Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати укладений між сторонами шлюб, який зареєстрований 25.01.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №40. В обґрунтування позову зазначила, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки шлюбні відносини фактично припинені, бо вони з чоловіком мають різні погляди на шлюб та сім'ю. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та зазначила, що підтримує позовні вимоги. Також позивачка просила не відшкодовувати понесені нею судові витрати. Відповідач надав суду заяву, в якій також просив розглянути справу без його участі і зазначив, що позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 25.01.2013р. сторони уклали шлюб /а.с.3/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку: Діана 06.07.2013р.н. /а.с.4/. Протягом останніх років відносини сторін погіршувались, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мають різні погляди на шлюб та сімю і на ґрунті цього між ними виникають сварки, що негативно впливає на психічний стан дітей. На теперішній час сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства, у зв'язку з чим шлюб між ними носить формальний характер. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам сторін. На момент розгляду справи судом перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України відсутні. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. На теперішній час спору з приводу місця проживання та порядку участі батьків у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини між сторонами також немає. В добровільному порядку відповідач відмовляється від розірвання шлюбу, а тому позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник із шлюбних відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на характер спірних відносин, зміст позовних вимог, враховуючи положення ст.ст.24, 110, 112 СК, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд, зважаючи на вимоги ст.111 СК, вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їх інтересам і не матиме результату, бо вони дійшли остаточного висновку про неможливість спільного проживання та перебування у шлюбних відносинах. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивачки про покладення судових витрат на неї. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved