Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебувала із відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19.07.2017 року розірвано. Вказала, що від подружнього життя з відповідачем [PERSON] у них народився син [PERSON] , [INFO] . Покликалася на те, що відповідач [PERSON] , згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06.05.2016р. сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] , до досягнення ним повноліття. Стверджує, що 08.11.2021р. їхній син досягнув повноліття, однак такий продовжує навчання, у зв`язку з чим надалі потребує матеріальної допомоги. Вважає, що відповідач має можливість надалі надавати матеріальну допомогу сину [PERSON] на час його навчання. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] в її (позивачки) користь аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, на весь час навчання, починаючи з 09.11.2021р. та до досягнення 23 років. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що підтримує повністю заявлені нею позовні вимоги, просить розглядати справу за її відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рушення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій вказав, що заявлені позовні вимоги визнає та погоджується сплачувати аліменти на утримання\~їхнього повнолітнього\~сина [PERSON] ,\~який продовжує\~навчання в розмірі 1500 гривень та просить розглядати справу за його відсутності. Крім того, надав медичну довідку щодо стану свого здоров`я. Ухвалою судді від 12.11.2021р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно з ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 19.07.2017р. - розірвано (справа №448/1182-16-ц). Від подружнього життя в сторін народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 06.05.2016р. ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 700 (сімсот) гривень щомісячно, починаючи з 29.03.2016р. і до досягнення дитиною повноліття. Син сторін, [PERSON] , [INFO] , вже досягнув повноліття, проте продовжує навчання, - навчається у Державному навчальному закладі «Судововишнянський професійний ліцей». Він навчається на денному відділенні по спеціальності «тракторист-машиніст». Повнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON] . Відповідач [PERSON] регулярно не надає коштів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, офіційно ніде не працевлаштований, однак має нерегулярний мінливий дохід. Вказані обставини підтверджуються заявою позивачки [PERSON] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.06.2012р.; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 19.07.2017р. про розірвання шлюбу; копією виконавчого листа №448/356/16-ц про стягнення аліментів; довідкою Державного навчального закладу «Судововишнянський професійний ліцей» №171 від 29.10.2021р.; довідкою про склад сім`ї позивачки [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зазначене випливає також з Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Зважаючи на заяву позивачки, а також враховуючи матеріали справи, суд погоджується з тим, що у зв`язку з навчанням повнолітнього сина сторін [PERSON] такий потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд вважає, що відповідач має змогу надавати майнову допомогу повнолітньому [PERSON] , який продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан дитини, майновий стан обох сторін, стан здоров?я відповідача, в тому числі те, що відповідач визнав даний позов, а також те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені. Відповідно до вимог ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно із 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підсумовуючи, зокрема, беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі,

Outcome: approved