Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи тим, що відповідач позичив у неї грошові кошти в розмірі 29 240 грн. та зобов`язався повернути їх до 31 грудня 2013 року. Факт передачі коштів підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. У встановлений в договорі строк грошові кошти повернені не були, тому позивачка просить суд про стягнення їх з відповідача. Позивачка в судове засідання не з'явилась, в письмовій заяві її вимоги позову підтримала повністю з мотивів викладених в позовній заяві. Просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник суду подав заяву, за змістом якої просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнав. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, за яким відповідач отримав у борг від позикодавця (позивачки) 29 240 грн. [PERSON] отримав вказані кошти, на підтвердження чого надав позивачці відповідну розписку (а.с.3). Відповідно до умов розписки відповідач зобов'язався до 31 грудня 2013 року повернути борг. Проте і по даний час цього обов'язку не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики грошових коштів. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Будь-яких доказів, які б підтвердили належне виконання умов договору позики відповідачем суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79 ч. 1, 3; 88 ч. 1, 3 ЦПК України,

Outcome: approved