Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивачка в особі представника -Адвоката Сахнецького О.А. звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: [PERSON] , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 31 травня 2019 року об 11 год. 00 хв. водій [PERSON] рухаючись по пр-ту. Маяковського, 3, в м. Києві, керуючи тролейбусом 4038, не був уважним, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Мercedes» д.н.з. [NUMBER] . Автомобілем «Мercedes», д.н.з. [NUMBER] керував [PERSON] . Згідно з протоколом про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 269311 складеного стосовно [PERSON] внаслідок ДТП, яке мало місце 31.05.2019 по пр. Маяковського, 3, в м. Києві, обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим водій [PERSON] порушив п.п. 2.3.б, 13.1. ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль «Мercedes» д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] . Таким чином, внаслідок пошкодження автомобіля позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було закрито у зв`язку зі спливом передбаченого ст. 38 КУпАП, строку накладення адміністративного стягнення. Як вбачається постанови Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу було задоволено, постанову Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року - скасовано, визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 269311 [PERSON] , на момент ДТП, працював у КТРЕД «Київпастранс», тролейбус із номерним знаком [NUMBER] , керуючи яким [PERSON] порушив правила дорожнього руху та завдав шкоди Позивачу, належить КТРЕД «Київпастранс».Зазначене, а також лист Відповідача від 30.09.2020 року № 053/01- 3545, та лист Департаменту транспортної інфраструктури Київської міської державної адміністрації від 01.10.2020 року № 053-15493, в яких зазначено, що балансоутримувачем тролейбуса із номерним знаком [NUMBER] є філія КП «Київпастранс» Куренівське тролейбусне ремонтно- експлуатаційне депо, дозволяє зробити висновок про те, що [PERSON] порушив правила дорожнього руху та завдав шкоду Позивачу під час виконання трудових обов`язків, керуючи транспортом, що належить роботодавцю. Відповідно до Звіту № 61/61.06.19 про оцінку вартості матеріального збитку від 08 червня 2019 року (далі - Звіт) (копія додається), вартість матеріального збитку, завданого Позивачу внаслідок пошкодження 31.05.2019 року [PERSON] її автомобіля «Mercedes» д.н.з. [NUMBER] , складає 59 713,19 гри. Таким чином, зазначена сума є матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, як суб`єктом, відповідальним за відшкодування шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання останнім своїх трудових (службових) обов`язків. Крім того, на думку позивача, відповідачем має бути відшкодована моральна шкода, яка проявилась у тому, що позивачу довелось півтора роки чекати на постановлення законного та обґрунтованого рішення, на підставі якого вона отримала змогу звернутись із обґрунтованим позовом про стягнення шкоди. Автомобіль «Мercedes» д.н.з. [NUMBER] є єдиним транспортним засобом позивача, який використовувався в особистих та робочих цілях, а внаслідок його пошкодження, його використання стало неможливим, що спричинило значні незручності та понесло за собою втрати матеріального характеру. Пошкодження автомобіля призвело до значних переживань позивача, а відтак позивачка оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., яку вона також просить стягнути з відповідача. Отже, позивач просить стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь [PERSON] на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 59 713 (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот тринадцять) грн. 19 (дев`ятнадцять) коп., на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., на відшкодування послуг експерта за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку - 1 200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп., понесені судові витрати зі сплаті судового збору - 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп., витрати на правничу допомогу в сумі 15 600 (п`ятнадцять тисяч шістсот) гривень 00 коп., що в загальному розмірі складає 87 353 грн. 99 коп. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 20.11.2020 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Представник відповідача належним чином повідомлений судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції за адресою, що вказана в позовній заяві. 12.01.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого сторона відповідача визнала позовні вимоги, щодо відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, просили відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн., а також в задоволенні витрат на правничу допомогу. Свою позицію обґрунтовували тим, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. При цьому, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди за кермом перебував не сам позивач, а третя особа [PERSON] , а тому вказані підстави для отримання моральної шкоди є безпідставними. Щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу представник відповідача посилається на те, що позивачем в порушення вимог діючого законодавства до матеріалів позовної заяви не було долучено Договір про надання правової допомоги від 17.01.2020, а лише додаткову угоду № 1. Також, серед матеріалів відсутні докази сплати позивачем на користь Адвоката грошових коштів. Третя особа по справі повідомлялась судом про розгляд даної справи у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції за адресою місця проживання, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду за закінченням встановленого терміну зберігання. Правом надати пояснення з приводу обставин, що викладені в позовній заяві третя особа не скористалась. Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 31 травня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мercedes», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та тролейбуса № 4038 під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль «Мercedes», д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] . Зі змісту постанови вбачається, що водій [PERSON] 31 травня 2019 року о 11 год. 00 хв. рухаючись по пр. Маяковського, 3, в м. Києві, керуючи тролейбусом 4038, не був уважним, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Мercedes», д.н.з. [NUMBER] . В результаті ДТП обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2.3б, 13.1 ПДР. Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року було закрито провадження у справі відносно [PERSON] у зв`язку із спливом, передбаченого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення. Постановою Київського апеляційного суду від 21.10.2020 року постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року, скасовано. Визнано [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього кодексу. Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанова суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у завданні шкоди доведена належним чином та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доведенню не підлягає. Відповідно до Звіту № 61/61.06.19 про оцінку вартості матеріального збитку від 08 червня 2019 року, вартість матеріального збитку, завданого Позивачу внаслідок пошкодження 31.05.2019 року [PERSON] її автомобіля «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] , складає 59 713, 19 грн. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Виходячи з наведених норм права, шкода завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, враховуючи надані позивачкою докази, вимоги діючого законодавства, а також те, що відповідач визнав вимогу, щодо відшкодування з нього матеріальної шкоди в розмірі, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд дійшов висновку про стягнення з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь позивачки 59 713, 19 грн. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України зробленого на підставі розгляду справи № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року визначено, що виходячи з аналізу норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачем має бути відшкодована моральна шкода, яка проявилась у тому, що позивачу довелось півтора роки чекати на постановлення законного та обґрунтованого рішення, на підставі якого вона отримала змогу звернутись із обґрунтованим позовом про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП. При цьому, автомобіль «Мercedes», д.н.з. [NUMBER] , є єдиним транспортним засобом позивача, він використовувався позивачкою та її чоловіком в особистих та робочих цілях, а внаслідок його пошкодження, його використання стало неможливим, що спричинило значні незручності та понесло за собою втрати матеріального характеру. Пошкодження автомобіля призвело також до значних переживань позивача, яка змушена була ремонтувати автомобіль за власні кошти. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Також, суд враховує те, що пошкодження автомобіля, власником якого є позивач внесло суттєві зміни в життєві стосунки останнього, призвели до витрат часу для вирішення питання ремонту автомобіля, відшкодування завданої шкоди. А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. При вирішенні питання про відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу суд виходить з наступного. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним зазначити наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію Додаткової угоди № 1 від 17.01.2020 та Акт виконаних робіт. Представник відповідача просив суд в задоволенні вказаної вимоги відмовити в повному обсязі. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, потребу у вчинені відповідних дій адвокатом. Відповідно до наданих позивачем документів, вартість послуг з ознайомлення зі справою №754/17219/19 в суді - 1000 грн., вивчення справи №754/17219/19 - 2000 грн., підготовка та подання апеляційної скарги на постанову Деснянського районного суду м.Києва від 12.12.2019 - 1500 грн., участь у розгляді справи апеляційної інстанції - 3600 грн. не відносяться до розгляду вказаної даної справи судом, а є витратами, понесеними позивачкою по розгляду справи №754/17219/19 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , а відтак суд не вбачає підстав для задоволення даної частини вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки даної частини понесених витрат у загальному розмірі 8100 грн.. Відтак, з урахуванням умов договору про надання правової допомоги, Акту виконаних робіт, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в загальному розмірі 7500 грн. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому З урахуванням наведеного вище, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню судом. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial