Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 05 березня 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] В даному шлюбі у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO]. На протязі тривалого часу подружнє життя між ними не склалося та вони проживали окремо. 01.11.2012 року рішенням Надвірнянського районного суду їх шлюб розірвано. З моменту їх розлучення і по даний час відповідач жодної участі у вихованні дітей не бере. Всі питання щодо їх виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходиться на повному її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надавав і не надає. Відповідач не піклується про дітей, їх фізичний і духовний розвиток, здоров'я, не відвідує їх, не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, навчання, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської РДА в судове засідання не з'явився, проте подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Встановлено, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], а саме: не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дітьми у обсязі, необхідному для їх нормального розвитку та самоусвідомлення, не надає дітям матеріальної допомоги, не проявляє щодо них батьківської турботи та піклування. Вказані обставини підтверджуються висновком комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської РДА від 06.02.2015 року № 47/01-25/006 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Дорадчий орган вважає за доцільне позбавити останнього батьківських прав щодо малолітніх дітей. Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками. Виходячи з інтересів дітей, враховуючи, що їх батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання, розвитку та утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є підставними та обґрунтованими і підлягають задоволенню - відповідача слід позбавити батьківських прав відносно його дітей: дочки [PERSON] та сина [PERSON]. На підставі наведеного, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України,

Outcome: approved