Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що з 1987 року проживала разом з відповідачем у будинку останнього, який він придбав у 1982 році. У 1988 році в них народилася дочка [PERSON], а у 1990 році - дочка [PERSON]. Лише після народження дітей між ними було зареєстровано шлюб, який 01 червня 2011 року було розірвано. Проживаючи разом, вони проводили ремонт старого будинку. За час подружнього життя з відповідачем рішенням Самбірської міської ради від 21.04.1988 року за № 156 їм було дано дозвіл на будівництво господарської будівлі, яка ними була споруджена за спільні кошти. Згодом ця будівля була переведена у житлове приміщення. Наступним рішенням Самбірської міської ради за № 83 від 10 лютого 2005 року будинок прийнято в експлуатацію та на ім'я відповідача видано свідоцтво про право власності, в якому, окрім останнього, на даний час зареєстрована вона разом з двома дітьми та внучкою. Відповідач чинить перешкоди у користуванні цим приміщенням. Оскільки у старому житловому будинку було проведено ремонт, внаслідок чого його вартість істотно збільшилася, вважає, що останній теж повинен належати їм на праві спільної сумісної власності. Крім двох житлових будинків, на земельній ділянці, закріпленій за обслуговуванням житлових будинків, ними ще споруджено надвірні будівлі. З тих підстав просить постановити рішення, яким: - провести реальний розподіл спільного сумісного майна, виділивши їй та її дочкам новозбудований житловий будинок, сарай та гараж, відповідачу залишити старий будинок, що належить йому на підставі договору купівлі - продажу, та сарай. Вбиральню та сарай просить залишити у спільному користуванні; - розділити порівну земельну ділянку, що належить [PERSON] на праві власності згідно Державного акту на праві приватної власності. Під час розгляду даної справи в порядку ст. 31 ЦПК України позивачка неодноразово змінювала свої позовні вимоги. Просила постановити рішення, яким: - визнати їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю наступне майно: - житловий дерев'яний будинок, загальною площею 68 кв.м; - цегляний житловий будинок загальною площею 57,4 кв.м., три сараї, гараж, вбиральню, відмостку, огорожу; - три земельні ділянки площею: 0,037 га, призначену для обслуговування житлового будинку, площею 0,033 га - для ведення садівництва, площею 0,063 га - для обслуговування житлового будинку, що знаходяться у [ADDRESS]; - дотримуючись принципу рівності часток, поділити порівну вищезгадане майно. Судові витрати просила покласти на відповідача. В наступних своїх позовних заявах, окрім попередньо заявлених вимог, просила визнати факт перебування її у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з 1987 року по 2011 рік. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на зазначені у позовних заявах обставини, просять позов задовольнити. Проте не заперечили факту придбання відповідачем [PERSON] дерев'яного житлового будівництва за його кошти. Жодних доказів щодо ведення капітального ремонту в цьому будинку стороною позивачів надано не було. Оскільки згідно проведеної по справі судової інженерно - технічної експертизи надати варіанти можливого поділу в натурі цегляного житлового будинку, трьох сараїв, гаражу, вбиральні, відмостки, огорожі та належної до будинку земельної ділянки, які знаходиться у [ADDRESS], неможливо, позивачка просить визнати її власником вищезгаданого майна, оскільки іншого житла в неї та її дочки, з якою на даний час проживає за вищевказаною адресою і яка перебуває у стані вагітності, немає. Згідна сплатити відповідачу грошову компенсацію за ? частину цегляного житлового будинку, яка складатиме 80 446, 0 грн. Представник позивача [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що такий варіант реального розподілу цегляного будинку з прилягаючими до нього господарськими будівлями буде правильним, враховуючи відсутність у позивачки та її членів сім'ї будь - якого житла та беручи до уваги неприязний характер між ними відносин, що унеможливлює подальше спільне проживання в одному будинку. Відповідач [PERSON] спочатку позову не визнав, зазначивши, що все спірне майно придбане за його власні кошти, а відтак не може являтися спільною сумісною власністю. Проте не заперечив, що цегляний будинок з позивачкою вони споруджували під час перебування у шлюбі, земельні ділянки також приватизовував на своє ім'я за час шлюбу. В останньому судовому засіданні позов визнав частково, згідний отримати грошову компенсацію за половину вартості цегляного житлового будинку, а, натомість, дане будинковлодіння залишити у власності позивачки. Щодо іншого майна ствердив, що таке не підлягає поділу, оскільки з вищенаведених підстав являється його особистою власністю. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що сторони познайомилися у 1987 році. Невдовзі стали проживати однією сім'єю в одному будинку в [ADDRESS], мали спільний бюджет, вели спільне господарство, що підтвердили допитані під час розгляду справи свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] [INFO] року в них народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження, серії [NUMBER] виданим 17.05.1988 року Городищенською сільською радою Самбірського району Львівської області, а [INFO] року - дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження, серії [NUMBER], виданим 03.05.1990 року цим же органом місцевого самоврядування. В обох правовстановлюючих документах батьком дітей значиться відповідач. 25.08.1990 року сторони зареєстрували свій шлюб з відповідачем в органах ЗАГСу за актовим записом №232, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 25 серпня 1990 року, а 01.06.2011 року згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області їхній шлюб розірвано. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, так як такі виникають відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Приймаючи до уваги, що сторони з 1987 року проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, під час такого проживання в них народилося двоє дітей, батьком яких записаний в актовому записі про їхнє народження відповідач, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про перебування її у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з 1987 року по 2011 рік підлягають частковому задоволенню, оскільки сторони уклали шлюб 25. 08. 1990 року, що самі визнають і що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження, наявним у матеріалах справи, а відтак визнає, що у фактичних шлюбних відносинах сторони перебували з 1987 року по 25. 08. 1990 року. З вищенаведених підстав суд не приймає до уваги посилання відповідача на довідку, видану Городищенською сільською радою за № 614 від 09. 10. 2005 року, якою констатовано факт реєстрації позивачки за вказаний період в с. Сіде Самбірського району Львівської області, як на підставу відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки сама реєстрація не може спростувати обставин перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах. Позивачка [PERSON] просить визнати спільною сумісною власністю подружжя дерев'яний житловий будинок площею 68,2 кв.м, що по [ADDRESS] в м. Самборі Львівської області, який відповідач придбав 07.06.1982 року, що підтверджується наявним у справі договором купівлі - продажу від 07.06.1982 року, посвідченим державним нотаріусом Терлецькою І.М. та зареєстрованим у реєстрі під № 2936 та реєстраційним посвідченням Самбірського МБТІ у липні1982 року. Як убачається зі змісту даного договору, житловий будинок жилою площею 31,0 кв.м розташований на земельній ділянці площею 1330 кв.м та належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Самбірською державною нотаріальною конторою 12 травня 1982 року, [PERSON] та [PERSON] Договір від імені продавців згідно довіреності вчиняв [PERSON] Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] підтвердив дану обставину. Згідно ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України майно, нажите до шлюбу, є особистою приватною власністю чоловіка, дружини. Як убачається із записів, вчиненій в інвентарній справі на дане будинковолодіння, дослідженій в судовому засіданні, станом на день укладення договору купівлі - продажу загальна площа будинку становила 59, 1 кв.м, без будь - яких господарських будівель, а на час прийняття в експлуатацією будинковолодіння за вказаною адресою станом на 1988 рік його площа не змінилася. За таких обставин суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо визнання цього нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та послідуючого його реального розподілу і не приймає до уваги посилання сторони позивачів як підстави задоволення позову на ту обставину, що за час спільного проживання сторони в цьому будинку проводили ремонтні роботи, внаслідок чого вартість останнього істотно збільшилася, так як в силу ст. 60 ЦПК України жодними належними в судовому засіданні доказами підтверджено не було. Як було встановлено в судовому засіданні, рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради за № 156 від 21. 04. 1988 року [PERSON] було дозволено будівництво господарської будівлі, літньої кухні без підключення газу на своїй земельній ділянці в м. Самборі Львівської області по [ADDRESS] загальним розміром 3,3 х 7, 0 м. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що будівництво велося під час перебування сторін в шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах. Дана обставина підтверджена наявними у матеріалах справи письмовими доказами (квитанціями до прибуткового касового ордеру, дублікатами чеків роздрібної реалізації за готівковий розрахунок, накладними), з яких убачається, що відповідач будівельні матеріали купляв за час перебування з позивачкою у фактичних шлюбних відносинах, про що він сам підтвердив, що в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування. Наступним рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради від 10 лютого 2005 року за № 83 цей будинок розміром 6, 95 х7,0 м, веранду розміром 1, 25 х7, 90 м, житловою площею 35 кв. м, загальною 57, 4 кв. м, після чого житлова площа будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків становитиме 66,0 кв. м., загальна - 125, 6 кв.м, та господарську будівлю, при блоковану до житлового будинку з вбиральнею розміром 05 х11, 7 м та окремо стоячі господарські будівлі розміром 3, 80 х 7, 45 кв. м і 3,45х5, 90 кв.м було прийнято в експлуатацію. Підставою прийняття такого рішення послужив акт міжвідомчої комісії від 22 грудня 2004 року, яким констатовано, що даний будинок збудований на місця літньої кухні та господарської будівлі згідно рішення міськвиконкому від 21. 04. 1988 року. Право власності на будинковолодіння було зареєстроване 12. 09. 2011 року. Підставою для такої реєстрації послужило свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ № 026876 від 24.03. 2005 року. Дана обставина підтверджується вищевказаною інвентарною справою, технічним паспортом, виданий на житловий будинок в м. Самборі Львівської області по [ADDRESS]. Як убачається з технічної характеристики будинковолодіння, до складу його входить дерев'яний будинок та другий цегляний будинок з господарськими будівлями: три сараї, гараж Приймаючи до уваги, що цегляний будинок разом з господарськими будівлями збудований сторонами під час їхнього перебування у шлюбі, за їхні спільні кошти, згідно ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України він являється їхньою спільною сумісною власністю, а відтак вимога позивачки про визнання спільною сумісною власністю майна, а саме: житлового будинку (цегляного, загальною площею 57,4 кв. м, трьох сараїв, гаражу; вбиральні; відмостки; огорожі підлягає задоволенню. Позивачка просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та провести реальний розподіл трьох земельних ділянок площею: 0, 033 га для ведення садівництва; 0,063 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Самбір Львівська область [ADDRESS] Як було встановлено судом, відповідачу [PERSON] на підставі рішення Самбірської міської ради народних депутатів за №147/2 від 24. 03. 1997 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 1330 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( Державний акт на право приватної власності на землю від 10.04.1997 року), розташовану в [ADDRESS]. Згодом дані земельні ділянки були розділені, про що ствердили самі сторони, а відтак в силу ст. 61 ЦПК України дана обставина дослідженню не підлягає, та на ім'я відповідача [PERSON] згідно поданої ним заяви від 22. 03. 2012 року на підставі вищезгаданого рішення 26 липня 2012 року видано три Державні акти на право приватної власності на землю: площею 0, 0330 га для ведення садівництва, площею 0, 0630 га для обслуговування цегляного житлового будинку та площею 0, 0370 га для обслуговування дерев'яного житлового будинку. Як убачається із вищезгаданого договору купівлі - продажу, ці ділянки входили до складу тієї земельної ділянки, на якій був розташований дерев'яний житловий будинок, придбаний відповідачем 07.06.1982 року, а відтак сам факт її приватизації за час перебування сторін у шлюбі в силу положень статей 81, 116 Земельного кодексу України не може породити будь - яка права на них у позивачки, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду, за винятком земельної ділянки площею 0, 0630 га, призначеної для обслуговування цегляного житлового будинку, так як на такій земельній ділянці знаходиться будинок та господарські будівлі, що є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак у разі поділу цього нерухомого майна та виділу належної частини будинковолодіння до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, споруди, будівлі у відповідності до статей 120 Земельного кодексу України та ст.. 377 Цивільного кодексу України. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя та проведення реального розподілу земельних ділянок площею 0, 0370 га для обслуговування дерев'яного будинку та площею 0, 0330 га для ведення садівництва, з вищенаведених підстав задоволенню підлягати не можуть, так як являються особистою власністю відповідача. В той же час підлягає розподілу земельна ділянка площею 0, 0630 га, закріплена за обслуговуванням цегляного житлового будинку у зв'язку з переходом її у статус спільного майна подружжя, а відтак в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно висновку № 1559/1560/1561 проведеної по справі судової інженерно - технічної експертизи по даній справі від 21. 10. 2014 року ринкова вартість нерухомого майна, розташованого в [ADDRESS], а саме: цегляного житлового будинку, трьох сараїв, гаражу вбиральні, відмостки, огорожі та належної до будинку земельної ділянки, станом на час проведення дослідження становить 160 896, 0 грн. Надати варіанти можливого поділу в натурі вищезгаданого майна неможливо. Грошова компенсація одному зі співвласників за належну йому частку нерухомого майна складатиме 80 446 , 0 грн. Враховуючи, що позивачка [PERSON] іншого житла немає, за вказаною адресою проживає з дочкою, яка на даний час перебуває у стані вагітності, згідна сплатити відповідачу грошову компенсацію за половину вартості цього майна, про що останній не заперечує, суд вважає за необхідне провести реальний розподіл спільного майна подружжя згідно даного висновку, виділивши позивачці [PERSON] цегляний житловий будинок, три сараї, гараж вбиральню, відмостку, огорожу та належну до будинку земельну ділянку, а з позивачки [PERSON] в користь відповідача [PERSON] слід стягнути 80 446, 0 грн. як грошову компенсацію за половину вартості цього майна.

Outcome: partial