Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду\~\~з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 24 квітня 2010 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №149; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, а саме до 22 березня 2033 року, допустивши негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача на її користь суму судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 24.04.2010 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. За час сумісного проживання зясувалось, що у позивачки з відповідачем різні інтереси та погляди на шлюб та сімю, вони не бажають бути разом та в подальшому вести спільне господарство. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. З 30 серпня 2016 року відповідач поїхав до своїх батьків та спільне проживання сторін припинилось. Оскільки син перебуває на утриманні позивачки, вона знаходиться у важкому матеріальному становищі, у звязку з чим змушена звернутись також з вимогою про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку ст. 74 ЦПК України, про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами 24 квітня 2010 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 149, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №119413. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У відповідному свідоцтві про народження дитини серії І-ЖД №428529 батьком вказаний [PERSON]. На даний час сторони не підтримують подружніх стосунків. За час сумісного проживання зясувалось, що у сторін різні інтереси та погляди на шлюб та сімю, вони не бажають бути разом та в подальшому вести спільне господарство. Тому суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За таких\~\~обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати. Також судом встановлено, що оскільки дитина перебуває на утриманні позивачки, вона знаходиться у важкому матеріальному становищі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України по рішенню суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною людиною за станом здоровя та спроможний платити аліменти на утримання дитини. Судом не встановлено та з боку відповідача не надано доказів того, що відповідач має на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців, або сплачує стягнення по виконавчим документам, а також не додано доказів того, що у нього є інші обовязкові додаткові витрати. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти\~\~на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. У відповідності до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 7 Закону України « Про Державний Бюджет на 2017 рік»\~передбачено, що у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років : з 1 травня 2017 року\~1426 грн.. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому суд, на підставі вищевикладеного, вважає за можливе частково задовольнити позов [PERSON], розірвавши між сторонами шлюб, та стягнувши з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1 426, 00 (одна тисяча чотириста двадцять шість) грн., щомісяця,\~ починаючи з 28 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до 22 березня 2033 року, допустивши негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім того, судом встановлено, що внаслідок звернення до суду з дійсним позовом, позивачка понесла додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Також, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 640, 00 грн., у звязку зі звільненням позивачки від сплати судового збору за другою позовною вимогою (про стягнення аліментів) на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial