Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на наступне. 28 серпня 2007 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського РУЮ у Полтавській області, актовий запис № 87. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Спочатку їхнього подружнього життя з відповідачем стосунки були нормальними, але згодом з'ясувалося, що їхній шлюб є помилкою, сімейне життя не склалося, вони мають різні погляди на життя, на ґрунті взаємних непорозумінь, звинувачень виникають постійні сварки, по цій причині вони втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного, фактичні шлюбні відносини між ними припинились і поновлювати їх вони не збираються, спільне господарство вони не ведуть та приживають окремо, примирення, подальше спільне проживання і збереження шлюбу між нею та відповідачем неможливе, а подальше подружнє життя з відповідачем буде суперечити її інтересам. Малолітній син перебуває на її повному утриманні, проживає з нею і спору про його місце проживання не має, в даний час вона працює і отримує невелику заробітну плату, інших джерел доходу не має. Відповідач ухиляється від витрат, пов'язаних з утриманням та вихованням дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча він здоровий та працездатний, має постійний дохід, ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини ставить її сім'ю у дуже скрутне матеріальне становище, вважає, що відповідач повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття, а тому прохає шлюб між ними розірвати, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частки всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує /а.с. 19/. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився без поважної причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с.18/. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28 серпня 2007 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського РУЮ у Полтавській області 28 серпня 2007 року, актовий запис № 87 /а.с.6/. Судом також встановлено, що сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського РУЮ у Полтавській області 31 серпня 2009 року /а.с. 7/. Син проживає з матір'ю - [PERSON], що підтверджується довідкою Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області від 16 лютого 2016 року № 02-34/1338 /а.с.10/. Також судом встановлено, що сімейне життя сторін не склалося, вони мають різні погляди на життя, на ґрунті взаємних непорозумінь, звинувачень виникають постійні сварки, з цієї причини вони втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного, фактичні шлюбні відносини між ними припинились і поновлювати їх вони не збираються, спільне господарство вони не ведуть та приживають окремо, примирення, подальше спільне проживання і збереження шлюбу між позивачкою та відповідачем неможливе, а подальше подружнє життя з відповідачем буде суперечити інтересам позивачки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із подружжя, що встановлено судом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб підлягає розірванню. Також судом встановлено, що син знаходиться на утриманні матері, відповідач не приймає участі в її утриманні, матеріальну допомогу в грошовій чи натуральній формі не надає. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З наведених підстав, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову про стягнення аліментів в розмірі 551,20 грн., та стягнути на користь позивачки суму сплаченого судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved