Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивачка заявила позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей. Заявлений позов обґрунтувала тим, що 06.10.1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], який на даний час розірваний. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. На даний час відповідач коштів на утримання дітей не надає, його стан здоров'я та матеріальне становище, інші обставини, що мають істотне значення, дозволяють йому в повній мірі приймати участь в утриманні їх неповнолітніх дітей. Позивачка стверджує, що відповідач їздить на заробітки за межі України та має можливість сплачувати аліменти. Позивачка в судове засідання не з'явилась, від неї до суду надійшла заява, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.10.1998 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], який на даний час розірваний. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. На даний час відповідач коштів на утримання дітей не надає, його стан здоров'я та матеріальне становище, інші обставини, що мають істотне значення, дозволяють йому в повній мірі приймати участь в утриманні їх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину від 6-ти до 18 років з 01.01.2018 року становить 1860 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved