Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивачка в серпні 2020 року звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.12.1987 року. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Наразі спільне життя між сторонами не склалось через несумісність характерів та різні погляди на життя, позивач та відповідач хоч і проживають разом, однак спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим позивачка змушена звертатись до суду із даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2020 року у вказаній вище справі відкрито провадження та призначено її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивачка подала заяву згідно якої позовні вимоги підтримала та просила здійснювати розгляд справи у її відсутності. Відповідач на адресу суду подав заяву, згідно якої позов визнав в повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи у його відсутності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами 26.12.1987 року було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом РАЦС Жовтневого РВК (а/з № 766), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. В позовній заяві позивач посилається на те, що проживає з відповідачем в одній квартирі, проте з 2001 року подружні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, наразі подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача та відповідача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи приписи п.п. 5, 10, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне звільнити позивача та відповідача від сплати судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved