утриманні дітей. А тому позивачка просить суд розірвати шлюб між ними, що був укладений 06 серпня 2011 року, який зареєстрований відділом ДРАЦС Великоберезнянського РУЮ за актовим записом № 19 та стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей, аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів, щомісячно,починаючи з дня подання позовної заяви і до їх повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просила шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу. Відповідач [PERSON]також у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав повністю, не заперечив проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 06 серпня 2011 року було укладено шлюб, який зареєстрований відділом ДРАЦС Великоберезнянського РУЮ у Закарпатській області за актовим записом №19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON],[INFO], що стверджується свідоцтвом про народження та син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до п.3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно п.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не змогли створити міцної сім'ї, сімейне життя у них не склалося, проживають окремо, їх шлюб існує лише формально, а тому враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивачку наполягти на розірвання шлюбу є обгрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими і це суперечило б інтересам сторін. Також встановлено, шлюб на даний час існує лише формально, оскільки між подружжям виникла неприязнь один до одного, шлюбні відносини припинені та проживають окремо більше двох років. Судом надавався сторонам строк для примирення у один місяць. Однак встановлено, що подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно,отже укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. А тому позов підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд вважає, що позов підлягає також задоволенню з таких підстав. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача [PERSON], є діти: [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою [PERSON] Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, є працездатним,та в судовому засіданні не заперечив про сплату аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У випадках, передбачених ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved