Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач не виконав рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2006 р.н., згідно з яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та рішення цього ж суду від 13.04.2012 р., згідно з яким змінено розмір аліментів та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 частини з його заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок невиконання вказаного рішення у відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Уточнивши свої вимоги, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 32 103,62 грн. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав. За ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що за виконавчим документом № 2/1003/1655/2012 від 27.04.2012 р. виданого Білоцерківським міськрайонним судом з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Відповідач не виконав свої зобов`язання за судовим рішенням, внаслідок чого станом на [INFO] утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 32 103,62 грн., що підтверджується розрахунком № 768 від 24.07.2019 р. виданим Білоцерківського міським відділом ДВС. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Утворена з вини відповідача [PERSON] заборгованість по аліментах є підставою для нарахування йому пені за неналежне виконання зобов`язання. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Позивачкою визначено розмір пені у розмірі 32 103,62 грн., про що надано відповідний розрахунок. Відповідач не надав суду доказів на його спростування, до того ж не заперечив проти задоволення такої вимоги, тому суд вважає, що зазначена сума пені підлягає стягненню з відповідача. Виходячи з розрахунку Білоцерківського районного відділу ДВС заборгованість за аліментами станом на [INFO] становить 32 103,62 грн. Згідно розрахунку неустойки наданого позивачкою, її розмір становить 188 002,26 грн., проте в силу вимог ч. 1 ст. 196 СК України, позивачка просила стягнути неустойку в розмірі 32 103,62 грн. Отже, вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь неустойки по заборгованості за несплату аліментів на суму зазначену вище є не обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved