Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом, підставу якого змінила 16.01.2017 року, до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки з тих підстав, що її матері [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки, загальним розміром 0,633 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області. 08.01.1999 року мати [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй на день смерті майно, яке вона заповіла позивачці. Позивачка прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] та бажає оформити право власності на вищевказані земельні ділянки на своє імя. В нотаріальному порядку їй було відмовлено в оформленні спадщини у звязку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, який належав померлій [PERSON], був виданий після її смерті. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] (позивачка) просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянки загальним розміром 0,633 га, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 048028 від 10.12.2003 року, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, та належать їй в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просила його задовольнити та справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що не заперечує щодо задоволення позову та просив розгляд справи провести без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Судом встановлено, що згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії IФ № 048028 від 10.12.2003 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 389, [PERSON] на підставі розпорядження Тлумацької РДА № 719 від 08.10.2003 року належало право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 2625684500:08:007:0254 та 2625684500:08:007:0099 загальною площею 0,633 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 7). 08.01.1999 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Ще за життя [PERSON] посвідчила на імя доньки [PERSON] (свідоцтво про народження, а.с. 9) заповіт, яким заповіла все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 28.12.1998 року (а.с. 27 зворот). Позивачка 12.02.1987 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Смикавчук» (витяг, а.с. 11). Проте, 27.03.2003 року шлюб між ним було розірвано та позивачці було залишено шлюбне прізвище «Смикавчук» (свідоцтво про розірвання шлюбу, а.с. 10) Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Позивачка прийняла спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], оскільки вступила в управління спадковим майном та до дня смерті спадкодавця проживала разом з нею, що підтверджується довідкою Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 328 від 21.10.2016 року (а.с. 4), а також отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, успадкувавши 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та цілий житловий будинок з господарськими будівлями (а.с. 49, 50). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 385/2001, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 24-44), згідно якої [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Згідно виписки з погосподарської книги № 5 Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року [PERSON], яка була головою колгоспного двору, проживала разом з донькою [PERSON] (позивачка) та онукою [PERSON] (а.с. 5). Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на земельні ділянки загальною площею 0,633 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої матері [PERSON] В нотаріальному порядку позивачці було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на земельні ділянки у звязку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, який належить померлій [PERSON], був виданий після смерті спадкодавця, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківсьої області № 873/02-31 від 07.12.2016 року (а.с. 8). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.),

Outcome: approved