Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено договір про споживче кредитування №85019381596 від 09 грудня 2013 року терміном погашення кредиту 1,5 років. Позивачка зазначала, що сумарний щомісячний платіж був встановлений в сумі 102,60 грн. Однак, пізніше вона звернулася до представника відповідача з проханням внести зміни в графік погашення кредиту з метою зменшення терміну кредитування і, відповідно, дострокового виконання нею умов договору. Представник банку повідомив її, що це можливо, та розрахував їй щомісячний платіж в розмірі 460 грн., запевнивши її при цьому, що додаткової угоди укладати не потрібно. Позивачка вказувала на те, що як і домовилися, вона здійснила три платежі по 460 грн. на протязі двох місяців та з метою впевнитись у повному виконанні своїх зобовязань за договором кредитування, звернулася знову до того ж представника банку. Останній запевнив її в тому, що свої фінансові зобовязання вона виконала повністю і, таким чином договір вважається виконаним. Однак, 13.02.2015 року телефонним дзвінком представник відповідача повідомив, що за нею рахується якась заборгованість по тому ж договору кредитування, за яким, вона вважала, повністю розрахувалася. 18.02.2015 року позивачка на адресу банку надіслала заяву щодо перерахування суми заборгованості по кредитному договору. На подальші неодноразові звернення щодо надання відповіді на її звернення їй давалися обіцянки в телефонному режимі про те, що відповідь буде надіслана поштою у найближчий час. А 19.03.2015 року вона отримала усну інформацію, що нібито відповідь їй вже надіслана. Однак такої вона не отримувала. Позивачка зазначала, що станом на 25.03.2015 року офіційної відповіді на звернення їй надано не було. Таким чином, в діях відповідача щодо ненадання їй відповіді на звернення вона вбачає незаконність. Крім того, позивачка зазначала, що, починаючи з 13.02.2015 року їй постійно погрожували в телефонному режимі( телефонними дзвінками) представники відповідача та спонукали до виконання умов договору, при цьому не надаючи жодного листа чи іншого документу, де б вказувалась сума боргу перед банком. Також позивачка вважає, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та переживаннях з приводу незаконних дій(бездіяльності) відповідача та його представників, незаконному спонуканню до виконання умов договору, телефонному тероризмі, погрозами розправою. Розмір моральної шкоди вона оцінює в розмірі 5000 грн. Крім того, позивачка вказувала на те, що шляхом обману та погроз її змусили оплатити 170 грн., які вона вважає зайво сплаченими та такими, що не передбачені договірними умовами договору. На підставі викладеного позивачка просить визнати незаконними дії відповідача по спонуканню сторони до виконання умов договору позадоговірним шляхом, зобовязати відповідача повернути їй 170 грн. зайво сплачених, визнати протиправною та незаконною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на її звернення та стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав, наведених в ньому. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заперечення на позов, в якому просить розглянути справу без участі представника. В запереченні зазначається, що умови здійснення дострокового погашення кредиту передбачені п.7.3 кредитного договору, відповідно до якого позивач повинен був письмово звернутися до банку в строки, визначені договором. В запереченні також зазначено, що ані кредитним договором, ані чинним законодавством не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди, що могла чи може бути заподіяна внаслідок виконання кредитного договору. Отже, позивач не довів ті обставини, на які він посилається і які б мали значення при вирішенні цього спору у суді та могли бути підставою для задоволення позовних вимог. Тому просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи. які беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про споживче кредитування №85019381596 від 09 грудня 2013 року терміном погашення кредиту 1,5 років. Як вбачається з поданих позивачем ксерокопій квитанцій № 27 від 17.03.2015 року та № 10090425 від 16.02.2015 року, позивачка добровільно сплатила заборгованість за вказаним вище кредитним договором в розмірі 170 грн. 00 коп., що вказує на факт визнання нею наявності заборгованості за кредитним договором. Отже, твердження позивача про незаконність дій відповідача по спонуканню до виконання умов договору позадоговірним шляхом не підтверджено матеріалами справи. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач надсилав позивачу відповідь на її звернення, вхідний №05/1020 від 20.02.2015 року. Даний факт стверджується листом заступника директора ТОВ «Франко Пак» за №17-1 від 18.05.2015 року, який спростовує доводи позивача про ненадання відповіді на її звернення. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження неправомірності дій відповідача, в позові слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed