Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 07.11.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 31.03.2021 року нею подано до суду заяву про розірвання шлюбу з відповідачем. На теперішній час вони разом із донькою продовжують мешкати разом за адресою: [ADDRESS] . Але відповідач фактично не контактує ані з нею, ані з донькою, не приймає участі в утриманні та вихованні доньки. Вона самостійно здійснює догляд за дитиною та особисто несе витрати щодо утримання дитини, забезпечення її лікування, харчування, на покупку одягу та іграшок. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.04.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 07.04.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В призначене судове засідання сторони не з`явились. В наданому клопотанні позивачка просила розглядати справу без її участі та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Відповідач в наданій письмовій заяві визнав позов, не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог та також просив розглядати справу без його участі. Враховуючи зазначене та положення ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, судом було ухвалено про подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін, за наявними матеріалами справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 07.11.2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . На теперішній час сторони разом із донькою продовжують мешкати разом за адресою: [ADDRESS] . Проте, 31.03.2021 року позивачкою до суду подано позов про розірвання шлюбу із відповідачем. В своєму позові позивачка посилалась на те, що відповідач фактично не контактує ані з нею, ані з донькою, не приймає участі в утриманні та вихованні доньки. Вона самостійно здійснює догляд за дитиною та особисто несе витрати щодо утримання дитини, забезпечення її лікування, харчування, на покупку одягу та іграшок. Відповідач в наданій заяві посилався на те, що за спільною домовленістю із позивачкою їх донька за будь-яких умов залишиться проживати з матір`ю та, враховуючи, що останньою здійснюється догляд за дитиною та її утримання, він визнає позов та зобов`язується сплачувати аліменти на дитини в заявленому у позові розмірі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, суд приходить до висновку, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, розмір встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнання позову відповідачем в повному обсязі, в зв`язку з чим, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.04.2021 року (дня пред`явлення позову) та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved