Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Харківська міська рада, про поновлення порушеного права та усунення перешкод в користуванні власністю, в якому просила зобовязати відповідача знести самовільно побудований гараж на межі з її домоволодінням, встановити водовідлив з даху самовільно збудованого житлового будинку літ. Л-1 на свою земельну ділянку та зобовязати перенести зливну яму в глиб земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Башкірський, 7, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Башкірський, 5. За адресою: м. Харків, пров. Башкірський, 7 розташований житловий будинок, який належить на праві власності [PERSON], де він самовільно збудував житловий будинок літ Л-1. В 2009 році [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом про визнання права власності на самовільно збудовану будівлю літ. Л-1, однак рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16.11.2009 року в задоволенні позову було відмовлено, крім того судом було встановлено, що діями [PERSON] були порушені права [PERSON], а саме: гараж, який збудованій без дотримання існуючих законних норм та правил, розташований практично на межі, яка розділяє їх земельні частки та з даху збудованого будинку постійно збігає вода у двір позивачки, у звязку з чим порушуються її права. В судове засідання зявилися представник позивача, позивач, позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просили позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача та відповідач не зявилися, про час та дату слухання справи були повідомлені своєчасно належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд, вислухавши думку представника позивача, позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Я вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом № НА 0733178 від 16 липня 1997 року, виданого Другою Харківською державною нотаріальною конторою, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Харків, пров. Башкірський, 5, що також підтверджується технічним паспортом Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на житловий будинок за вищезазначеною адресою від 06.05.1997 року. Згідно договору купівлі-продажу АЕК № 023293 від 24 травня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Харків, пров. Башкірський, 7. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2009 року в задоволені позову [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа [PERSON], про визнання права власності на новостворене майно було відмовлено. З відповіді Комунального підприємства Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.02.2009 року вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями по пров. Башкірському, 7 в м. Харкові зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2002 року, вартість житлового будинку з надвірними будівлями на 2008 рік становить 273171,00 грн. Як вбачається з висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 02 липня 2010 року № 97 побудований житловий будинок та гараж по пров. Башкірський № 7 м. Харкова відповідають вимогам діючого законодавства України і може бути погоджений. 21.05.2010 року [PERSON] укладено з Комунальним підприємством Комплекс з вивозу побутових відходів» договір про вивезення рідких нечистотних відходів з домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Харків, пров. Башкірський, 7, який дійсний до 31 грудня 2013 року. Згідно протоколу дозиметричного контролю Харківської міської санітарно=епідеміологічної станції від 17.06.2010 року потужність поглиненої в повітрі дози в зовнішнього гамма-випромінювання у всіх приміщеннях складає 10-16 мкР.год -1, при допустимій нормі 30,0 мкР.год -1 в обєкті дослідження - житловому будинку № 7 по пров. Башкірському в м. Харкові. Згідно протоколу визначення еквівалентної рівноважної обємної активності радону в повітрі приміщень житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Башкірський, 7, вміст радону-222 в повітрі не перевищує допустимі рівні, встановлені НРБУ 97, обєкт вважається придатним для експлуатації. Як вбачається з заяви від 14.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] дала свою згоду сусіду [PERSON] на побудову та узаконення самовільно побудованих приміщень, вказаних у технічному паспорті, виданим Харківським міським бюро технічної інвентаризації на житловий будинок № 7, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Башкірський від 17 липня 2008 року. Згідно технічного висновку про стан збудованих конструкцій житлового будинку з мансардою та надвірної будівлі гаражу та з'ясування можливості їх подальшої експлуатації від 23.12.2008 року експлуатація житлового будинку з мансардою літ. «Л-1», «Лм», «л», що розташовані по пров. Башкірському, 7 в м. Харкові можлива, дефектів в несучих конструкціях і фундаментах будівель не виявлено, технічний стан конструкцій забезпечує надійну експлуатацію житлового будинку і забезпечує безпеку для життя та здоровя мешканців. Технічні рішення, прийняті при будівництві будівель, відповідають вимогам діючих норм та правил державних стандартів. З висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 10 червня 2010 року № 78 вбачається, що обєктом експертизи є будівництво зливної ями, земельна ділянка [PERSON] відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України. Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз ім. М. С. Бокаріуса від 07.06.2013 року, відстань від гаражу літ. М в домоволодінні № 7 до межі з домоволодінням № 5 по пров. Башкірському в м. Харкові становить 0,39 м - 0,43 м, відстань між житловим будинком літ. А-1 в домоволодінні № 5 та гаражем літ М в домоволодінні № 7 по пров. Башкірському в м. Харкові становить 1,67 м 1,74 м. Відстань від гаражу літ. М в домоволодінні № 7 до межі з домоволодінням № 5 по пров. Башкірському в м. Харкові та відстань між житловим будинком літ. А-1 в домоволодінні № 5 та гаражем літ. М в домоволодінні № 7 по пров. Башкірському в м. Харкові не відповідають вимогам п. 3.25 ДБН 360-92. Оскільки обстеження домоволодіння № 7 по пров. Башкірському в м. Харкові забезпечено не було, визначити на якій відстані знаходиться побудована [PERSON] на земельній ділянці по пров. Башкірському, 7 в м. Харкові зливна яма від житлового будинку по пров. Башкірському, 5 в м. Харкові та чи відповідає така відстань встановленим правилам та нормам, не надається можливим. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. В силу вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до вимог п. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотних відхилень від проекту, що суперечить спільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязано відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 120 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до змісту ст.ст. 10, 11, 27-31, 57-61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки позивач та відповідач не є власниками земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Башкірський, 7, та на якій розташовані будівлі літ. «Л-1», «Лм» та гараж «М», враховуючи, що в силу ст. 376 ЦК України відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування може звернутися до суду з позовом про зобовязання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову або її знести, позовна вимога про зобовязання знести гараж є безпідставною та задоволенню не підлягає. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог щодо зобовязання відповідача встановити водовідлив з даху самовільно збудованого будинку літ. Л-1 на свою земельну ділянку та зобовязання перенести зливну яму в глиб земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Башкірський, 7, оскільки в матеріалах справи містяться викопіровки плану земельної ділянки з житловим будинком літ. «Л-1», «Лм» та гаражом «М» за адресою: м. Харків, пров. Башкірський, 7, з яких вбачається, що житловий будинок літ. «Л-1» знаходиться з боку домоволодіння № 9 по пров. Башкірському в м. Харкові, й суду не доведено яким чином порушуються права позивачки у звязку з відсутністю водовідливів з даху будинку літ. Л-1 по пров. Башкірському, 7 в м. Харкові. Також не є доведеним з боку позивачки той факт, що місцезнаходження зливної ями в домоволодінні № 7 по пров. Башкірському в м. Харкові порушує її права як власника домоволодіння № 5 по пров. Башкірському в м. Харкові, натомість висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 10 червня 2010 року, обєктом якої було будівництво зливної ями, встановлено, що земельна ділянка [PERSON] відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Внаслідок відмови в задоволенні позову в повному обсязі судові витрати не підлягають стягненню з відповідача та відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed