Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, в якій зазначає, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2011 року, від цього шлюбу в них [INFO] року народилась донька - [PERSON]. Шлюбно-сімейні стосунки між ними припинені з грудня 2013 року. Після розірвання стосунків дитина знаходиться на утриманні у позивачки, а відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги. Позивачка не працює, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, до досягнення трирічного віку, тому вона потребує значної матеріальної допомоги, яку бажає отримувати від відповідача по справі. Позивачка та її представник в судове засідання з'явились та підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання з'явились проти позовної заяви заперечували в повному обсязі, посилаючись на те, що підприємницька діяльність відповідача є збитковою, та не приносить жодного доходу, ним було подано перехід на спрощену систему оподаткування, однак відповідачем не тільки не отримувався дохід за всі минулі місяці 2014 року, але він не мав та не має змоги сплачувати єдиний податок та ЕВС. Окрім цього з відповідача вже стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 800 грн. щомісячно. Батько відповідача є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги. Також відповідач має захворювання з холециститу з вини позивачки, який виник на нервовому грунті. Позивачка отримує допомогу від своїх батьків, які відповідно до діючого законодавства України повинні її утримувати до досягнення нею 23 років. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 30 липня 2011 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], 30 липня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1111, прізвище після одруження чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (а .с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 грудня 2013 року [PERSON] народилась [INFO] року та батьками вказані - [PERSON], [PERSON] (а. с. 7). З довідки, виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця №216 за № 36 від 11.02.2014 року вбачається, що малолітня [PERSON], [INFO] проживає зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Відповідно до ч.4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Факт звернення позивачки до суду про стягнення аліментів підтверджує відсутність домовленості сторін про добровільну сплату аліментів. Для задоволення вимоги про стягнення аліментів надання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка - батька дитини аліменти можуть одночас но стягуватися за двома правовими підставами: на дружину як з чоловіка і на дитину - як з батька. Відповідно до ч.1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход , частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення , суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи від 06.02.2014 року [PERSON], не отримує доходів, підприємницьку діяльність не веде, сплачує єдиний податок. Згідно пенсійного посвідчення [PERSON] є пенсіонером за віком та отримує пенсію. Із матеріалів справи не вбачається, який розмір пенсії отримує батько відповідача, відповідачем було стверджено, що він отримує пенсію у розмірі 1200,00 грн. на місяць. Згідно ст.. 12 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік для осіб, які втратили працездатність, встановлено прожитковий мінімум на одну особу на місяць (з 1 січня 2013 року) у розмірі - 894 грн., тобто розмір пенсії [PERSON] перевищує прожитковий мінімум для осіб відповідного віку. Таким чином, батько відповідача отримує не мінімальну пенсію за віком, і не являється малозабезпеченим. Його матеріальне становище не можна назвати скрутним, а його - особою, яка потребує матеріальної допомоги. Крім того, в підтвердження стану здоров'я відповідач не надав медичні довідки, зважаючи на що, ним не надано допустимих доказів на підтвердження того, що він отримує лікування з холециститу постійно, як він зазначив в запереченнях на позов, а також надані відповідачем квитанції про купівлю лікарських препаратів, судом як належний та допустимий доказ до уваги не приймаються, оскільки з наданих квитанцій незрозуміло чи саме собі відповідач купував ці ліки, та чи дійсно ці ліки були куплені саме відповідачем. За таких обставин, беручи до уваги розмір доходів відповідача, відсутність у нього інших, окрім позивачки осіб, яким він повинен надавати матеріальну допомогу, його стан здоров'я, суд вважає, що розмір аліментів на утримання позивачки слід визначити в розмірі 350 (триста п'ятдесят) грн.. щомісячно, а не 1176,00 грн., як просила остання. Так судом встановлено, що відповідач є приватним підприємцем, а тому має нерегулярний, мінливий дохід, не страждає на будь - які захворювання, наявність у платника інших дітей, непрацездатної дружини, батьків немає. Тому, суд виходить із захисту інтересів дружини та того розміру аліментів, який відповідає прожитковому мінімуму на одну особу. Відповідно до роз'яснень викладений у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що максимальний розмір аліментів, що стягуються з боржника, відповідно до ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 2677-VI від 04.11.2010 року, не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Заявлений позивачкою розмір аліментів перевищує 50 відсотків заробітної плати відповідача, а саме 800+1176, що становить більше 50 відсотків. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивачки, аліменти на її утримання, у розмірі 350 (триста п'ятдесят) грн.. щомісячно, з врахуванням індексації відповідно законодавства, починаючи з 03.04.2014 року і до досягнення дитиною трирічного віку.

Outcome: partial