Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики б/н від 16.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаврилюк Н.В. в розмірі 9700,00 доларів США, що станом на 11.10.2017 року за офіційним курсом НБУ становить 257826,00 грн., три відсотки річних у сумі - 13753,07 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі - 2715,81 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 16.12.2014 року позивач надала відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 154230 грн., що на момент укладення договору згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 9700,00 доларів США строком до 16.12.2015 року, проте, у вказаний в договорі позики строк, грошові кошти позивачеві не повернуто. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 року провадження по справі відкрито та справу призначено до судового розгляду. Позивачка та її представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 21.02.2018 року представник позивача через канцелярію суду надала заяву про розгляду справи без її участі, в якій підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом опублікування оголошення, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються та заяви про розгляд справи без його участі не надав. Враховуючи умови ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою представника позивача, розглянуто справу в заочному порядку. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 16.12.2014 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено Договір позики б/н, відповідно до умов якого Позикодавець передала у власність Позичальника гроші в сумі 154230,00 грн., що складає еквівалент 9700,00 доларів США, строком до 16.12.2015 року, а Позичальник зобов'язався повернути в строк, указаний в договорі наступним чином: 11 платежів по 12847,20 грн., що складає еквівалент 808,00 доларів США, останній платіж 12910,80 грн., що складає еквівалент 812,00 доларів США, до 16 числа кожного місяця. Як вбачається з матеріалів справи документом, який посвідчує передання [PERSON] відповідачу [PERSON] грошових коштів в сумі 154230,00 гривень, що еквівалентно 9700,00 доларів США, є вищевказаний договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаврилюк Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5020. Стаття 1051 ЦК України передбачає право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обов'язок довести зазначений факт покладений на позичальника. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Будь-яких належних та допустимих доказів про виконання ним грошового зобов'язання відповідач суду не надав. За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернув визначену у договорі позику суму позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі ст. ст. 610,612 ЦК України- порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 9700,00 доларів США, що станом на 11.10.2017 року за офіційним курсом НБУ становить 257826,00 грн. На день розгляду справи в суді - станом на 21.02.2018 року за курсом НБУ України офіційний курс гривні до долара США становить: за 100,00 доларів США - 2707,29 грн., відповідно 9700,00 доларів США у гривневому еквіваленті становить 262579,00 грн. (9700,00 доларів США х 27,07 грн.). Таким чином, враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими і їх слід задовольнити саме в тому розмірі, який позивач зазначив у позові - 9700,00 доларів США, що станом на 11.10.2017 року за офіційним курсом НБУ становить 257826,00 грн. За невиконання своїх грошових зобов'язань відповідач продовжує нести цивільно-правову відповідальність, передбачену законом. Позивачем нараховані 3% річних від простроченої заборгованості у розмірі 13753,07 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 13753,07 грн. трьох процентів річних є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved