Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивачка в серпні 2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 25.08.2007 у відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції міста Києва, по актовому запису № 576 від 25.08.2007. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 25 серпня 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб в Відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції міста Києва, про що зроблено актовий запис № 576, від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], позивачка вказує, що на протязі останніх трьох років сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, на даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, шлюб існує лише формально, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем вже тривалий час мають негативний характер та суттєво впливають на дитину, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, зазначала, що майнових спорів між ними немає, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю, а тому на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що з 09 квітня 2017 року вона з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечував, підтвердив, що він з дружиною проживають окремо, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають не підтримують шлюбних стосунків. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2007 року, про що є актовий запис № 576 (а.с. 3 - копія свідоцтва про шлюб). Як вбачається з матеріалів справи, від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 9 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивачки та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично з квітня 2017 проживають окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, спільного бюджету не мають, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved