Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору дарування, який був укладений 29.01.1997 року між [PERSON] та нею, вона прийняла в дар житловий будинок № 24, розташований по вул. Початковій в м. Запоріжжі на земельній ділянці площею 632кв.м. На даний час в житловому будинку, який належить їй на праві власності, значаться зареєстрованим відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у спірному будинку не проживають з 2010 року, обовязкові платежі та комунальні послуги не сплачують. Станом будинку ніхто з відповідачів не цікавиться. Будь-яких поточних ремонтних робіт по будинку відповідачі не виконують і раніше також не виконували. Отже, на теперішній час, окрім реєстрації відповідачів за вказаною адресою, вони будь якого відношення до будинку не мають. Останнє відоме місце проживання відповідачів-це адреса їх реєстрації. Факт реєстрації відповідачів у її будинку тягне за собою надмірні витрати з її сторони на утримання будинку, а також перешкоджає їй в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Окрім цього, вона не має можливості сплачувати комунальні послуги за усіх осіб зареєстрованих в будинку і це ставить її у скрутне матеріальне становище. Факт не проживання відповідачів за вищевказаною адресою підтверджується довідкою. У звязку з зазначеними обставинами, вона вимушена звернутися до суду та просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності житловим будинком № 24, розташованим по вулиці Початковій в м. Запоріжжя, шляхом визнання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у спірному будинку та зобовязати Заводський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області зняти відповідачів з реєстрації за вищевказаною адресою. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що вкладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] повторно в судове засідання не зявилися і від них не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідачі були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в звязку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивачка не заперечувала. Представник 3-ої особи - Заводського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути без участі їх представника, покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON] дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно свідоцтву про народження серії І-ЖС №314610 [PERSON] народилась 20 березня 1971 року, та після укладення шлюбу 14 березня 1989 року, згідно свідоцтву про укладення шлюбу серії ІІ-ЖС №365901, їй присвоєно прізвище [PERSON](а.с.7,8). Згідно договору дарування від 29 січня 1997 року, посвідченого в нотаріальному порядку, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок № 24 по вулиці Початковій в м. Запоріжжя(а.с.12). З реєстраційного посвідчення серії БД № 012000, виданого ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, вбачається, що житловий будинок № 24, розташований по вул. Початковій м. Запоріжжя, зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності(а.с.13). Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ЖС №010557 [PERSON] 23 вересня 2000 року зареєструвала шлюб, після реєстрації якого їй присвоєно прізвище Савіцька(а.с.10). В подальшому, позивачка змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС №162066 та на теперішній час вона має прізвище [PERSON](а.с.78). Положеннями ч.1 п.1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Згідно довідки УДМС України в Запорізькій області, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 1994 року і до теперішнього часу значаться зареєстрованими за адресою: [INFO](а.с.21). З довідки квартального комітету від 25.08.2015 року вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2010 року не проживають [INFO], розташованому по вул. Початковій м. Запоріжжя (а.с.14). Отже, судом встановлено, що колишній власник спірного будинку [PERSON] розпорядилася належним їй на праві власності житловим будинком 24 по вул. Початковій в м. Запоріжжі шляхом дарування його позивачці [PERSON] у 1997 році і остання на час виникнення спору є власником цього спірного будинку на підставі договору дарування, який є чинним, так як до теперішнього періоду часу не був визнаний недійсним. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є колишніми членами сімї колишнього власника спірного житлового будинку, у той самий час вони не є ані власниками, ані співвласниками спірного будинку, договір найму житла з ними не укладався і вони не є членами сімї нового власника будинку позивачки [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Отже, право члена сімї власника житлового будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Так як житлові права членів сімї є похідними від прав самого власника цього житла, то припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, оскільки, як зазначалося вище, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Передбачаючи право власника житлового будинку на відчуження обєкту власності у виді нерухомого майна, закон не передбачив при цьому можливості збереження права користування цим житлом колишнім власником або членів його сімї. За таких обставин, суд приходить до переконання про можливість задоволення позову і усунення перешкод у здійснені позивачкою [PERSON] права власності на спірний будинок, шляхом визнання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, оскільки як зазначалося вище, виникнення права членів сімї власника житлового будинку на користування ним та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності [PERSON] на житловий будинок, припинило право відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], як колишніх членів сімї колишнього власника будинку, на користування цим житлом, оскільки передбачаючи право власника будинку на відчуження цього обєкту, закон не передбачив при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника будинку. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та законними, а тому їх слід задовольнити та усунути перешкоди у здійсненні позивачкою права власності на будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Початкова, буд. №24, шляхом визнання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у спірному будинку. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині зобовязання 3-ої особи Заводський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області зняти відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку, суд приходить до переконання, що позовні вимог в цій частині не можуть бути задоволені судом, оскільки при вирішенні спору о суті, суд не може своїм рішенням зобовязувати 3-ю особу, яка не є стороною у справі, вчиняти будь-які дії стосовно однієї зі сторін. Разом з тим, суд враховує, що у відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється крім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстраційного обліку покладено на управління державної міграційної служби. Отже, питання щодо зняття з реєстраційного обліку здійснюється управлінням державної міграційної служби на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

Outcome: partial