Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що 10.09.2004 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики, на виконання умов якого останній було передано кошти в сумі 31000 доларів США. Посилаючись на те, що в обумовлений в договорі строк відповідачка кошти не повернулась, позивачка просила суд стягнути з останньої суму боргу за договором позики, розмір якої за офіційним курсом НБУ станом на день складання позову становить 777 815 грн. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачки згідно поданого відзиву та пояснень під час розгляду справи в суді, визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України). Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та визнано стороною відповідача, що 10.09.2004 року між [PERSON] та [PERSON] 31.03.2016 року було укладено письмовий договір позики, відповідно до умов п.1 якого, відповідачці було передано кошти в сумі 31000 доларів США, яку остання зобов`язалась повернути в строк до 10.09.2010 року. На підтвердження отримання суми позики в присутності свідків відповідачкою 10.09.2004 року також було складено письмову розписку про отримання від позивачки коштів у визначеному в п.1 договору позики розмірі. Оригінали договору позики та розписки під час розгляду справи були надані представником позивачки та оглянуті судом. Як зазначила позивачка та було визнано стороною відповідача, у визначений в п.1 договору позики строк, тобто 10.09.2004 року, та станом на момент розгляду справи, відповідача отримані в позику кошти не повернула. В своєму позові, позивачка просила стягнути суму боргу за договором позики в розмірі 777815 грн., визначивши її виходячи із суми позики в розмірі 31000 доларів США, за офіційним курсом гривні до долару США, визначеному НБУ станом на день складання позову 12.08.2019 року. Офіційний курс гривні до долару США, встановлений НБУ станом на 12.08.2019 року складав 25,090813 грн. за один долар США. Таким чином, сума боргу в розмірі 31000 доларів США станом на 12.08.2019 року дорівнювала 777815 грн. 20 коп. За вказаних обставин та наведених положень ЦК України, а також умов договору позики від 10.09.2004 року, враховуючи також положення ст.533 ЦК України та розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. В зв`язку з чим, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути заборгованість за договором позики від 10.09.2004 року в сумі 777815 грн., у відповідності до ст.141 ЦПК України - судовий збір в сумі 7778 грн. 15 коп., а всього стягнути 785593 грн. 15 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved