Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] боргу в сумі 88156,11 грн., у тому числі 73340,57 грн. суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 12316,91 грн. процентів від суми позики та 2498,63 грн. процентів від простроченого грошового зобовязання, судові витрати в сумі 4881,56 грн., що складаються з витрат на сплату судового збору в сумі 881,56 грн. та правової допомоги адвоката в сумі 4000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що 20.10.2012 року [PERSON] одержала від неї позику в сумі 40000 грн., про що 03.05.2013року написала власноручно розписку. В ній також зазначено, що вона зобовязується до 01.06.2013 року продати [PERSON] нежитлову будівлю за 160000 грн. із зарахуванням суми позики в оплату за будівлю, а у разі, якщо купівля-продаж не відбудеться, повернути суму боргу. Однак ні в визначений термін ні до цього часу відповідачка нежитлову будівлю не продала, а борг не повернула. Вважає, що [PERSON] порушила власні зобовязання за договором позики, а тому повинна повернути суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплатити проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України. В судовому засіданні позивачка та її адвокат уточнили позовні вимоги, зазначивши загальну суму боргу 85775,50 грн., яка складається: облікова ставка НБУ складала з 23.03.2012 року по 09.06.2013 року - 7,50%, з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року - 7,00%, з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року - 6,50%, з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року-9,50%, з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року - 12,50%, з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року - 14,00%, з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року - 19,50%, а з 04.03.2015 року по даний час 30,00%. Таким чином, проценти від суми позики за період з 20.10.2012 року по 09.06.2013 року, тобто за 233 днів (12+30+31+31+28+31+30+31+9) становлять 1915,07 грн., виходячи з розрахунку (40000 грн. х 7,5% : 365 днів х 233 дні); за період з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року, тобто за 63 дні (21+31+12) - 483,29 грн. (40000 грн. х 7,0% : 365 днів х 63 дні); за період з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року, тобто за 245 днів (19+30+31+30+31+31+28+31 + 14) - 1745,20 грн. (40000 грн. х 6,5% : 365 днів х 245 днів); за період з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року, тобто за 93 дні (16+31+30+16) - 968,22 грн. (40000 грн. х 9,5% : 365 днів х 93 дні); за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року, тобто за 117 днів (15+31+30+31+12) - 1602,94 грн. (40000 грн. х 12,5% : 365 днів х 117 днів); за період з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року, тобто за 85 днів (18+31+31+5) - 1304,11 грн. (40000 грн. х 14% : 365 днів х 85 днів); за період з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року, тобто за 26 днів (23+3) 555,62грн. (40000 грн. х 19,5% : 365 днів х 26 днів); а за період з 04.03.2015 року по 01.07.2015 року, тобто за 119 днів (28+30+31+30) - 3912,33 грн. (40000 грн. х 30% : 365 днів х 119 днів). Загальна сума процентів від суми позики складає 12486,78 грн. (1915,07 грн. + 483,29 грн. + 1745,20 грн. + 968,22 грн. + 1602,94 грн. + 1304,11 грн. + 555,62 грн. + 3912,33 грн.). Борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто з 01.06.2013 року по даний час. Індекс інфляції до попереднього місяця складав в жовтні 2013 року - 100,4%, в листопаді 2013 року - 100,2%, в грудні 2013 року - 100,5%, в 2014 році - 124,9%, в січні 2015 року - 103,1%, у лютому 2015 року - 105,3%, в березні 2015 року - 110,8%, в квітні 2015 року - 114%, в травні 2015 року - 102,2%. Таким чином сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 70790,09 грн., виходячи з розрахунку (40000 грн. х 100,4% х 100,2% х 100,5% х 124,9% х 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114% х 102,2%). Три проценти річних від суми боргу за період з 01.06.2013 року по 01.07.2015 року, тобто за два роки та 30 днів складає 2498,63 грн. (40000 грн. х 3% х 2 + 40000 грн. х 3% : 365 днів х 30 днів). Загальна сума боргу [PERSON] складає 85775,50 грн. (70790,09 грн. + 12486,78 грн. + 2498,63 грн.). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її адвокат підтримуючи позовні вимоги, не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, причин поважності своєї неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена відповідно до вимог ст. 74,76 ЦПК України (а.с. 46) в тому числі шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» № 176 за четвер 24 вересня 2015 р. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224-228 ЦПК України. Заслухавши позивачку [PERSON], її адвоката, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного; Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками,у такій сумі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором. Як встановлено судом, 20.10.2012 року [PERSON] передала [PERSON] 40000 грн. в рахунок купівлі засолочного цеху пл. 586 кв.м., про що і склали розписку. Відповідно цій розписці [PERSON] зобовязувалася купити приміщення засолочного цеху до 01 червня 2013 року за 160\~000 грн., а іншу частину суми [PERSON] повинна була заплатити після нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. В розписці вказано, що якщо угода щодо купівлі продажу приміщення не відбудеться то [PERSON] зобовязувалась повернути борг в розмірі 40\~000 грн. (а.с.4). Таким чином, між сторонами був укладений договір позики з дотримання вимог ст. 1047 ЦК України. Як стверджує позивачка у зазначений термін відповідачка не продала приміщення, оскільки як зясувалось, відповідачка мала велику кількість боргів, було майно в заставі, про що їй на момент передання грошей відповідачці не було відомо, а тому [PERSON] не повернула коштів, отриманих у позику. Статтею 526 ЦК України передбачено, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 610 ЦК визначає порушенням зобов'язання є його невиконання. Частина 2 статті 625 ЦК встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За приписами частини 1 статті 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 536 ЦК визначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до положень частини 1 статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України Оскільки боржниця, відповідачка по справі [PERSON], добровільно не повернула позику, виходячи з принципу диспозитивності, зважаючи, що позовні вимоги [PERSON] підтверджені належним доказом, письмовим договором позики, а відповідачкою не надано будь-яких заперечень проти заявлених позовних вимог, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення коштів, які були передані позивачкою у позику відповідачці, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплатити проценти від суми позики, та 3х процентів річних, а всього в сумі 85,775,50грн. підлягають до задоволення та стягнення з відповідачки [PERSON] на її користь. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Щодо вимог про стягнення судових витрат в сумі 4881,56 грн., що складаються з витрат на сплату судового збору в сумі 881,56 грн. (а.с.1а) та правової допомоги адвоката в сумі 4000 грн. суд виходить із наданих стороною та документально підтверджених доказів. В матеріалах справи на (а.с. 19) мається квитанція про оплату юридичної допомоги в сумі 3000 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 3881,56грн. В решті позову про стягнення судових витрат необхідно відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial