Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON], проживає без реєстрації з грудня 2007 року і по теперішній час за адресою: [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Андрієво - Іванівської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області від 13.03.2018 року № 191. Вказаний житловий будинок належав [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Андрієво - Іванівської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області від 13.03.2018 року № 192. 10.12.2007 року позивачка сплатила [PERSON], гроші за будинок, про що свідчить розписка, написана нею власноручно. Через те, що у [PERSON], не були впорядковані документи на вищевказаний житловий будинок, сторони не змогли оформити нотаріально договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку. Після отримання грошей, [PERSON], забрала всі свої речі з будинку та віддала позивачці ключі від нього. Таким чином, понад десять років, тобто з грудня 2007 року [PERSON], добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою як власним, доглядає та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, оскільки постійно та безперервно проживає в будинку і вважає, що являється його власником. У зв'язку з чим позивачка вважає, що набула права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позов визнав та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, суд приходить до висновку про ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: по [ADDRESS]. Цей факт підтверджується матеріалами справи, копією паспорта [PERSON] ( а.с. 5 - 6 ), копією розписки ( а.с. 7 ), довідками виданими виконавчим комітетом Андрієво - Іванівської сільської ради ( а.с. 8 - 9 ), копіями квитанцій ( а.с. 10 - 13 ), копією акту ( а.с. 14 ), копією Зведеного акту вартості будинку ( а.с. 15 - 18 ). Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. У відповідності до роз'яснень постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: п. 9. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність ), якщо інше не встановлено ЦК. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння ), а також на безхазяйну річ. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Outcome: approved