Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], третя особа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що 22.12.2001 року по 19.12.2006 року позивачка та відповідач перебували у шлюбі. Спільних дітей немає. У період шлюбу сторонами було придбано двохкімнатну квартиру (двоповерхову, розташована на 9,10 поверхах), житлова площа 83,2 кв.м.+30% балкону та 50 % лоджії, всього 86,7 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS], вартістю 100.000 грн. Позивачка вказує, що з моменту придбання вказаної вище квартири і до сьогоднішнього часу проживає та сплачує комунальні послуги. Крім того, у період шлюбу, позивачка отримала кредитні кошти та після розлучення за згодою відповідача зробила ремонт у вказаній квартирі, після чого вартість квартири значно збільшилась. Кредит сплачує лише позивачка. За усною домовленістю із відповідачем у квітні 2010 році, відповідач виселився з спірної квартири, а також повинен був знятись з реєстраційного обліку та укласти договір нотаріально посвідчений, за умовами якого квартира мала перейти у власність позивачки, а вона зобов'язується самостійно сплачувати кредит та відсотки по кредиту. Однак, укласти вказаний вище договір не виявилося можливим, оскільки на квартиру було накладено арешт за договором іпотеки. Крім того, позивачка просить відступити від принципу рівності часток подружжя, здійснити поділ майна та визнати за позивачкою право власності на 2/3 частини двохкімнатної квартири, а за відповідачем - право власності на 1/3 частини двохкімнатної квартири, що розташована за адресою [ADDRESS]. В подальшому позовні вимоги були змінені на підставі усної заяви представник позивача, відповідно до якої просила здійснити поділ спірної квартири, та визнати за позивачкою право власності на ? частини спірної квартири, а також визнати за відповідачем право власності на ? частини спірної квартири. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.05.2013 року позов [PERSON] задоволено, здійснено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], наступним чином: виділено у особисту власність та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Виділено у особисту власність та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. На підставі заяви відповідача, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2014 року заочне рішення було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву з урахуванням уточнень, просив здійснити поділ спірної квартири, та визнати за позивачкою право власності на ? частини спірної квартири, а також визнати за відповідачем право власності на ? частини спірної квартири. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Пояснив, що між сторонами не існували жодних домовленостей щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку з спірної квартири та укладення нотаріального договору за яким право власності на квартиру мало перейти до позивачки. Крім того, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у період з 22.12.2001 року по 19.12.2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (а.с.8, 9). З письмових матеріалів справи вбачається, що 29.03.2003 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], про що свідчить копія договору купівлі - продажу (а.с.10). Як вбачається з технічного паспорту на квартиру, що знаходить у власності [PERSON], спірна квартира розташована на 9-10 поверхах десятиповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 29,7 кв.м., у тому числі одна кімната - 16,0 кв.м., а друга кімната - 13,7 кв.м., загальна площа квартири - 83,2 кв.м., балкон - 4,2 кв.м. та лоджія 4,3 кв.м. (а.с.11-12). Відповідно до ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України представник позивача не надав суду доказів існування між сторонами домовленостей щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку з спірної квартири та укладення нотаріального договору за яким право власності на квартиру мало перейти до позивачки. Крім того, вказана обставина категорично заперечувалася представником відповідача в судовому засіданні. З копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.09.2007 року, яке залишено без змін на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25.02.2008 року вбачається, що [PERSON] звертався до [PERSON] про розподіл майна, серед переліку спірного майна була вказана спірна квартира, проте після уточнення представником [PERSON], вказана квартира була виключена з переліку майна, яке є об'єктом поділу. Враховуючи те, що шлюб між сторонами було розірвано 19 грудня 2006 року, позовна заява [PERSON] про поділ спірної квартири була подана до суду 12.03.2013 року тобто після спливу трьох років, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, про що була подана відповідна заява (а.с.159-160), суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed