Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя вони мають одну дитину, [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що [PERSON] ухиляється від обов`язку по утриманню дитини, матеріальну допомогу в добровільному порядку не надає. Позивачка в судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час і місце розгляду справи належним чином, надала до суду письмове клопотання, в якому просила проводити розгляд справи в за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач жодних заяв та клопотань не подавав, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надавав. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. У зв`язку з повідомленням від Укрпошти, що відповідач відсутній за місцем реєстрації та неврученням йому судової повістки, суд дійшов висновку, що місцезнаходження особи невідоме і розмістив оголошення на сайті Покровського районного суду Дніпропетровської області про виклик [PERSON] в судове засідання, призначене на 26.10.2020 року, о 09-00 годині, у приміщенні Покровського районного суду Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.06.2010 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, зроблений актовий запис №587; прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а. с. 6, копія свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] ). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 30.09.2014 року відділом держаної рєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 150 (копія свідоцтва, а. с. 8). Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 року, розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7, копія заочного рішення). Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.10.2018 року, про що Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблений актовий запис №86; прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а. с. 6, копія свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] ). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №3835 від 14.07.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (копія довідки, а. с. 9). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд встановив, що дитина знаходяться на утриманні позивачки, відповідач, батько дитини, не надає своєму синові матеріальної допомоги. Позивачка не в змозі самостійно повністю забезпечити дитину матеріально та дитина потребує матеріальної підтримки з боку батька. Таким чином, суд, врахувавши матеріальне становище платника аліментів, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі у їх сукупності, дійшов висновку, що необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та вказаний розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 гривень. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial