Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є одноособовим власником житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами проправо на спадщину за заповітом від 14 жовтня 2004 року, згідно яких позивачці належить жилий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0887 призначена для будівництва та обслуговування вказаного будинку та господарських споруд, які зареєстровані в Реєстраційній службі Прилуцького МРУЮ. З метою реалізації свого права власності, від приватного нотаріуса, а пізніше і відділу ДВС та реєстраційної служби позивачка дізналася про те, що на її нерухоме майно з незрозумілих причин накладено арешт. Так, згідно інформаційних довідок з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що постановою Прилуцького міського відділу ДВС № 02-17/2313 від 01.03.2005р. накладено арешт на невизначене майно, все майно, реєстраційний номер обтяження 1728025 (25.12.2013 запис перенесено до Державного реєстру речовин прав на нерухоме майно № 4051930); за реєстраційним номером обтяження 3691623, також накладено арешт на майно позивачки згідно ухвали Прилуцького міського суду від 14.01.2004р. Дана постанова відділу ДВС знищена разом із відповідним провадженням за строками зберігання, але з незрозумілих причин залишився запис в реєстрі про арешт майна позивачки. Вказаною ухвалою суду накладався арешт на майно [PERSON].(чоловіка позивача) та на його частку у спільному майні подружжя, зокрема на квартиру [ADDRESS] та на автомобіль. Проте рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 27.10.2005р. вказана квартира та автомобіль ЗАЗ ДЕО були звільнені з під-арешту, але згідно довідки відділу ДВС Прилуцького МРУЮ, вбачається відсутність будь-яких рішень суду чи інших органів, де б позивачка виступала боржником, оскільки майно, яке є під арештом, належить виключно позивачці та не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте нею у спадщину. Посилаючись на те, що позивачка не має жодних боргових зобов'язань перед будь-якими фізичними, юридичними чи третіми особами з приводу чого були б відкриті виконавчі провадження і подальше перебування належного позивачці майну під арештом та заборона ним розпоряджатися суттєво впливає на реалізацію її прав власності, тому позивачка і просить суд, скасувати арешт майна з житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,0887 га призначена для будівництва та обслуговування вказаного будинку та господарських споруд, накладені постановою державного виконавця Прилуцького міського відділу ДВС № 02-17/2313 від 01.03.2005р. та ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 14.01.2004 року. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте завчасно подала до суду заяву, згідно з якою просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву, згідно з якою просить суд розглядати справу без його участі, задоволення позовних вимог [PERSON] залишає на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, з наступних підстав: Згідно копій Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 14 жовтня 2004 року [PERSON] є спадкоємицею майна, яке складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та земельної ділянки , площею 0,0887 га, розташованої на території Прилуцької міської ради в [ADDRESS], переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд( а.с.3-4). Згідно копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0887 га, розташованої на території Прилуцької міської ради в [ADDRESS], переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд зареєстровані за позивачкою [PERSON].( а.с.5-6). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 01 березня 2005 року накладено арешт за постановою відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції № 02-17/2313, реєстраційний № 1728025 на невизначене майно, все майно позивачки [PERSON] та накладений арешт на майно згідно ухвали Прилуцького міського суду № 2-142 від 14.01.2004, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 3691623 від 06.09.2006. Згідно довідки відділу ДВС Прилуцького МРУЮ від 25 березня 2014 року №03-110/2063, вбачається, що рішень суду та інших органів про стягнення з [PERSON] боргу на користь держави та інших осіб на виконанні у відділі ДВС Прилуцького МРУЮ станом на 25 березня 2014 року не перебуває ( а.с.7). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення дії, яка порушує право. У відповідності до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, глави 4 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст.ст. 16, 321, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved