Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом посилається на те, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем - ДП Коломийський експериментальний завод «Прут», на посаді електрозварювальника четвертого розряду. З квітня 2013 року відповідачем заробітна плата не виплачується, внаслідок чого заборгованість становить 31 720 (тридцять одна тисяча сімсот двадцять) гривень 54 коп. Окрім заробітної плати, їй не виплачено і не нараховано суму компенсації у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати, що становить 16 160 (шістнадцять тисяч сто шістдесят) гривень 61 коп., а також суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 5 047 (пять тисяч сорок сім) гривень 95 коп., тому, саме з цих причин, змушена звернутися до суду з позовом про стягнення вказаних заборгованості та компенсації по заробітній платі і компенсації за невикористану відпустку. Просить позов задоволити та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, суму компенсації за невиплачену заробітну плату та невикористану відпустку, також моральну шкоду у розмірі 17 630 (сімнадцять тисяч шістсот тридцять) гривень. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила. Заслухавши пояснення сторін, які брали участь у розгляді справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачка 03 листопада 2009 року була прийнята на посаду електрозварювальника четвертого розряду до ДП Коломийський експериментальний завод «Прут» відповідно до Наказу № 195-к від 03 листопада 2009 року, що підтверджується відповідними записами в її трудовій книжці. Із довідки відповідача № 20 від 08 червня 2015 року, видно, що позивачці станом на 31 травня 2015 року не виплачено заробітну плату в сумі 31 720 (тридцять одна тисяча сімсот двадцять) гривень 54 коп. Крім цього, сплаті підлягає також заборгованість в сумі 16 160 (шістнадцять тисяч сто шістдесят) гривень 61 коп. компенсації за невиплачену заробітну плату, 5 047 (пять тисяч сорок сім) гривень 95 коп. компенсації за невикористану відпустку, що в підсумку складає заборгованість підприємства перед позивачем у розмірі 52 929 (пятдесят дві тисячі девятсот двадцять девять) гривень 10 копійок. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050 від 19.10.2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст.2 даного Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно зі ст. 7 даного Закону, відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Цю саму вимогу містить і ст. 12 Конвенції № 95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати. Таким чином позивачка обгрунтовано вимагає стягнення компенсації втрати доходів за порушення строків їх сплати. Відповідно до ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пленум ВСУ у п. 3 Постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок порушення його законних прав. Суд, вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди на суму 17 630 (сімнадцять тисяч шістсот тридцять) гривень, з врахуванням встановлених судом обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, не зважаючи на те, що таке порушення трудових прав є істотним, не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення цієї частини позовних вимог. До того ж і сама позивачка у тексті позовної заяви не навела жодного рядка обгрунтування спричиненої їй моральної шкоди У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 243, 60 грн. в частині вимог майнового характеру, оскільки позивачка від такої оплати звільнена. На підставі наведеного та ст.ст. 115-117, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 2, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: approved