overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2016 р. по 10.07.2017 р. у розмірі 32798,56 грн., посилаючись на те, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивачка у судове засідання не зявилась, справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, про що надала відповідну письмову заяву. Представник відповідача в судове засідання не зявився, справу просив розглядати за його відсутності, позовні вимоги не визнав, про що надав письмові заперечення на позовну заяву. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія трудової книжки; копія довідки про заборгованість по заробітній платі; довідка про середньомісячну заробітну плату; розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що з 12 травня 2014 р. по 31 грудня 2015 р. позивачка працювала у відповідача на посаді начальника планово економічного відділу. Наказом № 480к від 31.12.2015 р. була звільнена за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за №18 від 31.12.2015 р. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній платі складала 7434,39 грн. 04 січня 2016 р. позивачка знов була прийнята на роботу на посаду начальника планово-економічного відділу. Наказом № 512к від 02.12.2016 р. була звільнена за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за №20 від 01.12.2016 р. Відповідно довідки №129 від 30.05.2017 р. середньоденна заробітна плата за календарний день дорівнює 215,78 грн. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2016 р. по 10.07.2017 р. до виплати складає 32798,56 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.11 ЦПК України позов підлягає задоволенню у межах заявлених позовних вимог у повному обсязі. Суд не приймає заперечень відповідача проти позову, оскільки доказів погашення заборгованості із заробітної плати позивачці суду не надано, тому перебіг передбаченого ст.233 КЗпП України строку для предявлення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не почався і позивачкою не пропущений.. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2016 р. по 03.07.2017 р. у розмірі 20408,48 грн., посилаючись на те, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивачка у судове засідання не зявилась, справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, про що надала відповідну письмову заяву. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні досліджені наступні докази: довідка про середньоденну заробітну плату; копія трудової книжки; копія довідки про заборгованість по заробітній платі. Дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що з 24 березня 2014 р. по 31 липня 2016 р. позивачка працювала у відповідача на посаді машиніста. 31.07.2016 р. була звільнена за п. 5 ст. 36 КЗпП України, за переводом, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній платі складала 2076,86 грн. Відповідно довідки №24/759 від 30.06.2017 р. середньоденна заробітна плата за календарний день дорівнює 89,12 грн. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2016 р. по 03.07.2017 р. до виплати складає 20408,48 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.11 ЦПК України позов підлягає задоволенню у межах заявлених позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачки грошові кошти у розмірі 14464,2 грн. відповідно до укладеного договору про повну матеріальну відповідальність від 01.10.2013 р. Позивачка в судове засідання не з'явилась, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи, справу просила розглядати в її відсутність, про що надала суду письмову заяву. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні досліджені докази: копія трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю; копія доповідної; копія договору про повну матеріальну відповідальність; копія розпорядження про проведення інвентаризації відділу; копія акту про виявлення недостачі товару; копія розпорядження про відшкодування недостачі грошових коштів; копії актів про невихід на роботу; копія свідоцтва платника єдиного податку; копія свідоцтва про державну реєстрацію ФОП. Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що з 01.10.2013 р. відповідачка працює продавцем непродовольчих товарів з повною матеріальною відповідальністю на підставі трудового договору №393, зареєстрованого 07.10.2013 р. в Лисичанському міському центрі зайнятості. Між сторонами 01.10.2013 р. був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. 18.06.2014 р. позивачкою було проведено інвентаризацію залишку товарів у відділі, в якому працювала відповідачка та виявлено нестачу коштів у розмірі 14464,2 грн. Згідно ч. 1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Суд вважає надані позивачкою докази достатніми та переконливими. З відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачки на її користь майнову шкоду в розмірі 5208 грн., яка складає загальну вартість придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення, моральну шкоду в розмірі 25000 грн. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що її корова випасалася у безлюдному місці, була привязана і не могла дотягнутися до пішохідної доріжки, по якій йшла позивачка. На позивачці ніяких тілесних ушкоджень видно не було. Ніхто на цю корову ні до, ні після не скаржився. Як позивачка отримала тілесні ушкодження не знає, вважає, що вона скористалася ситуацією, щоб отримати гроші з неї. Представник відповідача пояснення відповідачки підтримав. У судовому засіданні досліджені докази: копії квитанцій, товарних чеків, рецептів, фіскальних чеків, закупних актів; копія довідки МСЕК; копія виписки з стаціонару; копія виписки з медичної карти; копія висновку про результати розгляду звернення громадянина; довідки голови вуличного комітету; копії свідоцтв про народження; копія паспорту великої рогатої худоби; . У судовому засіданні встановлено, що 05 липня 2013 р. позивачка була доставлена в ЦМЛ ім. Титова з діагнозом консолідіруючий перелом тіла L2 третього ступеню, компресійний. Позивачка була госпіталізована в травматологічне відділення, де перебувала на стаціонарному лікуванні до 05.09.2013 р., після чого їй була встановлена ІІ група інвалідності на рік, а з 01.12.2014 р. по 30.11.2015 р. була встановлена ІІІ група. На підставі ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності вини. У судовому засіданні позивачкою не надано достатньо переконливих доказів отримання тілесних ушкоджень в результаті нападу на неї корови, що належить позивачці. Так, малолітня свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що не бачила, щоб корова напала на позивачку. Коли свідок прибігла на зойк позивачки, корова стояла на відстані кількох метрів від позивачки, дотягнутися до неї не могла, бо була привязана. Тілесних ушкоджень на позивачці не було, вона піднімала одяг. Свідок [PERSON] пояснив, що корова була привязана, до доріжки не дотягувалася. Він відлучався, коли повернувся, то побачив позивачку і корову по різні сторони доріжки. Тілесних ушкоджень на позивачці не було, вона піднімала одяг. Медична документація також не може бути доказом зазначеної обставини, бо обставини отримання ушкоджень записані зі слів позивачки. За таких обставин позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 грн., щомісяця і до закінчення навчання 30.06.2015 року. Сторони в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, при цьому не заперечували щодо стягнення алементів в розмірі 500,00 грн. щомісячно. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст.158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно довідки № 08-650 від 07.10.2013 року [PERSON] навчається в Житомирському національному агроекологічному університеті, за контрактом з строком закінчення навчання 30.06.2015 року. Дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні. Відповідач працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, має мінливий заробіток. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язанні утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 184 СК України визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі передбачено в разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд виходив з того, що сторони погодили розмір аліментів в сумі 500,00 грн., мати та батько мають нарівни брати участь в утриманні дитини, відповідач працездатний і здатний надавати таку допомогу. За таких обставин, суд стягує аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини на час навчання, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання (30 червня 2015 року).

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, [PERSON], [INFO] народження, яка продовжує навчання, у розмірі 300 грн., щомісяця і до закінчення навчання до 30.06.2015 року. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала просила розглянути справу в заочному провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст.ст. 168, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно довідки № 371 від 02 вересня 2014 року [PERSON] навчається в Житомирській філії Київського інституту бізнесу та технологій, строк закінчення навчання 30.06.2015 року. Дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні. Відповідач працездатний, матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, хоча має можливість її надавати. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язанні утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. На підставі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд виходив з того, що відомості про доходи відповідача суду не надано, мати та батько мають нарівні брати участь в утриманні дитини, відповідач працездатний і здатний надавати таку допомогу. За таких обставин суд, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, стягує аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця і до закінчення навчання до 30.06.2017 року. Сторони в судове засідання не з'явились, від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, відповідач в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст.ст. 168, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволенню з наступних підстав. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER]. Згідно довідки № 015 від 24.01.2014 року [PERSON] навчається в Житомирському національному агроекологічному університеті, строк закінчення навчання 30.06.2017 року. Дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні. Відповідач працездатний, матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, хоча має можливість її надавати. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язанні утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. На підставі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. За таких обставин суд стягує аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини на час навчання, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання (30.06.2014 року).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість по аліментах на її утримання на період навчання, за період з 13.11.2009 року по 30.06.2010 року в сумі 3840,08 гривень. В суд позивачка не з'явилась, її представник за довіреністю [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечував проти його задоволення, надавши суду відповідну письмову заяву, в якій також просив розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов в повному обсязі з наступних підстав. [PERSON] рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 02.04.2009 року зобов'язаний до сплати аліментів на користь [PERSON] на її утримання на період навчання в начальному закладі, з 17.02.2009 року до 01.07.2010 року, в розмірі 1\\4 частки всіх доходів щомісячно. Однак відповідач покладений на нього судом обов'язок належним чином не виконав, аліменти у визначеному судом розмірі не сплатив, що призвело до виникнення заборгованості за період з 17.02.2009 року по 01.07.2010 року в загальній сумі 3 840,08 гривень. Розмір заборгованості по аліментах підтверджується дослідженою судом довідкою Приморського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції №1\\59 від 17.11.2010 року. (а.с.З). Постановою держвиконавця ВП №13081744 від 17.11.2010 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-880, виданого 02.04.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів закінчено у зв'язку із закінченням терміну стягнення, (а.с.4). Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітня дитина продовжує навчання та у зв'язку із цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі закінчення навчання. За ч.4 ст.194 СК України заборгованість по аліментах стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадках,передбачених ст. 199 СК України, - до досягнення нею 23 років. Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та суд їх задовольняє, стягуючи з відповідача на користь позивачки у відшкодування заборгованості по аліментах за період з 17.02.2009 року по 01.07.2010 року 3 840,08 гривень. Задовольняючи позов, суд стягує відповідача на користь позивачки судові витрати на користь держави - судовий збір в сумі 51 гривні та витрати на ІТЗ в сумі 120 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила, стягувати аліменти з відповідача на утримання їх дитини: дочки [PERSON], [INFO], в 1/4 частині заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дочкою повноліття, крім того просить стягнути аліменти на її утримання, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною в 1/4 частині заробітку (доходу) до досягнення дочкою трирічного віку. В обґрунтування вимог вказувала, що відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, хоч має таку можливість, тому просила стягувати з нього аліменти. При розгляді справи позивачка позов підтримала та просила стягувати з відповідача аліменти у вказаному вище розмірі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому відповідно до ст.224 ЦПК України суд, за згодою позивачки, проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Встановлено, що відповідач являється батьком дитини: дочки [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір`ю, а також відповідач не надає для дружини регулярне і достатнє утримання. [PERSON] не виконує обов'язок, передбачений ст.180 СК України по наданню утримання своїй дитині, а тому з нього слід здійснити стягнення аліментів. За положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України\~ дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так як відповідач має роботу, де отримує постійний дохід, через що згідно до ст.183 СК розмір аліментів слід визначити у частці від його заробітку (доходу), який з врахуванням обставин названих в ст.182 СК України на думку суду має становити - 1/4 частину заробітку відповідача - аліменти на утримання дитини та 1/6 частину заробітку на утримання дружини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила, стягувати аліменти з відповідача на утримання їх дитини: дочки [PERSON], [INFO], в 1/4 частині заробітку, щомісячно до досягнення дочкою повноліття. В обґрунтування вимог вказувала, що відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки, хоч має таку можливість, тому просила стягувати з нього аліменти в 1/4 частині від заробітку. При розгляді справи позивачка позов підтримала та просила стягувати з відповідача аліменти у вказаному вище розмірі. Відповідач в судовому засіданні проти заявлених вимог не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Встановлено, що відповідач являється батьком дитини: дочки [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір`ю. [PERSON] не виконує обов'язок, передбачений ст.180 СК України по наданню утримання своїй дочці, а тому з нього слід здійснити стягнення аліментів. Так як відповідач має роботу, де отримує постійний дохід, через що згідно до ст.183 СК розмір аліментів слід визначити у частці від його заробітку (доходу), який з врахуванням обставин названих в ст.182 СК України на думку суду має становити - 1/4 частину заробітку відповідача - аліменти на дитини.

Outcome: approved