Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася із позовом до адміністрації Заводського району Дніпродзержинської міської ради, 3-ої особи приватного нотаріусу Дніпродзержинського міського округу [PERSON] «про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом», в обґрунтування якого зазначила, що 22 грудня 2001 року [PERSON] залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського округу [PERSON] за реєстровим № 4572, яким заповів все своє майно, яке буде йому належати на день смерті, зокрема, квартиру та заощадження у банку, на її імя [PERSON]. 29.01.2015 року [PERSON] помер. На день смерті [PERSON] на його ім'я була на праві власності оформлена 1/2 частина квартири № 43, розташованої в будинку № 3 по вулиці Костромський у м. Дніпродзержинську загальною площею 39,5 кв.м., житловою - 26,0 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 червня 1993 року відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому[ADDRESS], розташована в будинку № 3 по вулиці Костромський у м. Дніпродзержинську належала на праві спільної власності без визначення часток, тобто на праві спільної сумісної власності, [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла 3 березня 2000 року, не мала близьких родичів і спадкоємців за законом в розумінні ст.ст. 529, 530 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на час її смерті та не залишив заповіту на належне їй майно. [PERSON] не входив у коло спадкоємців [PERSON] за законом 1-ї та 2-ї черги відповідно до ст.ст. 528, 529 ЦК України в редакції 1963 року. Після смерті [PERSON] [PERSON] залишився проживати в квартири № 43, розташованій в будинку № 3 по вулиці Костромський у м. Дніпродзержинську, один. Вона як спадкоємиця [PERSON] за заповітом 15 липня 2015 року, вчасно, у шестимісячний строк, звернулась до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Приватний нотаріус [PERSON] своїм роз'ясненням від 28.09.2015 р. № 105/02-14 повідомила мені, що оформлення нею на моє ім'я спадщини за заповітом після смерті [PERSON] на квартиру в цілому унеможливлено відсутністю правовстановлюючих документів на 1/2 частку квартири на ім'я спадкодавця, та рекомендувала мені в судовому порядку визначити обсяг спадкового майна [PERSON] з урахуванням вимог ст. 344 ЦК України. На підставі чого просить, Визнати, що спадковим майном померлого 29 січня 2015 року [PERSON] є в цілому квартира № 43, розташована в будинку № 3 по вулиці Костромській в м. Дніпродзержинську, 1/2 частка якої належала [PERSON] Даниловичу на підставі на свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 червня 1993 року відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, зареєстрованого ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 129 під реєстровим № 21568, і 1/2 частка - за набувальною давністю. Визнати за нею право власності на квартиру № 43, розташовану в будинку № 3 по вулиці Костромській в м. Дніпродзержинську загальною площею 39,5 кв.м, житловою 26,0 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 29 січня 2015 року. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги та суду пояснила, що померлий [PERSON] з 1990 року по час своєї смерті постійно проживав у [INFO], яка на праві спільної сумісної власності зареєстрована за [PERSON] та [PERSON], які обидва є померлими та не мали спадкоємців. На час смерті [PERSON] відкрилася спадщина після померлого у вигляді прав власності на спірну квартиру. Її мати [PERSON] дружила з померлими і за життя [PERSON], який не мав родичів, склад заповіт на її імя, за яким заповів їй все належне йому майно, яке йому належало на час смерті. В передбаченому законом порядку, [PERSON] звернулася до нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадкового майна, відкритого як спадщина після смерті [PERSON], але нотаріус не видала свідоцтва про прийняття спадщини та надала розяснення, щодо вирішення цього питання у судовому порядку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою померлого [PERSON], який проживав до своєї смерті у квартирі [ADDRESS], після смерті [PERSON] сам, родичів не мав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою померлого [PERSON], якого знала за життя. [PERSON] крім своєї дружини [PERSON] не мав нікого з родичів, і після її смерті проживав у [INFO], сам. Дружив з сусідами, в тому числі і з позивачкою [PERSON]. Після його смерті в квартирі ніхто не проживає. Представник відповідача Адміністрації Заводського району Дніпродзержинської міської ради до суду подали заяву за якою прохали провести судовий розгляд у їх відсутність. Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] до суду надала заяву за якою прохала провести розгляд справи за її відсутністю, та прийняти рішення на розсуд суду. Вислухав представника позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], вивчив надані сторонами докази, дослідив матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права ти інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS], є приватною спільною сумісною власністю [PERSON] та членам його сімї [PERSON], що підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло видане відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому м. Дніпродзержинська від 25.06.1993 року, на підставі розпорядження від 25.06.1993 року № 1241/609 (а.с. 10). Також, як встановлено в ході судового розгляду частки [PERSON] та [PERSON] не визначені. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, підтверджень перебування у родинних стосунках [PERSON] та [PERSON] суду не надано, але згідно до показів свідків [PERSON] і [PERSON], які були допитані під час судового розгляду, померлі були подружжям. Також, як встановлено під час судового розгляду, позивачка посилається, що [PERSON] є померлою 03.04.2000 року, надав суду свідоцтво про смерть останньої (а.с. 9). Але, зі змісту свідоцтва про смерть виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.04.2000 року (а.с. 9), зазначене свідоцтво про смерть видано на Рувінську, а не на [PERSON]. Крім того, в супереч вимог визначених перехідними положеннями ЦК п. 5, нормам ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після померлої [PERSON], позивачка звертаючись з вимогами щодо вирішення питання про відкриту спадщину після смерті [PERSON], яка як зазначена позивачкою померла 03.04.2000 року, тобто про вирішення спору про спадкування, спадщина по якій відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, обґрунтовує свої вимоги нормами ЦК України 2003 року, замість норм законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Враховуючи, що позивачем не підтверджено, що померлий [PERSON] відноситься до спадкоємців за законом першої черги, то при вирішенні питання про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за позовом осіб, які мають право спадкування за законом відповідно до статей 529-531, 535 ЦК УРСР, спадкування спадкоємцями за законом третьої, четвертої та пятої черг (статті 1263-1265 ЦК) та визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини зазначеними категоріями осіб не допускається. Так, як встановлено під час судового розгляду, після смерті [PERSON], [PERSON] не оформив право власності на спадкове майно померлої. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] посилалася на той факт, що за життя, померлий [PERSON] склав на її імя заповіт, але як вбачається зі змісту заповіту наданого позивачкою, на її імя було складено заповіт не [PERSON], а [PERSON], що підтверджено копію заповіту (а.с. 7). Таким чином, враховуючи, що спірне майно на праві спільної сумісної власності належало за життя [PERSON], а заповіт на імя позивачки оформлено від імені [PERSON], що спростовує посилання позивачки на підтвердження розпорядження своїм майном за життя саме [PERSON] на випадок своєї смерті на користь позивачки. Зазначені обставини підтверджено також розясненням наданим приватним нотаріусом [PERSON] позивачці при її зверненні з заявою щодо прийняття спадщини після [PERSON] (а.с. 14). Згідно зі ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вивчив надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог, та не встановив доказів на підтвердження права позивачки в порядку спадкування за заповітом на майно померлого, так як саме заповіту від імені [PERSON] на імя позивачки не подано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, за зазначеним обсягом доказів не є відповідними та такими що б підтвердили право заявлене позивачем.

Outcome: dismissed