Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] р. помер [PERSON], який 22.12.201 р. склав заповіт, за змістом якого на випадок його смерті спадкоємцем всього його майна стає [PERSON] (позивачка). У встановлений чинним законодавством строк позивачка звернулась до нотаріуса сьомої Київської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини та отримання відповідного свідоцтва. Однак, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на об'єкти рухомого майна через відсутність правовстановлюючих документів, які свідчать про належність даного майна спадкодавцеві. Оскільки у позивачки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, і їй не відомо де знаходиться оригінал, тому вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві; представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Представник відповідача Київської міської ради, в судове засідання не з'явився, в направлених до суду поясненнях просив справу розглядати у відсутність представника, з постановленням рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, в направлених до суду поясненнях просив справу розглядати у відсутність представника, з постановленням рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи Сьомої Київської державної нотаріальної конторав судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з заявами про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Вислухавши сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 22.12.2012 р. [PERSON] уклав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноногом В.П., зареєстрованого в реєстрі за №1719, за змістом якого [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось, та все що буде належить йому на день смерті і на що він по закону буде мати право, включаючи трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] заповідає - [PERSON], [INFO] року народження (а.с. 6). [INFO] р. [PERSON] помер, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть (а.с. 10). З копії спадкової справи № 161/2016 до майна померлого [INFO] р. [PERSON] вбачається, що 08.04.2016 р. до Сьомої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась [PERSON] Постановою державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю., від 29.07.2016 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому [INFO] р. [PERSON], через відсутність правовстановлюючих документів на майно. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. За змістом статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України», видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку. Відповідно до положень частини першої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до п. 23 вказаної Постанови Пленуму у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло 30.03.1993 р. № 1067-ж Комітет по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації Київської міської ради, 1/2 частина квартири [ADDRESS] шосе на праві власності зареєстрована на ім'я [PERSON] (а.с. 90 зворотна сторона). Оскільки позивач, позбавлений можливості здійснити своє право на спадкування у зв'язку з не проведенням реєстрації права власності на вказане приміщення та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, таке право підлягає відновленню в судовому порядку. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що набуття позивачем в порядку спадкування за заповітом права власності на спадкове майно нічиїх прав та інтересів не порушує, є правомірним та відповідає нормам закону, проте не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З огляду на встановлені обставини, виходячи з положень ст.16 ЦК України, яка надає кожній особі право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та визначає можливі способи захисту прав, та ст.328 цього Кодексу, згідно якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved