Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] у лютому 2019 року звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага одне до одного, через що в сім`ї постійно виникали конфлікти. Позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу буде шкодити її інтересам та інтересам дитини. Просить шлюб розірвати. Оскільки дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, просить суд визначити місце проживання дитини з матір`ю. Позивачка у судове засідання не з`явилася. Представником позивачки подано клопотання, згідно якого остання просить суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Представником відповідача продано заяву, згідно якої відповідач [PERSON] повністю визнає заявлені [PERSON] вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення її позову. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з`явився. На адресу суду надали листа, згідно якого просили розглядати справу без участі їх представника, а також висновок, відповідно до якого вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 грудня 2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 3327, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, реєстраційний номер: [NUMBER]. Згідно позовної заяви дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Згідно висновку виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради № 18/5-348 від 08.07.2019 року Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 120 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є різниця інтересів, відсутність взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги. Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх малолітньої дитини, що у відповідності до положень ст.112СК України є підставою для розірвання шлюбу та задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд враховує наступне. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09). Враховуючи викладене, а також виходячи з принципу захисту якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов переконливого висновку про необхідність визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . За вказаних обставин, позов в цій частині також підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при поданні позовної заяви сплачено 768,40 грн. судового збору. Враховуючи задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved