Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що із відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі. Стверджує, що від даного шлюбу із [PERSON] в сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], 25.12.2008р.н. та дочка [PERSON], 26.12.2014р.н., котрі проживають з позивачкою та перебувають на повному її утриманні, так як відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків та не надає їй жодної матеріальної допомоги. Вказує, що місце праці відповідача їй невідомо, а тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON], 25.12.2008р.н. та дочки [PERSON], 26.12.2014р.н., в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідний сплачувати аліменти на дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 26.03.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], 25.12.2008р.н. та дочка [PERSON], 26.12.2014р.н., котрі проживають з позивачкою та перебувають на повному її утриманні. Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як відомо із змісту ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає кошти на утримання дітей, не піклується про їх матеріальне забезпечення. Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: копіями свідоцтв про народження дітей: [PERSON], 25.12.2008р.н. та [PERSON], 26.12.2014р.н., довідкою про склад сімї позивачки [PERSON], копією паспорта позивачки [PERSON] Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Судом враховано матеріальне становище позивачки та відповідача, що весь тягар по утриманню дітей лежить на позивачці, також те, що відповідач [PERSON] не має постійного місця праці, його дохід носить мінливий та нерегулярний характер, та інші обставини, що мають істотне значення, а також те, що обовязок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги усі наведені докази та обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про ухвалення рішення про стягнення з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] на утримання дітей: дочки [PERSON], 25.12.2008р.н. та дочки [PERSON], 26.12.2014р.н., аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 1700 грн. щомісячно, але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку і до досягнення дітьми повноліття. Із зміною матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, або інших обставин, що мають значення, сторони мають право звернутися до суду з відповідною позовною заявою про зміну розміру аліментів. Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial