Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та мотивує його тим, що з 14 червня 1985 року по 15 квітня 2005 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , 1987 року народження, та дочку [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ), 1991 року народження. В 1987 році, ще до народження відповідачів, їх сім`ї за ордером б/н від 22 травня 1987 року, який не зберігся, була надана двокімнатна квартира, розташована в будинку [ADDRESS] . Членом ЖБК-83 був її колишній чоловік [PERSON] і на його ім`я був виданий ордер на вселення до квартири. Вказані обставини підтверджуються архівним витягом з рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів від 21 травня 1987 року №116. Після надання квартири вони з чоловіком вселилися до неї, де і були зареєстровані. Згідно з відмітки в паспорті позивачки, вона була зареєстрована в спірній квартирі 07 липня1987 року і проживає в ній до теперішнього часу. Спірна квартира знаходиться в жилому будинку ЖБК-83 і під час шлюбу вони з [PERSON] за рахунок спільних сумісних коштів подружжя 06 січня1987 року сплатили вступний внесок в сумі 2100 рублів. Повна вартість квартири була виплачена нами 22 жовтня 1991 року в сумі 8700 рублів, що підтверджується відповідною довідкою ЖБК №83 від 28 червня 2021 року. Отже дана квартира придбана позивачкою та її колишнім чоловіком в період шлюбу за спільні кошти подружжя, тому вона належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і частки кожного з них є рівними - по 1/2 частині. [PERSON] визнавав за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири, яка була придбана для їх сім`ї під час шлюбу, але, оскільки він за життя не оформив на своє ім`я правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на цю квартиру, то вона, постійно проживаючи в ній, не зверталася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири, як за подружжям, бо її права не були порушені. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на все його майно, і його спадкоємцями за законом 1-ї черги являються дочка та син - відповідачі по справі. Позивачка не є спадкоємицею за законом померлого, але для того, щоб його спадкоємці оформили на своє ім`я спадщину, треба визначити його частку в нерухомому майні, на яку відкрилася спадщина. Тому вона змушена звертатися до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину вищевказаної квартири, як за подружжям. Інша 1/2 частина квартири належить на праві власності померлому і саме на його частку відкрилася спадщина. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд визнати за нею як за подружжям, право власності на 1/2 частину 2-кімнатної квартири жилою площею 29,0 кв.м. загальною площею - 52,05 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 02 листопада 2021 року о 10 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 13 грудня 2021 року; витребувано в Сумській міській державній нотаріальній конторі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В зазначене судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені судом належним чином. Від позивачки [PERSON] надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримує, просить суд винести рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви, в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечують та просять розглядати справу без їх участі (а.с. 54, 71). В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 1985 року по 08 вересня 2005 року, що підтверджується копією паспорту [PERSON] (а.с.36-37), копією рішення Зарічного районного суду м. Суми (а.с.3) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції від 08 вересня 2005 року (а.с.4). Відповідно до копії архівного витягу з рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів від 21 травня 1987 року №116, [PERSON] , як члену ЖБК-83, була надана квартира житловою площею 29,06 м2 під номером [ADDRESS] (а.с.9-10). В зазначеній квартирі були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки ТОВ «ТЕХ- КОМСЕРВІС» №119 від 25 червня 2018 року (а.с.13). З копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що вона складається з 2-х кімнат житловою площею 29,0 м2, в тому числі:1-а кімната -12,1 м2, 2-а кімната -16,9 м2, кухня-8,0 м2, коридор 7,6 м2, ванна 2,5 м2, туалет1,0 м2 (а.с. 11-12). З копії довідки житлово-будівельного кооперативу №83 від 28 червня 2021 року №73, що видана [PERSON] , вбачається, що вона є членом житлово-будівельного кооперативу №83 ЖБК-83 і їй належить 2-кімнатна кооперативна квартира [ADDRESS] . Вступний внесок в сумі 2100 рублів сплачений повністю 06 січня 1987 року. Повна вартість квартири в сумі 8700 рублів виплачена повністю 22 жовтня 1991 року (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. Спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] є діти померлого, відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] . Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга стаття 1274 ЦК України). Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Виходячи з положень статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Режим спільної сумісної власності подружжя означає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). При визначенні розміру частки дружини та чоловіка у спільному майні подружжя вважається, що частки кожного з подружжя є рівними, як це закріплено у нормі статті 70 СК України. За змістом частини першої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Слід наголосити, що вирішуючи питання про право власності на квартиру в житлово-будівельному кооперативі, суд враховує норми чинного на час виникнення спірних правовідносин, також посилається на роз`яснення у підпункті «б» пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Під час судового розгляду встановлено, що спірне нерухоме майно було придбано спадкодавцем [PERSON] під час перебування з позивачкою у шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки яких є рівними. При цьому презумпція спільності права власності подружжя на майно не спростована. Суд також враховує, що частка у спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив іншого, не входить до складу спадщини і не включається до спадкової маси. Враховуючи наведені обставини, суд вважає за можливе вимоги позивачки [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved