Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить шлюб зареєстрований із відповідачем 29.09.2007 р. розірвати та стягувати із відповідача, на її користь аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування вимог зазначила, що спільне подружнє життя не склалося через несумісність характерів та різні погляди щодо обов'язків і порядку ведення домашнього господарства. Сім'я розпалась остаточно та примирення вважає неможливим, оскільки ні хто із сторін цього не бажає. Крім того, мотивуючи позов вказала, що відповідач фізично здоровий, інших дітей не має, працює та має постійний дохід, а отже повинен матеріально допомагати позивачу. Спору щодо поділу спільного майна не має. Згідно положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених особами вимог на підставі представлених сторонами доказів, а ст.ст. 10, 60 цього ж Кодексу, визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач у судове засідання, яке відбулось 24.07.2014 р. не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій підтримала свої вимоги з підстав, викладених у позові та просила розглянути справу без її особистої участі, проти заочного розгляду не заперечувала. /а.с. 15/ Відповідач у судові засідання 24.07.2014 р. не з'явився, про час і місце розгляду справи був завчасно повідомлений у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. /а.с. 13, 14/ Заперечень на позов не подавав, про причини неявки не повідомляв. Зважаючи на те, що сторони у судове засідання не прибули, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальним пристроєм, згідно положень ст.ст. 158, 169, 197 та 224 ЦПК України. /а.с. 16/ Суд, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. 29.09.2007 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 1938. /а.с. 4/ Від даного шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] /а.с. 5/ Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сторони припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу протирічить їхнім інтересам, умов для примирення немає. Спору щодо поділу спільного майна і місця проживання дитини - немає. За вказаних обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що згідно ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Згідно норм ст.ст. 180, 181 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Право на отримання аліментів має той з батьків, з ким дитина проживає. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню із відповідача, суд виходить з матеріального стану сторін, враховує, що відповідач фізично здоровий і працездатний, має регулярний заробіток, інших утриманців не має, тому своїм рішенням стягує із [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання спільного сина у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, згідно норм ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Крім того, у відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає за потрібне залишити її на подальше проживання при матері. Оскільки позивач не заявляла вимоги про стягнення із відповідача судових витрат, суд,

Outcome: approved