Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] у грудні 2016 р. звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за період з 01 лютого 2015 р. по 14.08.2015 р. у розмірі 11 888,32 грн., середній заробіток за затримку виплати заробітної плати за період з 14.08.2015 р. по 01.12.2016 р. в розмірі 26 266,68 грн., компенсацію за затримку розрахунку в розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. Позивачка в обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що з липня 1973 р. вона працювала у відповідача на посаді майстра автоматичної телефонної станції та відповідно до наказу № 44-к від 14.08.2015 р. її було звільнено з посади за угодою сторін згідно ст. 36 КЗпП України. Проте, на час звільнення позивачки та до теперішнього часу відповідач не провів повного розрахунку з позивачкою по заробітній платі, у зв'язку з чим остання просить суд задовольнити позов. 27.04.2017 р. позивачка подала розрахунок середньої заробітної плати, відповідно до якого просила суд стягнути з відповідача на її корить заробітну плату за весь час затримки розрахунку за період з 15.08.2015 р. по 14.12.2016 р. в розмірі 29 580,00 грн. з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 145 днів помножених на 204 робочих днів затримки розрахунку. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.05.2017 р. провадження по справі за позовом [PERSON] в частині стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі закрито. В судовому засіданні позивачка остаточно визначила обсяг своїх вимог та просила суд стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.08.2015 р. по 14.12.2016 р. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала подала письмові заперечення, та просила у позові відмовити (а.с. 26-30). При цьому, в судовому засіданні представник відповідача подала додаткові письмові пояснення в яких визнала суму компенсації за період з січня 2015 р. по грудень 2016 р. в розмірі 2 051,53 грн., в іншій частині позову просила відмовити (а.с. 45-51). В подальші судові засідання представник не з'явилась, яка про час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останньої. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі Наказу № 73 від 10.07.1973 р. прийнята на роботу до ПАТ «ТК «Пролісок» (а.с. 9). Відповідно до Наказу ПАТ «ТК «Пролісок» № 52-к від 07.07.2014 р. та особистої заяви позивачки [PERSON], останній встановлений неповний робочий день , а саме - 23 години на тиждень, а саме: понеділок - 8 годин, середа - 8 годин, п'ятниця - 7 годин (а.с. 52, 53). Судом встановлено, що відповідно до з наказу № 44-к від 14.08.2015 р. позивачку [PERSON] з 14.08.2015 р. звільнено з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 10, 11). Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наданої відповідачем Довідки про середню заробітну плату № 18 від 16.04.2017 р. середньоденна заробітна плата позивачки [PERSON] становить 137,13 грн. та середньомісячна заробітна плата становить 1 371,34 грн. за період з серпня 2014 р. по липень 2015 р. (а.с. 59). Проте, суд не приймає до уваги надану відповідачем Довідку щодо розрахунку середньомісячної та середньоденної заробітної плати позивачки [PERSON], оскільки вказана довідка суперечить Акту звіряння з працівником по нарахуванню та виплаті заробітної плати за 2015 р., підписаної як позивачкою [PERSON] так і ПАТ «СК «Пролісок» в особі головного бухгалтера [PERSON] (а.с. 32, 59). Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організації повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено та підтверджено сторонами, що остаточний розрахунок був проведений з позивачкою [PERSON], 15 грудня 2016 р., якій було виплачено кінцеву суму розрахунку в розмірі 9 080,50 грн. (а.с. 32, 33, 34). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що час затримки розрахунку з позивачкою за період 14.08.2015 р. по 15.12.2016 р. становить 340 робочих днів, а тому суд вважає за необхідним стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку виходячи з наступного розрахунку. Як вбачається з вказаного вище Акту звіряння з працівником по нарахуванню та виплаті заробітної плати за 2015 р., заробітна плата позивачки [PERSON] становить: за червень 2015 р. - 2 090,55 грн., липень 2015 р. - 1 824,60 грн. та серпень - 1 087,78 грн. (а.с. 32), що разом становить 5 002, 93 грн., які необхідно поділити на 33 відпрацьованих робочих днів цих місяців (враховуючи неповний робочий час), що становитиме 151,60 грн. середньо денної заробітної плати та помножити на 340 днів затримки розрахунку, що дорівнюватиме 51 544,00 грн. компенсації за час затримки розрахунку. Таким чином, з відповідача на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню в примусовому порядку сума компенсації за час затримки розрахунку в розмірі 51 544,00 грн. Суд, виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи докази, надані позивачкою обґрунтованість спричинення останній моральних страждань, вважає суму 3 000 грн., яку просить стягнути позивачка з відповідача, співмірною та такою, що підлягає задоволенню. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивачкою відповідно ст. 60 ЦПК України, доведені в судовому засіданні позовні вимоги, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 47, 83, 116, 117, 2371 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», суд -

Outcome: approved