Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить надати неповнолітньому [PERSON], [INFO], дозвіл на в'їзд/виїзд на тимчасово непідконтрольну українській владі територію України, а саме у м. Брянка Луганської обл., без згоди та супроводу батька [PERSON], до досягнення дитиною 16-ти років. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи, справу просив розглядати за його відсутності, про що надав суду письмову заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди представника позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування Лисичанської міської ради Луганської області в судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2006 р., який рішенням Брянківського міського суду Луганської області від 08.10.2010 р. було розірвано. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] На теперішній час позивачка не має змоги, разом із сином, без згоди батька дитини, виїхати за кордон для відпочинку та оздоровлення, а також не може перетнути лінію зіткнення та проїхати на підконтрольну українській владі територію до Херсонської області, де проживає батько позивачки [PERSON], щоб його провідати і так само, без дозволу колишнього чоловіка, не зможе повернутися до м. Брянка Луганської обл. Відповідач дозвіл на в'їзд/виїздна тимчасово непідконтрольну українській владі територію Українинеповнолітній дитині не надає. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вважає надані позивачкою докази достатніми та переконливими. Судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved