Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, в обґрунтування якого вказала, що з травня 2003 року вона постійно проживає в [ADDRESS] яка з 1994року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування належить відповідачу [PERSON] Так як відповідач з моменту переходу на нього права власності в квартирі не проживав, мав намір виїхати на постійне місце проживання до Росії, вона за домашньою угодою придбала у нього цю квартиру, сплативши йому 1300грн. за квартиру, домовившись в подальшому оформити договір купівлі-продажу у нотаріальній конторі, проте відповідач до України не повернувся. Зазначаючи на тому, що вона протягом 15 років відкрито, добросовісно і безперервно володіє зазначеною квартирою, зробила в ній ремонт, налагодила енерго- і водопостачання, привівши квартиру в придатний для проживання стан, сплатила за відповідача існуючу заборгованість і утримує квартиру дотепер, підтримуючи її в належному стані та сплачуючи за неї комунальні послуги, позивачка просить суд визнати за нею право власності на зазначену квартиру в порядку набувальної давності. Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав і, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві доводами, просив суд позов задовольнити. Позивачка до суду не з'явилась надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач, судовий виклик якого здійснювався у відповідності з вимогами процесуального закону, до судового засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, з огляду на що суд зі згоди представника позивача відповідно до положень ст.280 ЦПК України здійснює судовий розгляд справи у заочному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено, що однокімнатна [ADDRESS] загальною площею 30,1 кв.м, в тому числі жилою - 14,7 кв.м, на праві власності на підставі договору дарування від 04.03.1994 року належить [PERSON] (а.с. 9,10). Згідно з актом фактичних обставин проживання особи без реєстрації від 15.05.2018 року, позивачка [PERSON] будучи зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], з травня 2003 року фактично проживає в [ADDRESS] цього ж будинку (а.с. 8,14,15). Вказана обставина також підтверджується рахунками про сплату комунальних послуг (а.с. 21-24). Факт постійного проживання позивачки у спірній квартирі знайшов своє достатнє підтвердження в показах свідків [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 2003року була старшою будинку №54 м-ну «Молодіжний», а протягом останніх двох з половиною років є головою ОСББ. Їй відомо, що приблизно в 2003році позивачка оселилась в занедбаній однокімнатній [ADDRESS], розташованій на другому поверсі цього будинку, де колись жив [PERSON], який в 2001році помер. В квартирі ніхто не жив, і в ній часто збиралися невідомі люди, розбивали вікна і двері, що приносило незручності сусідам, які змушені були забивати вікна і двері та шукати родичів померлого. Потім стало відомо, що за свого життя померлий подарував квартиру сину своєї співмешканки - [PERSON], який жодного дня після смерті [PERSON]. в ній не жив. В 2003 році в цю квартиру вселилася позивачка, яка відремонтувала її, привела в належний стан і проживає в ній до теперішнього часу, регулярно сплачуючи за неї комунальні послуги. Зі слів мешканців і позивачки стало відомо, що [PERSON] проживає в Російській Федерації, в м.Мирноград не приїжджає. Факт володіння позивачкою спірною квартирою протягом 15 років знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і в показаннях свідка [PERSON], яка суду пояснила, що позивачка досить тривалий час проживає в [ADDRESS] яка колись належала [PERSON], який за життя подарував її [PERSON] Після смерті [PERSON] [PERSON] в квартирі не жив і на прохання позивачки продав їй цю квартиру, але договір купівлі-продажу укладений не був, так як він виїхав на постійне місце проживання до Росії. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами. Згідно з положеннями ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою статті 344 Цивільного Кодексу особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, а також відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. За змістом п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено судом, володіння позивачкою квартирою розпочалося до набрання законної сили Цивільним Кодексом 2004року і було добросовісним, відкритим та не переривалось протягом всього строку набувальної давності, що надає їй правові підстави претендувати на набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України. Приймаючи до уваги наведене та враховуючи доведеність факту безперервного, відкритого і добросовісного володіння позивачкою квартирою протягом 15 років, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання за нею права власності на спірну квартиру в порядку набувальної давності підлягають задоволенню. На пiдставi ст.41 Конституції України, ст.ст. 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved