Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 02.06.2009 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська винесено рішення, яким визнано за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на іншу ? частину вказаної квартири. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.10.2009 року рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.06.2009 року залишено без змін. Вона разом з дочкою [PERSON] проживає у спірній квартирі. Відповідач проживає окремо, відомості про його місце мешкання їй не відоме, але відповідач і досі зареєстрований в спірній квартирі. Угоди про спосіб виділення частки відповідача із загального майна між нею та відповідачем не досягнуто. Більш ніж три роки відповідач не користується належною йому часткою майна, а саме ? частиною квартири, не сплачує комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим,таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Оскільки квартира є річчю неподільною, шлюб між нею та відповідачем розірвано в 2006 році, стосунки між ними недоброзичливі, в зв'язку з чим спільне проживання в квартирі неможливе, відповідач з 2009 року не мешкає у спірній квартирі, не надає грошові кошти на її утримання, та особисто не сплачує за комунальними рахунками, а вона готова сплатити вартість ? частини квартири, позивачка просила суд припинити право власності відповідача на ? частину квартиру та визнати за нею право власності на цю частину квартиру, стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію вартості ? частки квартири. Також просила стягнути з відповідача понесені нею по справі судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та, посилаючись на зазначені в позові підстави, просив суд задовольнити останній в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Повідомлений належним чином, через засоби масової інформації. З урахуванням зазначеного, думки представника позивача, судом у відповідності до ст.ст.169,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2003 року. 01.12.2006 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.06.2009 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за кожним. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.10.2009 року вказане рішення суду від 02.06.2009 року було залишено без змін. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як роз'яснено в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватись ним. Згідно п.12 вказаної постанови вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. З конструкції ст.365 ЦК України не вбачається, що для вирішення питання про припинення зазначеного права необхідна наявність всіх чотирьох умов у їх сукупності, оскільки статтею передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності будь-якої з них можливе вирішення судом питання про припинення права на частку в спільному майні за вимогою інших співвласників. Як встановлено судом, спірна квартира розташована на п'ятому поверсі багатоповерхового житлового будинку та виділення її в натурі діючим законодавством не передбачено. Шлюб між сторонами було розірвано в 2006 році, між ними існують неприязнені стосунки, що підтверджується наданими позивачкою копіями постанов про відмову в порушенні кримінальної справи за зверненнями [PERSON] на неправомірні дії [PERSON] З 2009 року [PERSON] в спірній квартирі не мешкає, що свідчить про наявність у нього іншого житла, а тому припинення його права на частку квартири не завдасть істотної шкоди інтересам останнього. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про наявність передбачених ст.365 ЦК України підстав для припинення права відповідача на частку квартири [ADDRESS] та про обґрунтованість позову [PERSON] Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 02.12.2013 року №198/13 ринкова вартість квартири [ADDRESS] в цілому складає 288234 грн. Ринкова вартість ? частини спірної квартири становить 144117 грн. Як вбачається з квитанції №1/1 від 26.03.2014 року позивачкою у відповідності до вимог ст.365 ЦК України було внесено на депозитний рахунок суду вартість ? частини спірної квартири в сумі 144117 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають в задоволенні в повному обсязі. При подачі позову з вимогою майнового характеру позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. Під час розгляду справи за наслідками проведеної експертизи було встановлено, що вартість ? частини спірної квартири становить 144117 грн. Таким чином, виходячи з предмету позову, ставка судового збору, що підлягала сплаті відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 1441 грн. 17 коп. В зв'язку з цим, у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений останньою при подачі позову судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. та на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 77 коп. (1441 грн. 17 коп. - 229 грн. 40 коп.).

Outcome: approved