Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свій позов наступним. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2008 року, який було розірвано 08.04.2013 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. За час перебування у шлюбі відповідач діючи в інтересах сімї за кошти позивача та батьків позивачки придбав транспортний засіб - автомобіль «Мазда 3», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], синього кольору, номер кузова [NUMBER], який зареєстрований на імя відповідача. Сторони не можуть дійти згоди про поділ спільного майна у позасудовому порядку. Подавши до суду заяву про збільшення позовних вимог, та з огляду на звіт про оцінку транспортного засобу від 27.11.2015 року, відповідно до якого ринкова вартість спірного автомобіля складає 231\~928, 53 грн., позивачка просила суд з врахуванням положень ч.2 ст. 70 та ч.1 ст. 71 Сімейного Кодексу України відступити від засад рівності часток подружжя та просила суд визнати за позивачкою право власності на автомобіль «Мазда 3», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], припинити за відповідачем право власності на вказаний автомобіль, та стягнути з позивачки на користь відповідача грошову компенсацію, що становить 1/4 вартості автомобіля у розмірі 57\~982, 13 грн. Обгрунтовуючи позов в частині відступлення від засад рівності часток подружжя позивачка зазначала, що вказаний автомобіль знаходиться у її користуванні, експлуатація автомобіля необхідна для розвитку дитини, яка відвідує дитячий садок та спортивні секції, які знаходяться на значній відстані від місця проживання дитини, що є на її думку істотним значенням. Відповідач не погоджуючись з позовом подав до суду зустрічний позов про визнання майна особистою приватною власністю, зазначивши, що спірний автомобіль був придбаний ним за власні кошти. Обгрунтовуючи свій позов позивач вказує на те, що сторони, ще до придбання автомобіля не проживали однією сімєю та не вели спільного господарства з липня 2010 року. Спірний автомобіль був придбаний ним у грудні 2011 року та перебував у заставі банківської установи. 20.11.2011 року ніж ним на ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ним було внесено першочерговий внесок у розмірі 80\~000 грн. а решту коштів а саме 127\~696, 23 грн. було сплачено ним протягом 2012-2014 років з карткового рахунку. Першочерговий внесок було сплачено ним з власних накопичень та з коштів, позичених у його родичів. Враховуючи положення ст. 321, 392 ЦК України, ст. 57 СК України просить суд постановити рішення про визнання спірного автомобіля особистою приватною власністю [PERSON]. Заперечуючи проти задоволення судом первісного позову зазначив, що підстав для його задоволення немає, оскільки припинення за відповідачем права власності на вказаний автомобіль є порушенням ч.2 ст. 365 ЦК України. Також вважає, що підстав для збільшення частки майна дружини та відступлення від засад рівності часток подружжя відповідно до ч. 2,3 ст. 70 СК України, немає. Просить суд у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлений первісний позов у повному обсязі з урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог, та просили його задовольнити з підстав, зазначених у позові. Заперечили проти задоволення зустрічного позову, вважаючи, що зустрічний позов не ґрунтується на вимогах Закону. Представник відповідача просив суд задовольнити зустрічний позов, та просив відмовити у задоволенні первісного позову у звязку з його недоведеністю та безпідставністю. Заслухавши пояснення [PERSON], пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2008 року, який було розірвано 08.04.2013 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва. (а.с. 4. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. (а.с. 5). Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами було придбано транспортний засіб - автомобіль «Мазда 3», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], синього кольору, номер кузова [NUMBER], який зареєстрований на імя [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Звернувшись до суду з зустрічним позовом [PERSON] просив суд визнати спірний автомобіль його особистою приватною власністю, зазначивши, що спірний автомобіль був придбаний ним за власні кошти. Обгрунтовуючи свій позов позивач вказує на те, що сторони, ще до придбання автомобіля не проживали однією сімєю та не вели спільного господарства з липня 2010 року. Спірний автомобіль був придбаний ним у грудні 2011 року та перебував у заставі банківської установи. 