Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, просить здійснити поділ спільного із відповідачем майна, а саме: квартири, загальною площею 42,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , автомобілю MERCEDES-BENZ E211, реєстраційний номер [NUMBER] , автомобілю OPEL VECTRA 1,6 16V, реєстраційний номер [NUMBER] , в рівних частках, визнавши право власності на 1/2 частини квартири та автомобілів за кожною стороною, припинити її право власності на 1/2 частину вказаних автомобілів, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію, яка дорівнює вартості 1/2 частини автомобіля MERCEDES-BENZ E211, реєстраційний номер [NUMBER] , що становить 51 224,00 гривень, та 1/2 частини автомобіля OPEL VECTRA 1,6 16V, реєстраційний номер [NUMBER] , що складає 12 132,00 гривень. За змістом позовної заяви, 15.08.2009 між сторонами у справі укладено шлюб. Приблизно з лютого 2018 року між сторонами припинені шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться, позивачка та відповідач мешкають окремо. За час шлюбу 14.05.2011 на спільні кошти подружжя придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу якої, право власності зареєстровано за [PERSON] . Крім того, під час шлюбу сторонами придбані два вказані вище автомобілі. З підстав, передбачених ст. ст. 60, 70, ч.2 ст. 71 СК України, ст. 183, ч.3 ст. 368 ЦК України, позивачка просить задовольнити позовну заяву. Під час підготовчого засідання до справи надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнає факт придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя та в цій частині визнає заявлені позовні вимоги. Стосовно транспортних засобів позовні вимоги не визнає, наголошує, що доказів їх придбання позивачка суду не надала, що суперечить ст. ст. 81, 83 ЦПК України. Додатково пояснює, що спору щодо поділу квартири між подружжям не було, тому вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивачку. Ухвалою судді від 02.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.06.2019 закрито підготовче провадження у справі, постановлено розпочати розгляд справи по суті та призначено її до судового розгляду, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Ухвалою суду від 18.09.2019 позов в частині позовних вимог про поділ спільного із [PERSON] майна, а саме: автомобілю MERCEDES-BENZ E211, реєстраційний номер [NUMBER] , автомобілю OPEL VECTRA 1,6 16V, реєстраційний номер [NUMBER] , в рівних частках; про визнання права власності на 1/2 частину автомобілю MERCEDES-BENZ E211, реєстраційний номер [NUMBER] , автомобілю OPEL VECTRA 1,6 16V, реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] , про припинення права власності [PERSON] на 1/2 частину автомобілю MERCEDES-BENZ E211, реєстраційний номер [NUMBER] , автомобілю OPEL VECTRA 1,6 16V, реєстраційний номер [NUMBER] , та про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації, яка дорівнює вартості 1/2 частини автомобіля MERCEDES-BENZ E211, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 51 224,00 гривень, та вартості 1/2 частини автомобіля OPEL VECTRA 1,6 16V, реєстраційний номер [NUMBER] , що становить 12 132,00 гривень, - залишено без розгляду. Інших заяв по суті справи подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. В судовому засіданні позивачка присутня не була, згідно з заявою від 26.07.2019 просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги про поділ нерухомого майна - квартири - підтримує. Представник відповідача адвокат Богун І.А. згідно з заявою від 26.07.2019 просить задовольнити позовні вимоги, що стосуються нерухомого майна та його поділу в рівних частках між подружжям, розглянути справу без участі сторін, судові витрати розподілити відповідно до вимог законодавство. За змістом ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд за наявності законних підстав приймає визнання позову відповідачем, тому ухвалює рішення про його задоволення, оскільки визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 15.08.2009, у вказану дату між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (після укладення шлюбу прізвище [PERSON] ) зареєстровано шлюб, актовий запис №633. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 14.05.2011, укладеного між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем), продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність належну продавцю квартиру [ADDRESS] , сплатив за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму. Загальна площа квартири 42,1 кв.м., житлова - 27,0 кв.м. Згідно з п. 4.1 договору право власності на придбану квартиру виникає у покупця з моменту державної реєстрації договору. Відповідно до п. 5.2 договору, покупець купує квартиру під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Дружина покупця надала згоду на купівлю квартиру, заява засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О.О. 14.05.2011 за р.№1095. Відповідно до ст. 60 СК України куплена квартира набуває статусу права спільної сумісної власності подружжя. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О.О. 14.05.2011 за р.№1096. Згідно з копією витягу з Державного реєстру правочинів №9889109 від 14.05.2011, правочин №4446534 зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 14.05.2011, р.№ об`єкту у РПВН 31153150. За змістом копії витягу про державну реєстрацію прав, виданим ОП «ЗМБТІ» №30165925 від 01.06.2011, квартира на праві приватної власності на підставі вказаного вище договору зареєстрована за [PERSON] (номер запису 35369 в книзі 191), дата прийняття рішення про державну реєстрацію 31.05.2011. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.1 ст. 386 ЦК України врегульовано, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. На правовідносини, що виникли між сторонами, поширюються норми ст.ст. 328, 334, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 68-71 СК України. Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання (правовий висновок, висловлений Великою Палатою ВС у постанові від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц). Так, до складу спільно нажитого під час шлюбу майна входить квартира [ADDRESS] , яка придбана за спільні кошти подружжя, що визнається сторонами, тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України суд не вдається до з`ясування джерел його придбання. Виходячи з норми ст. 60 СК України, вказане нерухоме майно належить дружині [PERSON] та чоловікові [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України). Згідно із ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що квартира придбана згідно з договором купівлі - продажу саме під час шлюбу, тому право на частку у майні подружжя необхідно виділити позивачці та відповідачу. Визначаючи розмір частки, суд враховує, що ст. ст. 60, 63 СК України закріплено принцип рівності прав подружжя на набуте у шлюбі майно і тому позивачці слід виділити 1/2 частину спірної квартири. Формою власності, в цьому випадку, буде спільна часткова, що важливо для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості. За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 цього Кодексу. Тому, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню шляхом поділу спільного майна подружжя, до складу якого входить вказана квартира, визнавши за кожною зі сторін право власності на належну їм 1/2 частку у спільній сумісній власності без її реального поділу, враховуючи неподільність речі. Таким чином, квартира залишається у спільній частковій власності сторін. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, поверненню позивачці з державного бюджету підлягає сума 950,00 гривень, із розрахунку: ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, що дорівнює 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 % від вартості 1/2 частини квартири (190 000,00 гривень) = 1 900,00 гривень/2= 950,00 гривень). Іншу частину витрат зі сплати судового збору суд залишає за позивачем. Підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивачки у сумі 7 000,00 гривень судом не встановлено, оскільки нею не дотримано вимог ч.3 ст. 137 ЦПК України щодо подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Outcome: approved