Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Від позивачки надійшла заява, в якій вона зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу у її відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Судовий виклик направлявся відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З 26.08.2006р. сторони перебувають у шлюбі /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], 10.09.2007р.н. /а.с.7/. З листопада 2007р. відповідач проживає окремо від позивачки та сина, що підтверджується відповідною довідкою від 19.09.2016р. про склад сім'ї /а.с.8/. Відповідач не має на утриманні інших осіб, є здоровою працездатною людиною, має нерегулярні доходи. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їх сина позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин із забезпечення утримання дитини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач проживає окремо від дитини, а фактично піклуванням дитини займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на утримання їх сина. Статтею 182 СК передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.184 СК якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону Обґрунтовуючи вимогу про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн позивачка посилалась на те, що не має відомостей про місце роботи та розмір доходів відповідача. Надаючи оцінку доводам позивачки суд заважує, що за загальним правилом аліменти присуджуються судом у частці від заробітку (ст.183 СК). Призначення аліментів у твердій грошовій сумі можливо лише за наявності обставин, передбачених ст.184 СК, до яких відносяться - нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Проте, всупереч вимог ст.60 ЦПК позивачкою не надано суду доказів на підтвердження наявності обставин, які зумовлюють необхідність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, а відтак такі вимоги не є належним чином обґрунтованими. За таких обставин суд не вбачає підстав для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, а тому їх необхідно визначити у частці від доходів відповідача. При цьому суд зауважує, що визначення розміру аліментів у частці від доходів батька є більш надійним способом захисту інтересів дитини, оскільки в такому випадку розмір матеріального забезпечення дитини є гнучким (змінюваним) і залежить від обєктивних факторів та показників економічного розвитку суспільства (заробітна плата (мінімальна і середня), прожитковий мінімум і т.і). Оцінивши обставини справи суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати своїй дитині матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача, що є належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконанням батьківського обов'язку. Відповідно до положень ч.1 ст.191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 551,20грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial