Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому вказала, що на підставі договору купівлі-продажу будинку від 14.01.2004 року їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. У будинку крім неї зареєстрований відповідач по справі [PERSON], її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано 27.06.2012 року. З 2008 року відповідач [PERSON] не мешкає у зазначеному будинку, комунальні платежі не сплачує, місце його проживання позивачу невідомо. Оскільки відповідач залишається зареєстрованим в квартирі, позивач змушена нести додаткові матеріальні затрати, позбавлена права розпорядитися своєю власністю. Враховуючи той факт, що відповідач безпідставно зареєстрований у будинку позивача і своєю реєстрацією перешкоджає їй у здійсненні права користування та розпорядження належною їй власністю, позивач просить усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом позбавлення права користування відповідача жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. У судове засідання позивачка не явилась з невідомої причини, про день слухання повідомлялась належним чином. Заяву про відкладення слухання справи до суду не надала. З врахуванням позиції відповідача та представника відповідача, які наполягали на розгляді справи по суті, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивачки за наявними матеріалами справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не визнав позовні вимоги [PERSON] та зазначив, що спірний будинок [ADDRESS] він придбав під час шлюбу з позивачкою [PERSON] за свої кошти, але договір купівлі-продажу було оформлено на позивачку. Після розірвання шлюбу з позивачкою вони спільне майно не ділили. Під час подачі позову [PERSON] свідомо ввела в оману суд, надала хибні свідчення про те, що будинок належить тільки їй. Крім того після розриву відносин з позивачкою він мешкав за адресою: [ADDRESS] у матері, про що позивачка добре знала. Також він часто приїздив в гості до рідної сестри, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] і неодноразово бачив позивачку, яка утаїла він нього своє звернення до суду. Просить відмовити позивачці в задоволенні позову, оскільки спірний будинок [ADDRESS] належить йому з позивачкою як спільне майно і придбаний ними в період шлюбу. Представник відповідача [PERSON] підтримав пояснення відповідача та просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом позбавлення права користування [PERSON] жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Суд, заслухавши пояснення відповідача, його представника дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 319 ч. 1, 2 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В поданій позовній заяві позивачкою [PERSON] зазначено, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації з 2008 року. Зазначене підтверджено довідкою голови квартального комітету № 15 від 16.05.2013 року (а.с.6). Згідно договору купівлі-продажу будинку з приватизованою земельною ділянкою від 14.01.2004 року та Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.7,8). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27.06.2012 року (а.с.12). Однак відповідно копії Актового запису про одруження № 115 від 25.06.1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 25.06.1998 року відділом РАГС м. Брянка Луганської області (а.с.52). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження власністю не доведений у судовому засіданні і з огляду на вищевикладене не може бути задоволений, оскільки відповідач [PERSON] не може бути протиправно позбавлений цього права володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном чи обмежений у його здійсненні.

Outcome: dismissed