Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дитинита коштів на утримання дружини з якою проживає дитина. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.08.2013 року. Від вказаного шлюбу народилася донька [PERSON]. На даний час позивачка разом з донькою проживає за адресою: [ADDRESS] та дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач в свою чергу після розірвання шлюбу категорично відмовився сплачувати аліменти на утримання дитини. Пропозицію позивачки врегулювати це питання мирним шляхом, а саме шляхом укладення відповідного нотаріального договору про утримання дитини відповідач ігнорує. Відповідач не вбачає свого обов'язку систематично і регулярно матеріально допомагати позивачці, як матері дитини, яка не досягла трьох років та власне своїй дитині. Фактично весь тягар матеріального утримання позивачки та дитини взяли на себе батьки позивачки. Враховуючи вищевикладене позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі ? частини від усіх доходів відповідача щомісяця, починаючи з 19.04.2016 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO]. В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник позивачки зазначила, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, інших утриманців окрім малолітньої дитини не має. Відповідач мав постійне місце роботи та отримував регулярний дохід. Позивачка ж в свою чергу позбавлена можливості працевлаштуватися до досягнення дитиною трьох років. Вказувала на те, що доводи представника відповідача про те, що відповідач звільнився за власним бажанням не є підставою для того, щоб не виконувати свого обов'язку по утриманню дитини та матері дитини до досягнення донькою трирічного віку. Наголошувала на тому, що відповідач приховує свої доходи, про що свідчить неподанні ним до податкових органів звітності за отриманні доходи ним як ФОП за 2015-2016 роки. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів. Однак зазначив, що відповідач має можливість сплачувати аліментів в розмірі 1500,00 грн., оскільки саме така сума відповідатиме інтересам дитини та оскільки у відповідача відсутня постійна робота. Вказував на те, що відповідач систематично не надає кошти на утримання дитини через те, що у нього відсутній заробіток, через відсутність постійної роботи, а не через небажання надавати таке утримання доньці. Також наголосив на тому, що позивачка створює перешкоди позивачу у вихованні малолітньої дитини, у зв'язку з чим відповідач змушений був звернутися до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дитини. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (копія рішення суду а.с.20). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В період шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження дитини (а.с.3). Відповідно до довідки Форма-3 виданої ЖБК «Академічний-11» від 15.04.2016 року малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). На даний час малолітня дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, вона офіційно не працює та перебуває на даний час у відпустці по догляду за дитиною. Факт того, що відповідач звільнився з роботи за власним бажанням не є підставою для того, щоб не виконувати свого обов'язку по утриманню дитини до досягнення донькою повноліття. Дитина досить часто хворіє, що потребує значних коштів на придбання ліків, що підтверджується випискою з історії розвитку дитини з народження Некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Деснянського району м. Києва від 23.08.2016 року (а.с.85,86), чеків на придбання ліків (а.с.89-90), акт Медичного центру ПП «Мрія-Медіс» про надання медичних послуг для пацієнтів від 18.09.2016 року та чек про сплату наданих медичних послуг (а.с.91), виписки з медичної картки дитини (а.с.93,94). Суд вважає необгрунтованими твердження представника як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог позивача посилання те, що відповідач станом на сьогоднішній день втратив роботу, оскільки як вбачається з долучених до матеріалів справи документів - відповідач був звільнений з роботи за власним бажанням. Отже, твердження представника відповідача на поважність причин у відповідача, які не дозволяли йому систематично надавати кошти на утримання своєї малолітньої доньки, а саме через відсутність постійної роботи та постійного заробітку - безпідставні. Як вбачається з відповіді Головного управілння ДФС у м. Києві. Як вбачається з листа Головного управління ДФС у м. Києві від 07.07.2016 року [PERSON] зареєстрований фізичною особою підприємцем з 07.04.2014 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За інформацією, наданою ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, за період з 01.01.2015 року по теперішній час звітність до ДПС не надходила (а.с.74-76). Відповідно до записів трудової книжки відповідача, останній з 30.09.2015 року і по сьогодні не працює та був звільнеий за власним бажанням з посади провідного фахівця із сервісного обслуговування медичного обладнання у відділі сервісного обслуговування ТОВ «Протект Солюшнз Україна» (копія трудової книжки а.с.35-39). А отже з урахуванням вимог ст.ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, обставин справи та зважаючи на те, що відповідач не має постійної роботи та заробітку суд не може визначити розмір аліментів у частці від хоходу відповідача та повинен визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Доводи ж представника позивача про те, що відповідач приховує свої доходи не були доведені в судовому засіданні та не підтверджені належними доказами. Посилання на те, що відповідач навмисно припинив діяльність як ФОП, не доведено належними доказами та ґрунтуються лише на припущеннях представника позивачки, а тому не можуть бути судом покладені в обгрунтування рішення. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зазначені обставини справи, надані пояснення сторін, те що неповнолітня дитина перебуває на утриманні своєї матері, яка не працює, доходу не має, а також матеріальний стан батька дитини, який має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але при цьому офіційно не працює, за станом здоров'я здатний працювати та отримувати дохід, на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб не має, суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги частково та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з 19.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки у розмірі ? частини від усіх доходів відповідача щомісяця, починаючи з 19.04.2016 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] то такі вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.2, 4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, нормою матеріального права надано право матері дитини на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від її матеріального стану та того, працює вона чи ні. Також за змістом вказаної норм права, розмір утримання не пов'язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Однак, оскільки відповідач не має постійного місця місце роботи, не отримує заробітну плату, позивачем не надано жодного доказу на спростування тверджень відповідача про відсутність у нього доходу - вимога позивачки про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, незважаючи на те, що вона не працює не ґрунтується на законі. Також суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. 3 огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, як позивач так і відповідач не позбавлені можливості в майбутньому, у разі зміни матеріального стану позивача, або відповідача звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів та зміну способу їх сплати. За приписами ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial