Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], строком на рік, а також надати їй дозвіл без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], оформлювати документи (візи, паспорти, дозволи, будь-які інші документи), які необхідні для виїзду за межі України та виїзду [PERSON], [INFO], за межі України. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2016 року по 2017 рік. [INFO] у них народився син [PERSON]. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді сина не приймає, вона самостійно несе усі витрати по утриманню і вихованню сина. Дитина хворіє та потребує стаціонарного лікування. Вона має можливість і намір забезпечити повноцінне лікування та відпочинок сину в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, що також має сприяти підвищенню рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що безумовно в інтересах дитини і є належним виконанням батьківських обов'язків. Вона бажає провести обстеження, лікування та відпочинок дитини за кордоном, а саме у Федеративній Республіці Німеччина - країні Європейського Союзу. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханнями надати їй дозвіл на виїзд сина, але вони були проігноровані без жодних вагомих аргументів, які б пояснювали його відмову в оформленні документів, у зв'язку з чим вона звернулась з даним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але від її представника надійшла заява, в якій він вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але судові повістки повернутись на адресу суду з відміткою спецкур'єра «від отримання відмовився», а тому за згодою позивачки суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2016 року по 2017 рік. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] (а.с. 4). З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді сина не приймає, позивачка самостійно несе усі витрати по утриманню і вихованню сина. Неповнолітній [PERSON] потребує стаціонарного лікування, що підтверджується історією хвороби № 720 (а.с.10-11). Після частих звернень до лікарів, дитині було рекомендовано пройти курс лікування за кордоном. Позивачка вказує, що має можливість і намір забезпечити повноцінне лікування та відпочинок сина за кордоном, а саме у Федеративній Республіці Німеччина - країні Європейського Союзу, що також має сприяти підвищенню рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що безумовно в інтересах дитини і є належним виконанням батьківських обов'язків. В березні 2017 року вона звернулась до туристичного агентства «[INFO]» (ФОП [PERSON]) з питання отримання туристичних послуг, а саме оформлення документів на отримання візи для тимчасового виїзду у Німеччину (місто Мюнхен) для свого сина [PERSON], [INFO], а також бронювання авіабілетів та готелю на себе на свого сина, але не скористалась наданими послугами для свого сина [PERSON], у зв'язку з відсутністю згоди його батька [PERSON], на виїзд сина за кордон, що підтверджується довідкою туристичного агентства «[INFO]» № 75 від 03.08.2017 року (а.с.12). Відповідно до листа німецьких лікарів від 28.07.2017 року, [PERSON] страждає від хронічного захворювання очей та стоїть у Офтальмологічному Центрі ЕвроМедСервіс на лікуванні. Подальше лікування включає в себе протягом наступних 3-х років багато поточних контролей з інтервалом в шість місяців, або 2 рази на рік (а.с.14). Позивачка зверталась до відповідача з проханнями надати їй дозвіл на виїзд сина, про що свідчить відповідний лист (а.с.20), але воно було ним проігноровано без жодних вагомих аргументів, які б пояснювали його відмову в оформленні документів. На підставі ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі, або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 3, 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». У абзаці 8 ч. 2 ст. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, чинним законодавством передбачена необхідність згоди обох батьків на виїзд дитини за кордон, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків у разі, якщо дитина не досягла 16-річного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Для виїзду [PERSON], [INFO], за кордон необхідна згода батька, але у зв'язку з тим, що відповідач ігнорує прохання позивачки, а також відмовляється від отримання викликів до суду, що свідчить про його небажання виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до сина, позивачка позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду на виїзд неповнолітнього сина, а тому суд приходить до висновку, що необхідно дозволити дитині виїзд за кордон у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON]

Outcome: approved