Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивачка вказуючи, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 січня 2011 року було вирішено стягувати з [PERSON] в її користь аліменти в сумі 400 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO] та 400 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 8 грудня 2010 року до досягнення дітьми повноліття та хоч на виконання вищевказаного рішення суду 1 лютого 2011 року було видано виконавчий лист, який був переданий для виконання у відділ ДВС Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, однак рішення суду не виконується, бо відповідач ігнорує виклики та попередження відділу ДВС та у добровільному порядку не намагається ліквідувати утворену заборгованість по аліментах, яка станом на 1 травня 2018 року становить 70 993грн.63 коп., звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) у зв'язку з несплатою ним аліментів за період з січня 2011 року по червень 2018 року включно, що становить 21 839грн. 83 копійки. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги, викладені у заяві, підтримують, просять їх задоволити, не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та взявши до уваги заяви позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 січня 2011 року було вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO] та 400 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 8 грудня 2010 року до досягнення дітьми повноліття. І хоч на виконання вищевказаного рішення суду 1 лютого 2011 року було видано виконавчий лист, який стягувачкою переданий для виконання у відділ ДВС Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, однак рішення суду не виконується, станом на 1 травня 2018 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання його неповнолітніх дітей становить 70 993грн.63 коп.. Вищевказний факт підтверджується поясненнями, викладеними позивачкою у поданій нею суду позовній заяві та оглянутою в судовому засіданні, долученою до позову довідкою - розрахунком заборгованості, яка була надана Бережанським міжрайонним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або у твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 196 Сімейного України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом та особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх заходів щодо належного виконання зобов'язання. Отже, головною підставою стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів є наявність рішення суду та виконавчого листа, яким платника аліментів зобов`язано здійснювати сплату аліментів як в твердому грошовому виразі, так і в частині доходу (заробітної плати) платника. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не сплачує аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, визначених рішенням Тернопільського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2011 року, тому суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у виникненні заборгованості за несплату аліментів, оскільки останній, будучи зобов'язаним в силу закону та рішення суду сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дітей, даний обов'язок не виконує. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір неустойки за несплату аліментів в сумі 21 839.83 гривень за період з січня 2011 року по червень 2018 року включно позивачкою визначений правильно і відповідає вимогам ст. 196 СК України, згідно з яким неустойка стягується в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення залежно від кількості днів у місяці. Така позиція щодо розрахунку неустойки викладена і в постанові судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2696цс15), а тому позовні вимоги [PERSON]Є є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок. \~\~

Outcome: approved