Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до Маріупольської міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «МЖКбуд» про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на підставі рішення Маріупольського виконавчого комітету № 167/1 від 17.04.1991 року ЗАТ «МЖКбуд», правонаступником якого є ТОВ «МЖКбуд», побудувало підземні гаражі за адресою: [ADDRESS] , які було введено в експлуатацію на підставі акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 18.11.1998 року. При цьому, відповідно до договору № 3а від 050.1.1996 року [PERSON] передав підряднику ЗАТ «МЖКбуд» будівельні матеріали та вироби для будівництва одного бокса в підземному гаражі, а підрядник, у свою чергу, зобов`язався надати у власність [PERSON] один бокс для зберігання автомобіля в підземному гаражі після закінчення будівництва. На підставі загальних борів ЗАТ «МЖКбуд» від 25.09.1998 року прийнято рішення про надання [PERSON] боксу № [NUMBER] для зберігання автомобіля. На підставі зазначених документів Маріупольським бюро технічної інвентаризації було підготовлено відповідний висновок для Маріупольського виконавчого комітету для прийняття рішення про видачу свідоцтва про право власності на гараж № [NUMBER] , площею 21.8 кв.м. на ім`я [PERSON] , однак за життя останній документи на право власності на гарах не отримав. [INFO] [PERSON] помер за місцем своєї, та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді гаражу № [NUMBER] , розташованому по [ADDRESS] . Позивачка була зареєстрована та проживала разом з померлим [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тому згідно положень ст.ст. 1261, 1268 фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка та із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталась. Донька померлого [PERSON] - [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, тому вважається такою, що спадщину не прийняла. Інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не має. У вересні 2020 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Лашиної Н.Г. для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом, однак постановою нотаріуса № 279/02-31 від 03.09.2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на гараж, у зв`язку із чим позивачка звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вирішення справи залишила на розсуд суду. Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерті серії [NUMBER] , виданого 08 вересня 2012 року (а.с.12). На момент смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 25 червня 2002 року (а.с.6). На момент смерті [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 28 листопада 1996 року та копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 1996 року (а.с.5,7), а також копією довідки Відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 099-99.01-03964 від 29 липня 2020 року (а.с.35). За життя [PERSON] уклав з ЗАТ «МЖКбуд» договір № 3а від 05.01.1996 року, згідно якого [PERSON] зобов`язався передати забудовнику будівельні матеріали для будівництва одного боксу у підземному гаражі, а підрядник зобов`язався надати у власність [PERSON] один бокс у підземному гаражі (а.с.16). Згідно виписки з протоколу загальних зборів ЗАТ «МЖКбуд» № 28 від 25 вересня 1998 року, прийнято рішення про надання [PERSON] боксу № [NUMBER] для зберігання автомобіля (а.с.17). Згідно акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації від 18 листопада 1998 року, введено в експлуатацію підземні гаражі за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Як вбачається з висновку Маріупольського бюро технічної інвентаризації Донецької області № 12587 від 31 жовтня 2011 року, згідно обстеження гаражу № [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] , з матеріалів справи та наданих документів встановлено, підземні гаражі побудовані ЗАТ «МЖКбуд» на підставі рішення Маріупольського виконавчого комітету № 167/1 від 17 квітня 1991 року та прийняті в експлуатацію відповідно до акту приймання від 18 листопада 1998 року. Гараж-бокс № [NUMBER] , площею 21,8 кв.м. був побудований за кошти [PERSON] , відповідно до договору № 3а від 05 січня 1996 року, та переданий у власність останнього протоколом зборів ЗАТ «МЖКбуд» № 28 від 25 вересня 1998 року. Були направлені документи до Маріупольського виконавчого комітету для прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на власність на гараж № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с.13). Разом з тим, [PERSON] документів про право власності на гараж за життя не отримав. Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Лашиної Н.Г. для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом, однак постановою нотаріуса № 279/02-31 від 03 вересня 2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на гараж (а.с.57). Інші спадкоємці, крім позивачки, які б у встановлений законом строк звернулись із заявою про прийняття спадщини, відсутні, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61523377 від 03 вересня 2020 року (а.с.14), та копією матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.31-60). Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України, передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не оформив своїх майнових прав та не здійснив державну реєстрацію такого права. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За змістом ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. За змістом ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, той факт, що [PERSON] за життя не оформив своїх майнових прав на гараж № [NUMBER] , розташований за адресою: [ADDRESS] , та не здійснив державної реєстрацію права, не спростовує факт набуття такого права, та входження його до складу спадщини. У зв`язку із тим, що позивачка проживала постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що підлягають захисту права позивача в обраний нею спосіб, шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді гаражу, оскільки позивачкою дотримано всіх визначених законодавством обставин для набуття права власності на спадщину, однак своє право вона не в змозі реалізувати. Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, оскільки за змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ст.ст. 16, 182, 328, 334, 1216, 1218, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved