Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить суд: -розірвати договір найму квартири [ADDRESS], укладений 19 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON]; -виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі за житло у розмірі 41430 грн.; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по оплаті комунальних платежів в сумі 2471,41 грн.; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивака є власницею квартири [ADDRESS], яку на підставі договору комерційного найму житлового приміщення передала в найм [PERSON] Плата за оренду житлового приміщення встановлена у розмірі 150 євро в гривневому еквіваленті за середнім банківським курсом на день оплати, які мають сплачуватися до 25 числа кожного місяця за 1 місяць наперед. Починаючи з 2013 року [PERSON] почав грубо порушувати умови договору в частині орендної плати а також плати за комунальні послуги. Як наслідок, утворилася зазначена позивачкою заборгованість з орендної плати та оплати комунальних послуг. Наслідок несплати орендної плати протягом більш ніж за шість місяців, за твердженням позивачки, надає їй право вимагати виселення [PERSON] разом з його дружиною [PERSON] із квартири позивачки без наданням їм іншого житла. Крім цього, позивачка посилається на те, що неправомірними діями відповідача [PERSON] їй завдано й моральну шкоду, розмір відшкодування якої вона оцінює в 10000 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідач [PERSON] в суді визнав позовні вимоги в частині розірвання договору комерційного найму квартири, виселення без надання іншого жилого приміщення, стягнення заборгованості з орендної плати. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг визнав частково. На його думку, заборгованість з оплати послуг водопостачання була б меншою, якби він мав відомості про термін повірки лічильника та здійснив його вчасну повірку. Відповідачка [PERSON], належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідачки. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копії договору купівлі-продажу (а.с. 8-9) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11), 20 вересня 2003 року позивачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєструвала 15 листопада 2003 року. Згідно ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату Позивачкою надано договір комерційного найму жилого приміщення (а.с. 95-97), укладеного нею 19 липня 2010 року з відповідачем [PERSON], за яким позивачка передала відповідачу та таким, що постійно проживають з ним особам, житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], у тимчасове оплатне володіння та користування для проживання (п. 1.1). Сторонами визнаний той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі вказаного договору заселилися до квартири та продовжують мешкати в ній і на час розгляду справи в суді. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати та комунальних послуг, суд виходить з наступного. Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. За п.п. 4.1, 4.2 вказаного договору, щомісячна плата за найм жилого приміщення складає гривневий еквівалент 150 євро по середньому банківському курсу на день оплати. Плата за найм жилого приміщення здійснюється щомісячно 25 числа поточного місяця за 1 місяць наперед. Як визначено сторонами договору у п. 4.3 та додатковій угоді до договору, оплату використаної електроенергії та води здійснює наймач згідно показів лічильника. За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідачем [PERSON] визнаний той факт, що починаючи з січня 2014 року він орендну плату оплачував несвоєчасно та не в повному обсязі, а з лютого 2015 року взагалі припинив оплачувати. Позивач стверджує, що внаслідок наведених дій відповідача утворилася заборгованість з орендної плати у розмірі 41430 грн. Розмір заборгованості з орендної плати [PERSON] визнаний в повному обсязі, і на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України судом не перевіряється. З копії довідки КП «Дніпроводоканал» від 28 червня 2015 року (а.с. 42) вбачається, що заборгованість за послуг централізованого водопостачання та водовідведення, які надавалася в квартиру позивачки, складає 2186 грн. За копією рахунку на оплату послуг з постачання електричної енергії, заборгованість з вказаних послуг, які надавалися в квартиру позивачки, станом на 01 травня 2015 року складає 284,87 грн. Позивачкою надані копії банківських квитанцій (а.с. 98, 99), за якими вказана заборгованість була сплачена особисто нею 31 серпня 2015 року. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплати суму боргу. Доводи відповідача щодо необізнаності з терміном повірки лічильника води судом відхиляються, оскільки за змістом договору найму відповідач мав сплачувати саме нараховані комунальні платежі, а не ті, які могли б бути нараховані у меншому обсязі. За наведених обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині розірвання договору найму, суд виходить з того, що згідно вимог ч. 2 ст. 825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Відповідачем визнаний той факт, що заборгованість з внесення орендної плати за житло складає більше ніж 6 місяців. За таких обставин, наявні визначені п. 1 ч. 2 ст. 825 ЦК України підстави для розірвання договору майну житла і відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині виселення відповідачів, суд керується приписами ст. 826 ЦПК України, за якими у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Оскільки договір найму житла судом розірвано, відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 826 ЦК України підлягають виселенню з квартири позивачки без надання їм іншого житла і відповідні позовні вимоги також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Оскільки ані законом, ані укладеним сторонами договором найму житла не передбачено відшкодування моральної шкоди як наслідок невиконання договірних зобов'язань, відповідні половні вимоги не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Суд враховує, що позивачкою понесені судові витрати, які згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами, а саме: -з оплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру - 439,01 грн. (а.с. 1); -з оплати судового збору за позовні вимоги немайнового характеру - 243,60 грн. (а.с. 1); При цьому суд враховує роз'яснення, викладені у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Оскільки позовні вимоги немайнового характеру пред'являються до обох відповідачів, з кожного із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню відповідні судові витрати у розмірі по 121,80 грн. (243,6 / 2). Крім цього, з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягають стягненню в повному обсязі понесені останньою судові витрати зі сплати судового за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 439,01 грн.

Outcome: partial