Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] на підставі рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 1 грудня 2015 року, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , встановивши їх в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, стягнути з відповідача на її користь судові витрати по оплаті правничої допомоги. В обґрунтування вимог зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу є дочка [PERSON] . Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 листопада 2015 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Сума аліментів, що стягуються з відповідача, на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини. З часу прийняття судового рішення про стягнення аліментів дочка подорослішала, з вересня цього року піде до школи, а тому потребує додаткових витрат на шкільне приладдя, одяг, забезпечення необхідних речей для подальшого навчання та розвитку, змінились ціни на основні життєво-необхідні товари. Внаслідок підвищення прожиткового мінімуму для дітей, присуджений судом розмір аліментів є нижчим від гарантованого законом. Її матеріальне становище погіршилося у зв`язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, дитячого одягу, засобів дитячої гігієни, збільшенням витрат на сферу послуг, комунальних платежів, окрім того, вона не працює в зв`язку з доглядом за новонародженою дитиною від іншого шлюбу та не має постійного доходу. Відповідач інших осіб на утриманні не має, систематично працює по тимчасових заробітках в Польщі, де отримує значні доходи, є одиноким, фізично здоровим, а тому має можливість працювати та надавати фінансову допомогу на утриманні дочки у зазначеному нею розмірі. 4 березня 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечення зазначає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження зміни її матеріального стану, не подано відомостей про матеріальний стан та джерела доходів іншого члена її сім`ї, з яким вона проживає, тобто її чоловіка, не зазначено про джерела доходів, за рахунок яких вона щомісячно підтримувала свій необхідний матеріальний стан (допомога батьків тощо, інші джерела) та чому такі доходи змінились (припинились), не вказано де та в яких умовах вона проживає з дитиною, чи змінились умови її проживання (винаймає квартиру чи має власну квартиру на праві власності). Також позивачка не надала суду доказів про зміну його матеріального стану. Остання забороняє йому бачитись з дитиною та робити їй подарунки, усі контакти з цього приводу (телефонні дзвінки тощо) ігнорує. Особисто у нього є сумніви з приводу того, що кошти, які він щомісячно виплачує як аліменти, йдуть безпосередньо на утримання його дочки. Він заперечує щодо стягнення з нього на користь держави судового збору у розмірі 840 грн. 80 грн., оскільки позивачка від сплати зазначеного збору звільнена. Не надано останньою доказів про надання їй правничої допомоги адвокатом, а тому підстави для стягнення на її користь судових витрат також відсутні. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву зі змісту якої вбачається, що вона позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у позові відмовити з викладених у відзиві на позов підстав. Заслухавши пояснення відповідача та з`ясувавши обставини справи і дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції [PERSON] змінила своє прізвище у зв`язку з одруженням на [PERSON] (а.с. 9). Неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю - позивачкою [PERSON] , про що не заперечив в судовому засіданні відповідач. Згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 листопада 2015 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно (а.с. 7, 8). За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). За змістом ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі Суд визначає за заявою одержувача (ч. 1 ст. 184 СК України). Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій сумі проводиться з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України у своїй постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 висловив правову позицію про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З часу присудження судом аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. змінився сімейний стан позивачка, яка у зв`язку з народженням ще однієї дитини не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку. Окрім того, дитина сторін подорослішала, збільшилися витрати на її утримання, що у сукупності з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, свідчить про погіршення матеріального стану позивачки і про те, що присуджений судом розмір аліментів не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дочки відповідача. Судом встановлено і те, що з часу присудження аліментів у твердій грошовій сумі змінився також матеріальний стан відповідача, останній працює в ПП «Волинь-еліта Плюс», має регулярний дохід, розмір якого за січень, лютий 2020 року склав по 4730 грн., інші утриманці у нього відсутні. З огляду на вищезазначені обставини та стан здоров`я дитини, яка хворіє та потребує лікування (а.с. 35), суд дійшов висновку, що належить змінити спосіб та розмір аліментів і стягувати їх з відповідача на утримання його неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. [PERSON] спроможний сплачувати аліменти у зазначеному розмірі і вони забезпечать необхідні потреби його неповнолітньої дитини. Розмір доходу чоловіка позивачки, з яким остання проживає на даний час, не впливає на вирішення питання щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дочки [PERSON] , оскільки обов`язок утримувати дитину покладається на батьків. Не є підставою для відмови у задоволені позовних вимог посилання відповідача про створення йому позивачкою перешкод у спілкуванні з дочкою, оскільки законодавством України визначено окремий порядок вирішення зазначеного питання. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, належить стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивачки належить стягнути понесені останньою та документально підтверджені (а.с. 12) витрати на професійну правничу допомогу, що полягала у підготовці до суду позовної заяви, в розмірі 500 грн.

Outcome: approved