Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, уточнивши його (а. с. 2, 43), в якому просила встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавицею, [PERSON], яка померла 11 червня 2010 року в селі Мартове, вулиця Щорса, будинок 19, Печенізького району, Харківської області, а також визначити їй додатковий строк терміном на три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини за законом. Пояснила, що без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею прийняття нею спадщини після смерті останньої є неможливим. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 13 листопада 2015 року звернулась до приватного нотаріуса Печенізького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та надала всі документи на майно померлої, проте після спливу шестимісячного строку, у звязку з чим, нотаріус відмовив їй у вчиненні відповідної нотаріальної дії. Позивачка стверджувала, що причиною пропуску цього строку стала її необізнаність щодо норм цивільного права, адже після розлучення з чоловіком вона з дітьми фактично проживала з матірю, [PERSON], вела з нею спільне господарство, доглядала за нею, тому вважала себе такою, що згідно із частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України прийняла спадщину фактично. В судове засідання відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не зявились, про дату та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином (а. с. 16, 19, 58), через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, проти задоволення позову не заперечували (а. с. 17, 20). Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 11 червня 2010 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 262246, виданим 21 червня 2010 року Мартівською сільською радою Печенізького району Харківської області, актовий запис за № 28 (а. с. 8). [PERSON], позивачка по справі, є рідною донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії IІ-ВЛ № 485174, виданим 4 грудня 1980 року завідуючим відділом (бюро) запису актів громадянського стану виконавчого комітету Чугуївської районної Ради депутатів трудящих Харківської області, актовий запис № 8 від (а. с. 5); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00003875584, серії РК № 388059 від 25 червня 2010 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печенізького районного управління юстиції Харківської області, згідно з яким дошлюбне прізвище позивачки зазначене як «Кравченко» (а. с. 7); а також свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 094639 від 18 серпня 2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Чугуївському району Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис за № 386, відповідно до якого після розірвання шлюбу позивачка залишила прізвище «Сєліна» (а. с. 6). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] з 1990 року по день смерті останньої за адресою: Харківська область, Печенізький район, село Мартове, вулиця Щорса, будинок № 19. Пояснили, що знайомі з родиною позивачки з 1976 року, за життя [PERSON] часто спілкувались з ними, свідки підтвердили, що позивачка є донькою [PERSON], та після смерті спадкодавиці позивачка продовжує проживати у цьому будинку. Як убачається з довідки виконавчого комітету Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області № 863 від 13 листопада 2015 року за відомостями погосподарської книги цієї ж ради станом на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. На момент смерті, разом з нею були зареєстровані та проживали: онука [PERSON] з 1 грудня 2000 року по теперішній час; онука [PERSON] з 14 березня 2003 року по теперішній час (а. с. 9). Згідно з актом підтвердження проживання без реєстрації, складеним 26 листопада 2015 року депутатом Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області [PERSON] та посвідченим 7 грудня 2015 року за реєстровим № 186 секретарем виконкому Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області [PERSON], [PERSON], [INFO], дійсно проживає в [INFO] з 2000 року без реєстрації по теперішній час (а. с. 51). Брат позивачки - [PERSON] відмовився від спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON], про що 12 листопада 2015 року особисто надав заяву державному нотаріусу Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за № 1494 (а. с. 10). Листом приватного нотаріусу Печенізького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] № 672/01-16 від 4 грудня 2015 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із неподанням заяви про прийняття спадщини в порядку статті 1269 Цивільного кодексу України та спливом шестимісячного строку, встановлено статтею 1270 цього ж кодексу України (а. с. 38). Відповідно до листа приватного нотаріуса Печенізького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] № 678/01-16 від 7 грудня 2015 року та сформованої ним Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від тієї ж дати після смерті [PERSON], померлої 11 червня 2010 року, ніхто з її спадкоємців із заявою про прийняття спадщини не звертався, спадкова справа після смерті останньої не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а. с. 34-36). Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Пояснення позивачки узгоджуються з актом підтвердження її проживання без реєстрації за адресою: Харківська область, Печенізький район, село Мартове, вулиця Щорса, будинок 19, та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні. Зазначені докази в їх сукупності беззаперечно свідчать про наявність обставин, які доводять факт проживання позивачки та [PERSON] за однією і тією самою адресою. Дослідивши та проаналізувавши надані позивачкою докази, суд дійшов висновку про їхню достатність для доведення факту, який має юридичне значення, та не вбачає підстав, які б давали підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість відомостей, повідомлених свідками, оскільки дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, а надані ними показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до частини 3\~статті 1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлення даного факту має для позивачки юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення у неї особистих майнових прав, зокрема, право на спадкування після смерті її матері [PERSON] Разом з тим, суд відмовляє у позові в частині визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], у порядку спадкування за законом, з огляду на наступне. За приписами частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24\~постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 Цивільного кодексу України. Суд, відповідно до вимог пункту 24 вказаної постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, згідно пункту 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. На підставі вищевикладеного, виходячи з наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, що є підставою для відмови їй у цій частині позову.

Outcome: partial