Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивачка в позовній заяві вказує, що 01.09.2016 року між нею та відповідачем було укладено договір позики . Згідно умов договороу позики та заяви [PERSON] на виконання умов п.2 договору позики, останній отримав від неї кошти в сумі 73026,00 грн, що на день укладення договороу було еквівалентно 2800 доларів США, які зобов'язався повернути на умовах, встановлених договором позики грошей в строк до 25.12.2016 року. Розмір процентів договором не встановлювався. При цьому пп.б п.3 договору повна сума позики, що підлягає поверненню, має відповідати еквіваленту суми 2800 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на день повернення грошей. Однак у визначений в договорі строк відповідач борг не повернув, у зв'язку з чим вона вимушена звертатись до суду з позовом для захисту своїх майнових прав. Представник позивача на підставі довіреності Джога О.М. в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з'явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 01.09.2016 року між сторонами було укладено договір позики грошей. Згідно умов договороу позики та заяви [PERSON] на виконання умов п.2 договору позики, останній отримав від позивачки [PERSON] кошти в сумі 73026,00 грн, що на день укладення договороу було еквівалентно 2800 доларів США, які зобов'язався повернути на умовах, встановлених договором позики грошей в строк до 25.12.2016 року. Розмір процентів договором не встановлювався. При цьому пп.б п.3 договору повна сума позики, що підлягає поверненню, має відповідати еквіваленту суми 2800 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на день повернення грошей. Однак у визначений в договорі строк відповідач борг не повернув. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В обумовлені у договорі позики строки повернення отриманих в борг коштів відповідач не виконав своїх зобов'язань, тим самим порушив вимоги ст.1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем у строки та порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що оригінал договору позики грошових коштів, який знаходився у позикодавця, свідчить про невиконання позичальником умов договору позики. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язаненя (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.ст.1049, 1050 ЦК Україн , позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Отже неповернута сума позики станом на день подачі позовної заяви 09.02.2017 року за офіційним курсом Національногог банку України становить 75320,00 грн. (еквівалент 2800 доларів США), що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.02.2017 року. Розмір заборгованості з урахуванням індексу інфляції 100,9 % становить 75997,88 грн. Згідно ст.625 ЦК України-3% річних становить 285,00 грн. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Так, у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно ч.ч.1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом судової справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Враховуючи, що позивачкою документально підтверджені лише витрати по сплаті судового збору суд приходить до висновку, про стягнення із [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 763 грн. сплаченого судового збору . На підставі викладеного,

Outcome: partial