Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач зареєстрований за адресою [INFO], проте він не проживає в даному будинку з 2002 року і по теперішній час, тому позивачка просить зняти його з реєстрації. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач проти позову заперечує. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачка є одноособовою власницею домоволодіння ( житлового будинку ) № 85 по вул. К. Маркса, міста Фастова, Київської області. Право власності на зазначений житловий будинок зареєстровано за позивачкою на 1/2 частку з 04.10.2012 року на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2011 року по справі № 2 - 64/11 та Додаткового рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2012 року по справі № 2 - 64/11, а на іншу 1/2 частку цього ж житлового будинку з 11.09.2013 року на підставі Свідоцтва від 11.09.2013 року серія ВТМ № 127169 про придбання майна з прилюдних торгів. Крім, позивачки в житловому будинку проживають: її повнолітній син та чоловік. Згідно п.15 абзацу 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя « при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім ї наймача ( власника ) приміщення. На даний момент в даному житловому будинку зареєстрований відповідач, але тривалий час більш як десять років не проживає, після розлучення з позивачкою з 2002 року. Відповідно до роз'яснення п. Зп. 4 Інформаційного листу Вищого спеціалізованогоСуду України зрозгляду цивільнихі кримінальних справ № 28 - 150/0/4 - 13 від 28.01.2013року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ«про захист прав власності та інших речових прав « при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім ї, колишніми членами його сім ї, а також членами сім ї колишнього власника житла. Обставини набуття відповідачем права користування житловим приміщенням будинку та підстави припинення такого права полягають у наступному. Під час перебування позивачки з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі з 1985 року по 2002 рік в період сумісного проживання, було побудовано житловий будинок № 85 по вул. К. Маркса у м. Фастові, Київської області, тому свого часу, відповідач вселився та зареєструвався у вказаному житловому будинку, як власник житла ( будинку ). За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім» ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2011 року по справі № 2 - 64/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, що знаходиться в спільній сумісній власності та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, було позов задоволено частково, яким розподілено житловий будинок та визнано окремо за кожною із сторін відповідно: [PERSON] та [PERSON] право власності в натурі на У2 частину житловогобудинку, господарських будівель та споруд за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. К. Маркса, 85. Відповідач не має ніякого майна та речей в даному будинку за вищевказаною адресою, будинком не цікавиться, не сплачує комунальні послуги, не бере участі у ремонті та утриманні вказаного будинку, що свідчить про те що він не проживає у житловому будинку з власної ініціативи. Відповідно до абзацу 2п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованогосуду України зрозгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014року « Про судову практику в справахпро захист прав власності та інших речових прав « у зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України ) із зняттям останнього з реєстрації. Факт того, що відповідач дійсно зареєстрований, але не мешкає тривалий час у вказаному житловому будинку, що належить особисто позивачці і проживання його за іншим місцем понад один рік ( більш, як десять років ) можуть підтверджується наступними письмовими доказами, а саме: Довідка № 61 від 29.05.2014 року голови вуличного комітету [PERSON],(а.с.11), матеріалами цивільної справи № 2 - 64/11 Фастівського міськрайонного суду Київської області. За ч. 2 ст. 405 ЧК України члени сім ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що виникнення права члена сім ї власника житлової будинку ( квартири ) на користування чим житлом та обсяг иих прав залежить від виникнення у власника будинку ( квартири ) права приватної власності на ие майно. Оскільки, житлові права членів сім ї власника житлового будинку є похідними від права власника цим будинком, то припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім ї на користування цим будинком. Однією з підстав припинення права власності відповідно до ч. 1 п. З ст. 346 ЦК України є припинення права власності на майно, яке за законом не може належать цій особі. Таким чином, після відчуження майна з прилюдних торгів попереднім власником свого майна (1/2 частки житлового будинку) та переходу права власності на іншу 1/2 частку житлового будинку до позивачки, відповідач втратив право користування ним. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім ї колишнього власника у випадку зміни власника житла. За таких обставин справи є усі правові підстави визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим будинком по вул. К. Маркса, 85 у м. Фастові, Київської області. Відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку належного позивачці житлового будинку відмовляється. Згідно до ч. 1 ст. 316 и К України правом власності є право власності на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦK України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ст. 321 ЦK України ). Аналогічна норма закріплена в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та права приватної власності є непорушним. На даний момент та обставина, що крім позивачки та членів її сім ї в належному житловому будинку на праві приватної власності відповідно до правовстановлюючих документів, зареєстрована стороння особа, попередній власник 1/2 частки житлового будинку і вважався колишнім членом сім ї, який обмежує право позивачки на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, призводить до втручання в її особисте життя та членів її сім»ї і родичів, обмежує норми житлової площі на осіб, які мають право на проживання сьогодні, тощо. Таким чином, відповідач не має самостійного права на житловий будинок, який належить особисто позивачці з підстав, передбачених законом. Згідно, роз'яснення п. 9 абзацу 4 Постанови Пленуму ВерховногоСулу України №5 віл 12.06.2009року « Про застосування норм цивільного законодавства, шо регулюють провадження у справідосудового розгляду « оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу особа, яка не проживає на даній жилій площі більше шести місяців без поважних причин, може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно п.1 ст7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі викладеного ,

Outcome: approved