20.11.2011 року ніж ним на ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ним було внесено першочерговий внесок у розмірі 80\~000 грн. а решту коштів а саме 127\~696, 23 грн. було сплачено ним протягом 2012-2014 років з карткового рахунку. Першочерговий внесок було сплачено ним з власних накопичень та з коштів, позичених у його родичів. Судом встановлено, що 20.12.2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] як позичальник прийняв кредит у розмірі 127\~696, 23 грн. зі сплатою 16,6 % річних. Вказаний кредит був наданий позичальнику у якості часткової оплати вартості транспортного засобу - автомобіля «Мазда 3», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], синього кольору, номер кузова [NUMBER]. Сума першочергового внеску у розмірі 80\~000 грн. була сплачена [PERSON] (а.с. 112-114). Не знайшли свого обєктивного підтвердження посилання [PERSON] на те, що першочерговий внесок було внесено ним за рахунок власних коштів та коштів, позичених у його родичів, оскільки [PERSON] не було надано суду будь-яких належним та допустимих доказів, на підтвердження зазначених обставин. У звязку з укладенням кредитного договору банком було прийнято заяву від [PERSON], якою вона надала свою згоду на укладення такого договору її чоловіком, на отримання ним кредитних коштів. [PERSON] було підтверджено, що зі змістом даного договору вона ознайомлена, його умови відповідають умовам, які вони попередньо обговорили, вона розуміє його правові наслідки, укладення і зміст зазначеного договору відповідає їх спільному волевиявленню, інтересам сімї та вигідно для них. (а.с. 15). Крім того, [PERSON] було надано згоду на укладення її чоловіком [PERSON] договору застави транспортного засобу, та нею було стверджено, що такий правочин відповідає інтересам їх сімї, та погодилась з тим, щоб умови договору застави транспортного засобу визначалися її чоловіком самостійно. (а.с. 119). Не заслуговують уваги твердження [PERSON] про те, що вказаний автомобіль був придбаний ним у той час, коли сторони не проживали однією сімєю та не вели спільного господарства, оскільки даний факт не встановлювався судом під час розгляду справи про розірвання шлюбу, а описова частина зазначеного рішення містить тільки посилання на матеріали справи та пояснення сторін, а отже не є обставиною, встановленою судовим рішенням та такою, що не підлягає доказуванню. Письмові докази по справі, а саме заяви [PERSON] які передували укладенню кредитного договору та договору застави, свідчать про те, що вказані договори були укладені [PERSON] в інтересах сімї, укладення і зміст зазначених договорів відповідав спільному волевиявленню сторін, інтересам сімї та вигідно для сторін, а отже спірний автомобіль був придбаний в інтересах сімї. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватної власністю, не підлягає задоволенню, та приймає рішення про відмову у його задоволенні. Отже судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, ними було придбано транспортний засіб - автомобіль «Мазда 3», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], синього кольору, номер кузова [NUMBER], що є майном, набутим подружжям за час шлюбу, та відповідно до ст. 60 СК України. належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ним або шлюбним контрактом. Позивачка [PERSON] просила суд з врахуванням положень ч.2 ст. 70 та ч.1 ст. 71 Сімейного Кодексу України відступити від засад рівності часток подружжя, обґрунтовуючи свій позов в цій частині тим, що вказаний автомобіль знаходиться у її користуванні, експлуатація автомобіля необхідна для розвитку дитини, яка відвідує дитячий садок та спортивні секції, які знаходяться на значній відстані від місця проживання дитини, що є на її думку істотним значенням, а отже просила стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію, що становить 1/4 вартості автомобіля у розмірі 57\~982, 13 грн. Суд не знаходить підстав для збільшення частки майна дружини та відступлення від засад рівності часток подружжя відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 СК України, у звязку з тим, що підстави на які посилається позивачка, не є підставами які мають істотне значення, та не є підставами для зменшення частки майна відповідача при вирішенні відповідного спору. Крім того, позовні вимоги позивачки про припинення права відповідача на частку у спільному майні не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст. 365 ЦК України суд може постановити рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, що позивачкою зроблено не було. А отже, виходячи з рівності часток сторін на майно, набуте подружжям за час шлюбу, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, та у порядку поділу майна виділенню [PERSON] підлягає 1/2 частка автомобіля «Мазда 3», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], з одночасним визнанням за нею права власності на вказану частку автомобіля, а виділенню [PERSON] підлягає 1/2 частка автомобіля «Мазда 3», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], з одночасним визнанням за ним права власності на вказану частку автомобіля. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1543 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial