Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 17.02.2001 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Відділі реєстрації актів громадського стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 12. Від шлюбу у них народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Вказує, що у неї з Відповідачем виникають різні непорозуміння та сварки, Відповідач зраджував їй у подружній вірності, часто випиває. Перебувати у подальших шлюбних відносинах позивачка не бажає, примирення між ними недоцільне, спільно нажитим майном поділяться в добровільному порядку, а тому просить шлюб між ними розірвати, місце проживання малолітніх дітей визначити по її місцю проживання та залишити їй шлюбне прізвище «Гриновецька». В судове засідання Позивачка [PERSON] не зявилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вкзав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести у його відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 17 лютого 2001 року між Позивачем та Відповідачкою у Відділі реєстрації актів громадського стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 12), що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 3). Від шлюбу у них народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (а.с. 4-6). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Гриновецька». Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, та її батьки проживають окремо, визначається нею самою. Враховуючи те, що Відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання їх матері [PERSON] (Позивачка). Також враховуючи те, що неповнолітній [PERSON], [INFO], виповнилось повних 14 років, то відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України вона має право визначити своє місце проживання самостійно. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved