Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до\~[PERSON], який згодом уточнила, про надання дозволу на тимчасовий виїзд без згоди батька дитини:\~до Туреччини та Єгипту з 25.09.2017 року до 31.10.2017 року, до Єгипту, Обєднаних Арабських Еміратів, Польщі з 15.12.2017 року по 31.01.2018 року, до Чехії, Єгипту, Туреччини та Німеччини з 15.04.2018 року по 15.06.2018 року та виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон, зазначивши, що 19.11.2012 року вона від шлюбу з [PERSON] народила дитину [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25.08.2014 року шлюб між нею та відповідачем розірваний, стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини. На теперішній час вона разом з дитиною мешкає окремо від відповідача, зареєструвала новий шлюб. Вона разом з новим чоловіком мають можливість вивозити дитину за кордон для відпочинку та оздоровлення, але через відсутність можливості отримати згоду від відповідача вона позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за межі України. Вважає, що зазначене шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному \~розгляді справи, зі згоди позивачки на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] доводяться батьками неповнолітньому [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 489171, виданим 30.11.2012 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач добровільно згоди на виїзд дитини за кордон не надає. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст.141,153, ч.3 ст.157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі, зокрема, предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон, та вїзд в Україну відповідає інтересам та бажанням дитини, відсутність з боку відповідача нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved