Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, мотивуючи його тим, що з 1999р. вона є головою ЖБК «Трансформаторник-13». З 2014р. з невідомих причин відповідач [PERSON] постійно ображає та принижує її як людину і голову ЖБК в присутності мешканців будинку. Він неодноразово приходив в приймальну кооперативу в нетверезому стані, ображав її та бухгалтера нецензурною лайкою, називав крадіями та аферистками, погрожував фізичною розправою. Він неодноразово подавав в газету «Привоз» об'яви про продаж нібито нею кози, корови, а потім за його вказівками їй неодноразово надходили дзвінки. Також він сам неодноразово по ночам дзвонить їй, звинувачує у неналежному виконанні своїх посадових обов'язків, несе всяку несінитницю, ображає непристойними словами, погрожує. Крім того, він розвіщує на під'їздах та кидає в поштові ящики листівки про те, що вона обманює мешканців будинку, працевлаштовує «мертвих душ», збагачується за їх рахунок. З приводу протиправних дій відповідача вона неодноразово зверталась з заявами до правоохоронних органів, з ним проводились профілактичні бесіди, але його дій не припиняються, він продовжує їх і до теперішнього часу. Вважає, що дії [PERSON], які виражаються в розповсюдженні свідомо хибних відомостей та в моральному терорі її та її родини, наданні непристойної оцінки її поведінки та особистості у формі, що протимовить формі спілкування з людьми, спричинили їй моральні страждання. Моральна шкода полягає у приниженні її гідності та ділової репутації, поширенні інформації, яка не відповідає дійсності. Вона та її чоловік є людьми похилого віку, через дії відповідача вони постійно знаходяться в нервовому стресі, порушений їх спокій та звичний уклад життя, погіршився їх стан здоров'я. Моральну шкоду оцінює в 10тис.грн. Просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 10тис.грн. та зобов'язати його вибачитись перед нею на загальних зборах членів кооперативу та мешканців будинку [ADDRESS], а також стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги повністю з підстав, викладених в позовній заяві, додатково суду пояснила, що недостовірна інформація поширена відповідачем шляхом розповсюдження листівкок в під'їздах та на дошках оголошень будинку, зразки яких вона надала суду. Загальний їх зміст зводиться до того, що вона є крадійкою, аферисткою, обманює мешканців будинку, оскільки працевлаштовує осіб, які в дійсності не працюють, а вона отримує за них заробітну плату. Всі три листівки були розповсюджені в лютому-березні 2017р. з перервою в тиждень-два. На те, що це зробив відповідач вказує те, що в листівках зазначено про необхідність включити кнопку ліфта на 5 поверсі 2 підьїзду. Саме там мешкає відповідач і кнопка ліфту на його поверсі була виключена за рішенням загальних зборів через несплату комунальних послуг, що надавались кооперативом. Крім того, коли він дзвонив їй по ночам, він сам казав, що платив третім особам за розповсюдження листівок. Тільки у відповідача є претензії до неї як голови кооперативу. Він неодноразово виказував їх, звертався зі скаргами на неї до податкової інспекції, прокуратури, але усі його заяви є безпідставними. За його скаргами у неї проводились перевірки і жодних порушень не виявлено. Він не доказав те, що вона є аферисткою та крадійкою. Вона тривалий час працює головою кооперативу, мешканці будинку вдячні їй за те, що будинок перебуває в гарному стані, вона має багато грамот від керівництва міста. А терор з боку відповідача принижує її гідність та ділову репутацію. Крім того, його постійні нічні дзвінки на її мобільний та домашній телефон порушують її спокій, він по телефону каже непристойні слова на її адресу, що принижує її людську гідність. Вона вважає, що він зобов'язаний вибачитись перед нею на загальних зборах мешканців будинку та спростувати недостовірну інформацію щодо неї шляхом розвіщування листівок відповідного змісту. Розмір моральної шкоди вона визначила, виходячи з погіршення стану свого здоров'я та стану здоров'я свого чоловіка, у зв'язку з чим вона змушена була нести додаткові витрати на придбання ліків. Також вона втратила спокій, змушена витрачати час на захист своїх прав в суді. Просить позов задовольнити повністю. Відповідач та його його представник в судовому засіданні позов не визнали повністю та просять в його задоволенні відмовити. Відповідач суду пояснив, що вони тривалий час знайомі з позивачкою, особисті стосунки між ними погіршились пару років тому. Він в певному роді не задоволений роботою позивачки на посаді голови кооперативу, у зв'язку з чим колись звертався до правоохоронних органів зі скаргами на неї. На даний час у нього немає відомостей про результати розгляду цих скарг. Але жодних доказів тому, що саме він розвіщує листівки на під'їздах, дзвонить їй по ночам, суду не надано. Показання свідків, яких запросила позивачка, не можуть братись до уваги, оскільки вони є бухгалтером та паспортисткою кооперативу, працюють разом з позивачкою, тому будуть казати те, що каже їм позивачка. Аудиозапис, який наданий позивачкою, є недопустимим доказом, оскільки незрозуміло, яким чином і ким саме він зроблений, він може бути смонтований. Він не заперечує, що інколи він міг дзвонити позивачці, але виключно з приводу того, чого не горить світло в під'їзді, не працює ліфт та щодо інших питань функціонування кооперативу і надання послуг. Він міг дзвонити чоловіку позивачки на домашній телефон та питав як він себе почуває, оскільки вони давно знайомі. Він дзвонив лише в денний час, по ночам не дзвонив ніколи. Вважає, що жодним чином не принижав честь, гідність та ділову репутацію позивачки, не спричиняв їй моральну шкоду. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. В ст.270 ЦК України зазначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Так, ст.32 Конституції України, ст.277 ЦК України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Крім того, згідно зі ст.297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації. При цьому, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст.34), а ст.302 ЦК України надає право фізичній особі вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. В той же час, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута собою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. У п.15 постанови детально роз'яснений порядок застосування судами норм чинного законодавства щодо правового захисту честі, гідності та ділової репутації. Зокрема, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Тобто відсутність хоча б однієї з вищевказаних ознак виключає склад правопорушення. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). П.18 цієї постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. А за п.19 цієї постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням, оскільки відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Ст.30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд встановив, що з 1999р. позивачка [PERSON] є головою ЖБК «Трансформаторщик-13», а після реорганізації в ОСББ «Трансформаторщик-13» (13.07.2016р.) - головою ОСББ. Згідно характеристики членів Правління ОСББ [PERSON] характеризується позитивно. Остання має ряд почесних грамот за довгу і самовіддану працю, за активну діяльність в сфері створення ефективного власника житла, за 3-є місце в конкурсі-огляді «Кращий двір» в Хортицькому районі м.Запоріжжя. Згідно постанови старшого слідчого Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 31.03.2017р. було закрито кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 13.07.2016р. за №1201608007002156 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Вказане кримінальне провадження було зареєстровано за повідомленням [PERSON] щодо неправомірних дій голови ЖБК «Трансформаторщик-13» [PERSON], зокрема, щодо відсутності певних працівників ЖБК на своїх місця і отримання головою ЖБК за них заробітної плати. В ході досудового розслідування була встановлена відсутність об'єктивної та суб'єктивної сторони вказаного злочину, відсутність належних та допустимих доказів, що стало підставою для закриття кримінального провадження. Також судом встановлено, що [PERSON] неодноразово протягом 2014-2016р. зверталась до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії [PERSON] Згідно з наданими їй відповідями, за її заявами проводились перевірки, з [PERSON] проводились профілактичні бесіди. Відомостей про притягнення [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності вказані відповіді та інші матеріали справи не містять. Крім того, позивачкою суду надані дві оригінальні листівки та копія однієї листівки певного змісту, які, на її думку, містять недостовірні відомості про неї та порушують її честь, гідність, ділову репутацію (арк.10-10а, 23-27,51-52). Свідок [PERSON] пояснила, що мешкає у вказаному будинку. Весною 2017р. бачила у поштових ящиках в під'їзді та на дошці оголошень листівки друкованого тексту. Зміст їх зводився до того, що голова ЖБК [PERSON] їзде відпочивати на курорти за гроші мешканців. Потім у дворі будинку мешканці казали, що ці листівки розкидав [PERSON] Особисто цього вона не бачила. Вона особисто не повірила в написане, оскільки гроші за послуги вони платять на розрахунковий рахунок кооперативу, а не голові чи бухгалтеру. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює паспортистом ОСББ, раніше ЖБК вже 7 років. Останнім часом будинок охвачений переполохом, оскільки в під'їздах розкидують листівки з образливими висловами на адресу голови [PERSON] ЇЇ звинувачують у воровстві. Вони вважають, що це робить [PERSON], який мешає в квартирі №56 їх будинку. Лише від нього надходять скарги на голову ЖБК. Він з невідомих причин дзвонить [PERSON] та їй по ночам з погрозами, ображає, чим порушується їх спокій. Декілька разів він приходив до них в службове приміщення на прийом, виказував претензії голові, кричав, навість кидався на неї, йому перешкодили мешканці, які тоді були на прийомі. Вони неодноразово писали на нього скарги до поліції, але його хуліганські дії продовжуються. Жодних порушень в діяльності кооперативу немає. Голова кожного року звітує перед мешканцями, претензій до неї немає, будинок знаходиться в гарному стані і є зразковим. А [PERSON] влаштував терор усьому будинку. Свідок [PERSON] пояснила, що працює бухгалтером ОСББ, раніше ЖБК з 2009р. Вона знайома з [PERSON], який неодноразово приходив до неї та голови на прийом з приводу оплат, ненадання послуг. Він постійно кричить, виказує якісь претензії, погрожує [PERSON], називає її крадійкою, аферисткою. З її слів знає, що він постійно дзвонить по ночам [PERSON], не дає їй спокій, ображає. Зараз став дзвонити і їй з претензіями, що вона підтримує [PERSON] Вони неодноразово писали на нього скарги до поліції, з ним проводили бесіди, але результату немає. За його скаргами у них в ЖБК проводились перевірки, жодних порушень не виявлено. Оплату за послуги вони не приймають, мешканці платять кошти на рахунок в банку. Весною цього року по всьому будинку були розкидані листівки, що [PERSON] є крадійкою, інша листівка стосувалась нібито розмови між неюд та [PERSON] про відпочинок у Тайланді. Листівки - це справа рук [PERSON] Тільки він міг таке написати. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини даної справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] Суд виходить з того, що звертаючись до суду з даним позовом, позивачка заявила позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 10тис.грн., зобовьязання відповіла вибачитися перед нею на загальних зборах мешканців їх будинку, обґрунтувавши свої вимоги тим, що її право на повагу честі, гідності та ділової репутації порушено в результаті розповсюдження відповідачем недостовірної інформації про неї як голову ЖБК, а також постійними нічними дзвінками з погрозами та образами, чим їй спричинено моральну шкоду. За змістом норм діючого законодавства, зокрема, ст.15,270,275,277,297,299 ЦК України, ст.3 ЦПК України, позови про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. При цьому, згідно з положеннями ст.277 ЦК України, ст.10,60 ЦПК України саме позивач повинен довести факт поширення такої інформації відповідачем і те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб'єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення. Крім того, за змістом ст.275 ЦК України, п.3 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до п.24 цієї ж постанови, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Разом з тим, звернувшись до суду з даним позовом, позивачка не вказала, яку саме інформацію вона вважає недостовірною та такою, що посягає на її честь, гідність, ділову репутацію. Однак, в судовому засіданні вона зазначила, що недостовірною вважає інформацію, яка розповсюджена в доданих нею до позову листівках, яка зводиться до того, що вона нібито є крадійкою та аферисткою, обманює мешканців будинку, влаштовує осіб на роботу в кооператив, які фактично не працюють, а вона отримує замість них заробітну плату. Позивачка зазначила, що вказана інформація є недостовірною, оскільки за зверненнями відповідача [PERSON] до різних контролюючих органів в ЖБК проводились перевірки і жодних порушень законодавства з її боку виявлено не було і докази цього повинен надати саме вівдровідач. Однак, доводи позивачки про те, що саме відповідач повинен довести факт розповсюдження достовірної інформації, суд вважає безпідставними, оскільки норма ч.3 ст.277 ЦК України, відповідно до якої негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, була виключена Законом України №1170-VII від 27.03.2014р., тому, виходячи з принципу змагальності сторін, обов'язок довести достовірність чи недостовірність інформації, яка розповсюджується про особу, покладається в т.ч. і на позивачку. Але жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказана інформація є недостовірною, позивачкою суду не надано. ЇЇ посилання на пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні, суд не бере до уваги, оскільки вказані свідки лише підтвердили факт розповсюдження листівок з певною інформацією про позивачку. Їх пояснення не можуть бути належними доказами факту недостовірності (неправдивості) певної інформації, оскільки вони можуть мати свою суб'єктивну думку щодо діяльності голови ОСББ, як і інші члени ОСББ та мешканці будинку. Зазначивши, що за скаргами [PERSON] на її дії до різних контролюючих органів, останніми в ОСББ проводились перевірки і порушень не виявлено, позивачка не надала суду відповідних актів перевірок, довідок та інших письмових доказів, клопотань про їх витребування суду не заявляла. Посилання позивачки на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 31.03.2017р. як на доказ недостовірності інформації про порушення нею діючого законодавства при здійсненні діяльності як голови ЖБК, суд не бере до уваги, оскільки в даному випадку мало місце реалізація особою права на звернення до будь-яких органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб, передбаченого ст.40 Конституції України. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Жодних обставин та підтверджуючих їх доказів, які б свідчили про те, що при зверненні [PERSON] до правоохоронних органів щодо протиправності дій голови ЖБК [PERSON] ним були повідомлені завідомо неправдиві відомості, що для його звернення не було жодних підстав і воно не було викликано наміром захистити свої законні права та інтереси, судом не встановлено. Під час розгляду справи, судом з'ясовано, що [PERSON] неодноразово виказував претензії до діяльності ЖБК та його голови [PERSON] з приводу ненадання послуг чи надання їх неналежної якості, між ним мався спір щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Вказані обставини не заперечували в суді сторони та підтвердили свідки. Крім того, як вже зазначалось вище, кожна особа має право вільно висловлювати свою думку, надавати оцінку, критику діям певної особи. [PERSON] є головою ОСББ, тобто в певному роді публічною особою, тому потенційно може зазнавати гострої та сильної громадської критики з приводу виконання своїх функцій. При цьому, в п.21 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ зазначено, що публічні особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Суд виходить з того, що позивачка не обґрунтувала та не довела суду, яким саме чином розповсюдження листівок з інформацію, яку вона вважає недостовірною, порушується її особисте немайнове право - право на повагу честі, гідності та ділової репутації і що цим їй заподіяна моральна шкода. Також позивачка не довела суду факту розповсюдження вказаних листівок відповідачем [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки лише підтвердили, що листівки були розкладені по поштовим ящикам в кожному під'їзді, були вивішені на дошках оголошень біля них, хто саме це робив, вони не бачили. Їх пояснення щодо причетності до цього [PERSON], оскільки тільки з останнім у позивачки мався тривалий конфлікт, не свідчать про те, що листівки розповсюджував саме він. Посилання позивачки про те, що на причетність [PERSON] до цих листівок вказує викладена в них вимога включити кнопку ліфта на 5 поверсі 2 підьїзду , де мешкає відповідач, якому ліфт було виключено через наявність заборгованості, суд не приймає до уваги, оскільки будинок, в якому мешкають сторони, є багатоквартирним, на 5 поверсі 2 підьїзду знаходяться чотири квартири і жодних достовірних доказів тому, що усі листівки складав та розповсюджував саме відповідач немає. Суд не приймає до уваги доводи позивачки і про те, що під час телефонних розмов між сторонами [PERSON] визнавав свою причетність до вказаних подій, оскільки суд дає оцінку обставинам та доказам, які він безпосередньо встановив та дослідив під час судового розгляду. В судовому засіданні відповідач [PERSON], не заперечуючи наявності конфлікту з [PERSON], категорично заперечив свою причетність до поширення будь-якої негативної інформації про неї. Також суд не бере до уваги наданий позивачкою диск з аудиозаписом телефонних розмов, оскільки з інформації, що міститься на цьому диску, неможливо достовірно встановити, що дзвінки здійснювались відповідачем, відомостей про офіційні джерела отримання такого запису, належність зазначених номерів телефонів сторонам суду також не надано. Отже, причетність відповідача до розповсюдження листівок і недостовірної інформації, на яку вказує позивачка, належними та допустимими доказами достовірно не підтверджується, фактично є припущенням. В той же час, відповідно до ст.61 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. При постановленні даного рішення суд враховує і те, що фактично спір стосується захисту честі гідності та ділової репутації позивачки шляхом визнання певної інформації недостовірною та її спростування особою, яка її поширила, у спосіб, в який вона була поширена, який є спеціальним способом захисту порушеного особистого немайнового права. Однак, звертаючись до суду, позивачка виклала свої позовні вимоги не у спосіб, визначений діючим законодавством. У встановлений процесуальним законом спосіб ( в позовній заяві) позивачка не заявляла позовних вимог про визнання певної інформації недостовірною, такою, що порушує її честь, гідність та ділову репутацію, із зобов'язанням відповідача спростувати цю інформацію у відповідний спосіб. Після роз'яснення судом права на зміну, уточнення позовних вимог, цим правом позивачка не скористалась, позовні вимоги не змінила, не вточнила. Вирішуючи дану справу, суд також виходить з того, що позивачка обґрунтувала свої вимоги також тим, що відповідач постійно дзвонить їй ночами, під час дзвінків виражається на її адресою нецензурною лайкою, погрожує, ображає, у зв'язку з чим порушений її спокій та спокій її чоловіка, погіршився їх стан здоров'я і вони змушена була понести додаткові витрати на лікування. При цьому, пояснити, яке саме особисте немайнове право порушується такими діями і захисту якого вона вимагає у заявлений нею спосіб, позивачка не змогла. Однак, як роз'яснив Пленум ВСУ в тій же постанові (п.20), судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК. В залежності від змісту та характеру особистого немайнового права фізичної особи визначаються способи захисту такого права у випадку його порушення. Крім того, позовна вимога по зобов'язання відповідача вибачитись перед позивачкою на загальних зборах мешканців будинку є неналежним способом захисту порушеного особистого немайнового права. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. З урахуванням положень ст.34 Конституції України (свобода думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань), суд не вправі обов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Відповідні роз'яснення містяться в п.26 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009р. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову [PERSON]

Outcome: dismissed