Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO] В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач з народження дитини нею не цікавиться, участі у його вихованні та утриманні не приймає, самоусунувшись від виконання батьківських обов»язків. На черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації прийнято висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина, окрім того, самим відповідачем було подано заяву про відсутність заперечень щодо позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у зв»язку із ускладненими відносинами, що виникли між ним та позивачкою через розірвання шлюбу, він дійсно не в повній мірі виконував батьківські обов»язки, та під впливам емоцій написав заяву про відмову від батьківських прав. Однак, від батьківських обов»язків злісно не ухилявся, оскільки періодично надавав кошти на утримання дитини (двічі по 100 доларів та один раз 1000 грн.) Крім того, звернувся до органу опіки та піклування із заявою про встановлення йому днів та годин побачення із сином, оскільки бажає брати участь у вихованні дитини та виконувати свої батьківські обов'язки, а тому відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації в судовому засіданні позов заперечила, ствердивши, що висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав приймався з огляду на його заяву про згоду на таке. Однак, при цьому не було враховано, що така заява була зроблена ним задовго до прийняття рішення з цього приводу, відтак, не було з»ясовано його ставлення до дитини на даний час. Крім того, відповідач звернувся із заявою про встановлення йому графіку побачень із сином, що свідчить про його намір виконувати батьківські обов»язки. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, третьої особи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], думку прокурора прокуратури Сихівського району м.Львова, який заперечив позов, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі 14.03.2013р., від даного шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON]. 22.06.2013 р. шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає із позивачкою по [ADDRESS]. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно роз»яснень, що містять п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено судом, після народження дитини відповідачем не у повному обсязі здійснювались батьківські обов»язки, визначені гл.13 Сімейного кодексу України, вказані обставини визнані в судовому засіданні і самим відповідачем. Однак, як вбачається із заяви відповідача, останній 11.07.2014р. звернувся до органу опіки та піклування із заявою про встановлення графіку побачень із неповнолітнім сином [PERSON], що свідчить про намір останнього брати участь у вихованні дитини. Обов»язок щодо утримання дитини відповідачем несистематично та не в повному обсязі, однак, виконується. Факт надання відповідачем коштів на утримання дитини визнаний позивачкою в судовому засіданні. 22.05.2014 р. комісією з питань захисту прав дитини районної адміністрації прийнято висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] Проте, вказаний висновок органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації не може слугувати належним доказом того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків в такій мірі, що свідчить про доцільність позбавлення його її батьківських прав, оскільки вказаний висновок приймався однобічно, виходячи лише із заяви відповідача від 13.12.2013р., однак, при цьому не було враховано, що вказана заява надавалась відповідачем більше як за півроку до вирішення цього питання. Відомості про належне повідомлення відповідача про засідання комісії відсутні, відтак, його пояснення та думка з цього приводу не з»ясована. Крім того, представник органу опіки та піклування в судовому засіданні проти позову заперечила та просить даний висновок не враховувати при прийнятті рішення, оскільки комісією не було з»ясовано думку відповідача, а висновок прийнято лише з врахуванням його письмової заяви. Однак в подальшому відповідач подав заяву про визначення графіку побачень із дитиною чим стверджується його намір виконувати батьківські обов»язки . Показання свідків [PERSON], [PERSON] не містять достатніх даних про підстави позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останні повідомили лише про те, що неповнолітнього сина позивачка здатна виховати самостійно та є доброю матір»ю для нього. Про конкретні обставини, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання батьківських обов»язків останнім нічого не відомо. Показання свідка [PERSON] про неналежне виконання відповідачем обов»язків щодо виховання дитини не є достатнім доказом в підтвердження позовних вимог, оскільки остання є матір»ю позивачки, між ними та відповідачем склались напружені відносини, які виникли через розірвання шлюбу між сторонами, що дає підстави для сумніву в об'єктивності показань даного свідка. Крім того, показаннями даного свідка в більшій мірі зводяться до неналежного відношення відповідача до позивачки як до матері дитини, а також підтверджують ті обставини, які визнається відповідачем, а саме невідвідування дитини протягом дев»яти місяців та несистематичне (кількаразове) надання коштів на утримання дитини. Інших доказів, які б свідчили про свідоме, тривале чи постійне, безпідставне невиконання відповідачем батьківських обов»язків, нехтування такими обов»язками, а відтак, давали б підставу для вжиття такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав позивачкою суду не надано. Письмові заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] не приймаються судом до уваги, оскільки належними доказами можуть бути лише показання свідків дані суду безпосередньо у судовому засіданні. Відтак, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про відсутність достовірних та достатніх даних в підтвердження обставин, що свідчили б про підстави для позбавлення відповідача батьківських права, а тому в задоволені позову слід відмовити. На підставі ст.164 СК України та

Outcome: dismissed