overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі . Від спільного проживання у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Діти на даний час проживають разом з нею. Незважаючи на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, вони припинили подружні відносини та на даний час спільно не проживають. Відповідач після демобілізації із зони АТО покинув сім'ю та спільно з ними не проживає. Відповідач на утримання дітей добровільно не надає ніякої матеріальної допомоги, хоча законом зобов'язаний надавати таку допомогу, тим більше має таку можлиість, оскільки є працездатним. Відповідач ухиляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, чим не виконує обов'язку щодо утримання батьками неповнолітніх дітей, передбаченого законом, а тому я вимушена звертатись до суду за захистом своїх прав та прав своїх неповнолітніх дітей. Позивачка в судове засідання не з'явилась, проте подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи попереджений своєчасно та належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. За таких обставин на підставі ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (постановляє заочне рішення). У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, який вони уклали 09.07.2015 року в відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-АМ №163304 (а.с.2). Від спільного проживання у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.3,4), які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с5). Відповідач працездатний, має змогу надавати матеріальну допомогу, проте в добровільному порядку таку допомогу не надає, тому право позивачки порушено і підлягає захисту за судовим рішенням. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст. 180 СК України, згідно з якою батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 ч.2 СК України , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просить стягнути з відповідача, на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму громадян, відповідно до віку дитини, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення сином повнолітгя. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вони з відповідачем проживали в громадянському шлюбі. Від спільного проживання у них [INFO] народилась донька - [PERSON], яка проживає разом із нею. Батько доньки на її утримання добровільно не надає ніякої матеріальної допомоги, хоч повинен та має можливість це робити. Позивачка в судове засідання не з'явилась, проте подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність суду не надавав. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача , виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Судом встановлено, що сторони знаходились в громадянському шлюбі, від спільного проживання у якому у них [INFO] народилась донька - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4), яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач працездатний, має змогу надавати матеріальну допомогу, проте в добровільному порядку таку допомогу не надає, тому право позивачки порушено і підлягає захисту за судовим рішенням. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст. 180 СК України, згідно з якою батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 ч.2 СК України , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. [PERSON], є власницею квартири, розташованої за адресою : с. Сокілець, Козятинського району Вінницької області, вул. Котляревського, 12 а, квартира 1, що належить їй на праві особистої приватної власності. На даний час окрім неї в квартирі проживають ще двоє осіб: дочка [PERSON], [INFO] та онук [PERSON], [INFO]. Відповідач не проживає в даній квартирі вже більше двох років, особисті речі відповідача в ній відсутні, окрім того він не допомагає сплачувати комунальні послуги, які на нього нараховуються, це також перешкоджає їй у користуванні субсидією та іншими пільгами. Відповідач відзив не подав, а тому суд приймає рішення на підставі доказів наданих позивачкою. З'ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою : с. Сокілець, Козятинського району Вінницької області, вул. Котляревського, 12 а , квартира 1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 2 вересня 1994 року . Відповідач [PERSON], зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою Сокілецької сільської ради Козятинського району Вінницької області від 22.03.2018. З 2016 року [PERSON] не проживає у квартирі розташованій за адресою : с. Сокілець, Козятинського району Вінницької області, вул. Котляревського, 12 а , квартира 1, відповідно до довідки Сокілецької сільської ради Козятинського району Вінницької області від 22.03.2018 . Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Реєстрація проживання відповідача у квартирі перешкоджає позивачці у здійсненні права повного розпоряджання майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном . Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, відповідач з 2016 року не проживає без поважних причин в квартирі , в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, що перешкоджає позивачці, як власниці квартири, здійснювати права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку про можливість визнання [PERSON] таким , що втратив право на користування житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на житло. Свої вимоги мотивувала тим, що їй, на підставі свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~закономвід 19.02.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-414 належить житловий будинок по вул. Шевченка,9 в м. Козятині Вінницької області. Відповідач являється її сином та не проживає в данному будинку близько двадцяти років, особисті речі відповідача в ньому відсутні, окрім того він не допомагає сплачувати комунальні послуги, які на нього нараховуються. Реєстрація його проживання у будинку перешкоджає їй у здійсненні права повного розпоряджання майном. Відповідач відзив не подав, а тому суд приймає рішення на підставі доказів наданих позивачкою. З'ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], на підставі свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~закономвід 19.02.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-414 належить житловий будинок по вул. Шевченка,9 в м. Козятині Вінницької області.(а.с. 3). Відповідач [PERSON], зареєстрований у вказаному будинку, що підтверджується записом в домовій книзі ( а.с. 8). З 1998 року [PERSON] не проживає у будинку розташованому за адресою : м. Козятин, Вінницької області, по вул. Шевченка,9, відповідно до акта від 15.06.2018 ( а.с. 4). Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Реєстрація проживання відповідача у будинку перешкоджає позивачці у здійсненні права повного розпоряджання майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном . Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, відповідач з 1998 року не проживає без поважних причин в будинку, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, що перешкоджає позивачці, як власниці будинку, здійснювати права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку про можливість визнання [PERSON] таким , що втратив право на житло.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що її дочка [PERSON] та відповідач по справі, являються батьками [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Вказує, що, згідно рішення Кіцманського районного суду від 09 жовтня 2012 року, відповідач повинен сплачувати аліменти у користь [PERSON], для утримання дочки, в твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно до повноліття дитини. Посилається на те, що рішенням Кіцманського районного суду від 03 вересня 2014 року, [PERSON] та [PERSON], позбавлено батьківських прав. Зазначає, що розпорядженням Кіцманської РДА від 29 вересня 2014 року №291, її призначено опікуном онуки [PERSON] Вказує, що батьки утриманням та вихованням дитини не займаються, матеріальної допомоги на її утримання не надають, а тому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання онуки в розмірі по 600 гривень щомісячно до її повноліття. Позивачка у судовому засіданні змінила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання онуки [PERSON] в розмірі по 450 гривень щомісячно до повноліття дитини. Відповідач подав заперечення, де вказав, що згідний сплачувати аліменти у розмірі по 450 гривень на утримання дочки [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що змінені позовні вимоги позивачки слід задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що вказану цивільну справу можливо розглянути при проведенні судового засідання та ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону і не порушує законних прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб. Враховуючи наведене, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191, Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 01 вересня 1990 року у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м.Києва, актовий запис №4609. В обґрунтування позову [PERSON]зазначила, що сторони не підтримують сімейно шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. В судовому засіданні [PERSON]позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що 01 вересня 1990 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. За час перебування у шлюбі, 28 березня 2002 року в них народився син [PERSON]. Звернула увагу на те, що протягом останнього року вони з відповідачем не підтримує сімейно шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, а подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам і унеможливлює примирення. В судовому засіданні [PERSON]позов визнав повністю та пояснив, що 01 вересня 1990 року вони з позивачкою зареєстрували шлюб. За час перебування у шлюбі, 28 березня 2002 року в них народився син [PERSON]. Підтвердив, що вони з позивачкою рік часу не підтримують сімейно шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. [PERSON] вказав, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, які є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON]підлягають задоволенню в повному обсязі. Підставами для такого висновку суду є наступне. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ГЮ №329669 від 01 вересня 1990 року. Під час перебування сторін у шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №126808 від [INFO]. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони просять позов задовольнити, вказують на неможливість спільного проживання, збереження шлюбу, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно шлюбних відносин протягом року, миритися не бажають, сімя фактично розпалася, існує формально і зберегти її неможливо, суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 12 лютого 2004 року відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис №18. В обґрунтування позову [PERSON]зазначила, що сторони не підтримують сімейно - шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. В судовому засіданні [PERSON]позов підтримала повністю та пояснила, що вона у 2004 році зареєструвала шлюб з [PERSON] Вказує, що вони з відповідачем з 2012 року проживають окремо, вона в м.Кузнецовську Рівненської області, а відповідач у м.Тарнов Польська Республіка. З вказаного часу між ними фактично припинилися шлюбні відносини. За час спільного проживання з чоловіком, той нехтував сімейними цінностями, не піклувався про створення в сім'ї доброзичливої атмосфери та нормальних сімейних стосунків. Спільних дітей у них немає.Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Від [PERSON] до суду надійшла заява, з якої вбачається, що відповідач погоджується на розірвання шлюбу по місцю проживання дружини [PERSON] у м.Кузнецовську Рівненської області. У даній заяві [PERSON] просить справу про розірвання шлюбу розглянути без його участі, і вказує, що позов про розірвання шлюбу визнає повністю. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши інші докази, які є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON]підлягають задоволенню в повному обсязі. Підставами для такого висновку суду є наступне: В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.09.2007 року. Під час розгляду справи встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] спільних дітей немає. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони просять позов задовольнити, вказують на неможливість спільного проживання, збереження шлюбу, не ведуть спільного господарства, проживають окремо з 2012 року, миритися не бажають, сім'я фактично розпалася, існує формально і зберегти її неможливо, суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 17 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис №136. В обґрунтування позову [PERSON]зазначила, що сторони не підтримують сімейно шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що 17 липня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Під час шлюбу 18 серпня 2016 року вона народила сина [PERSON], однак відповідач [PERSON] батьком дитини не являється. Зазначила, що батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON], з яким вона з листопада 2016 року і по даний час проживає. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить її інтересам та унеможливлює примирення. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] позов визнав повністю та пояснив, що 17 липня 2014 року вони з позивачкою зареєстрували шлюб. Під час перебування в шлюбі 18 серпня 2016 року [PERSON] народила сина [PERSON] 17 листопада 2016 року до нього зателефонував [PERSON] та попросив про зустріч. Під час зустрічі з останнім, той повідомив йому, що він мав близькі стосунки з позивачкою [PERSON] і ствердив, що [PERSON], [INFO], є його сином. У звязку з цим він не заперечує проти розірвання шлюбу та просить його розірвати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, які є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Підставами для такого висновку суду є наступне. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ГЮ №095424 від 17 липня 2014 року. Під час перебування сторін у шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №260515 від [INFO]. Зі слів позивачки [PERSON] та заяви [PERSON] від 26.11.2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON]. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони просять позов задовольнити, вказують на неможливість спільного проживання, збереження шлюбу, не ведуть спільного господарства, миритися не бажають, не підтримують сімейно шлюбні відносини та проживають окремо з листопада 2016 року, окрім того позивачка проживає з іншим чоловіком - [PERSON], від якого має сина [PERSON], суд прийшов до висновку, що сімя фактично розпалася, існує формально і зберегти її неможливо, а тому вважає, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 23 лютого 2001 року відділом РАГС м.Кузнецовська Рівненської області, актовий запис №41. В обґрунтування позову [PERSON]зазначила, що сторони не підтримують сімейно шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. В судовому засіданні [PERSON]позов підтримала повністю та пояснила, що 23.02.2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від спільного проживання, у них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час між нею та відповідачем немає взаєморозуміння, вони не підтримують сімейно шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства і проживають окремо останні шість місяців. Звернула увагу на те, що чоловік зловживає спиртними напоями, тому вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просить суд шлюб розірвати. Відповідач [PERSON]в судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що 23.02.2001 року він уклав шлюб з позивачкою. Від спільного проживання у шлюбі в них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON]вказав, що не заперечує проти розлучення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, які є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON]підлягають задоволенню в повному обсязі. Підставами для такого висновку суду є наступне. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-ГЮ №036985 від 23.02.2001 року. Від спільного проживання сторін у шлюбі народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ГЮ №153631 від 20.08.2003 року, серії І-ГЮ №030930 від 15.06.2006 року. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони просять позов задовольнити, вказують на неможливість спільного проживання, збереження шлюбу, не ведуть спільного господарства, миритися не бажають, не підтримують сімейно шлюбні відносини, проживають окремо останні шість місяців, сімя фактично розпалася, існує формально і зберегти її неможливо, суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved