Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 20.07.2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Посилаючись на те, що останній рік між ними постійно відбувались сварки внаслідок протилежних поглядів на спільне сімейне життя та ведення господарства, втрату почуття поваги та любові, фактичне припинення шлюбних відносин з 15.06.2016 року, позивачка просила розірвати шлюб з відповідачем. Також позивачкою було заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачкою В частині заявлених вимог про стягнення аліментів просив частково задовольнити позов, визначивши розмір аліментів у вигляді ? частини його заробітку (доходу). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 липня 2013 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №381. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка після припинення шлюбних відносин та спільного проживання сторін, залишилась проживати разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи, що сторони з 15.06.2016 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення між ними за цей час не відбулось, позивачка в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем, а останній проти цього не заперечував, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми. Згідно заяви позивачки та положень ст.113 СК України після розірвання шлюбу прізвище позивачки слід відновити на дошлюбне Аюшева. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З огляду на пояснення сторін під час розгляду справи в суді, останніми не досягнуто домовленостей щодо розміру допомоги на утримання дитини, що повинна надаватись відповідачем. А тому вказаний спір підлягає вирішенню судом, з урахуванням наведених вище положень законодавства. З урахуванням зазначеного, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, за відсутності обставин, які б виключали можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, суд враховує, що позивачкою не обґрунтовано належним чином та не доведено належними доказами заявлені позовні вимоги щодо визначення аліментів саме в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. А тому, позовні вимоги слід задовольнити частково та, враховуючи спільний обовязок батьків щодо утримання дитини, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.11.2017 року (дня подання позову) та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. за задоволену вимогу про стягнення аліментів. На користь позивачки судовий збір в сумі 640 грн. за задоволену вимогу про розірвання шлюбу. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial