Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивачка в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], 06 березня 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є дочкою [PERSON], померлого [INFO] року. Після смерті батька відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS], яка належала йому на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON]. Наприкінці 2013 року позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але їй було відмовлено, у зв'язку із тим, що нею пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду для встановлення додаткового строку. Зазначивши, що причиною пропуску нею шестимісячного строку для прийняття спадщини є тяжкі хвороби, на які вона страждає протягом останніх п'яти років. Враховуючи вищевикладене та уточнивши свої позовні вимоги позивачка просила суд визначити додатковий строк в два місяці після набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. У судовому засіданні позивачка в особі представника за довіреністю [PERSON], який в особі свого представника адвоката [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в особі своїх представників за довіреністю - [PERSON], [PERSON], проти обставин позову заперечували у повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надіслала письмову заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без своєї присутності. Вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні, повний текст рішення складено 16 травня 2014 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Підставою звернення позивача із позовом до суду є захист особистих прав та майнових інтересів, пов'язаних із правом спадкування, у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка по справі народилась [INFO] року у батьків [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.11,12). Квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] (з.а.с.77). За адресою вищевказаної квартири зареєстровані та проживають: [PERSON] та [PERSON], який був знятий з реєстрації 04.06.2013 року (а.с.77). [INFO] року [PERSON] помер. На випадок своєї смерті заповіту чи то спадкового договору не залишив (а.с.66). Після його смерті, згідно спадкової справи, відкритої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.50-88), до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 14 листопада 2013 року звернулася [PERSON] (а.с.50), 14.02.2014 року [PERSON] діючи по довіреності від імені [PERSON] (з.а.с.87). У зв'язку із пропуском строку на подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено право на звернення до суду (а.с.88). 09 січня 2014 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] року (з.а.с.85). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом положень ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця і народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до вимог ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав спільно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто протягом шести місяців з час відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1268, ст.1270 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою (стаття 1220 ЦК України). За змістом ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини за умови пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини. Суд вважає доводи позивачки щодо поважності причин пропуску строку такими, що не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами. Адже, як свідчить із копії амбулаторної картки позивачки (а.с.97-115), вона у період з 18 березня 2013 року по 27 січня 2014 року взагалі не зверталась до медичної установи щодо стану свого здоров'я, не перебувала на лікуванні, а надана довідка лікаря [PERSON], в якій зазначено діагноз та перелічені захворювання [PERSON], без штампу медичної установи, без зазначення дати її видачі, взагалі не приймається до уваги судом так як є неналежним доказом (а.с.38). Будь-яких інших доказів, що підтверджували б неможливість позивачки за станом свого здоров'я подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини суду не надано. Таким чином, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, з позиції належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності надані сторонами в обґрунтування доводів та заперечень докази, суд вважає у повному обсязі необґрунтованими доводи позивачки [PERSON] щодо поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини, відкритої після смерті батька, та як наслідок, позовні вимоги незаконними та такими, що не підлягають задоволенню судом. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст.. 88 ЦПК України, суд враховує, що позов не підлягає задоволенню, від оплати судових витрат позивачка не звільнена, у зв'язку із чим, відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed