Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем у справі вона перебувала в шлюбі з 01.10.2005 року по 23.10.2008 року. [INFO] року в них народилася донька [PERSON], яка після припинення сімейних стосунків залишилась на її вихованні. Вказуючи на те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, приховуючи свої доходи, внаслідок чого сума боргу за аліментами, стягнутими на підставі рішення суду, зросла до 22027,91 грн., позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав на дитину. Крім того, як на підставу позбавлення батьківських прав, зазначає ігнорування відповідачем факту спорідненості з дитиною та її вимушеність постійно звертатись до відповідача з приводу надання дозволу на вивезення дитини за межі України. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги і, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, просила суд вимоги задовольнити, вказуючи, що прийняття рішення про позбавлення батьківських прав батька дитини відповідатиме її інтересам і в майбутньому позбавить відповідача можливості стягнути аліменти з доньки на своє утримання. Відповідач заявлені до нього вимоги про позбавлення батьківських прав не визнав і суду пояснив, що між ним і позивачкою та її матір'ю існують неприязні стосунки, які призводять до виникнення конфліктів, що перешкоджає йому в повній мірі спілкуватись з донькою. До того ж, позивачка не дає йому та його батькам дитину, що змушує їх знаходити способи спілкуватись з дитиною потайки, щоб не знала про це позивачка, бо донька просить, щоб про ці спілкування не дізналась мати. Позивачка забороняла йому брати дитину до себе додому чи до батьків, казала, що його батьки на дитину погано впливають. А одного разу, коли він взяв доньку і поїхав з нею на ринок, де придбав їй дитячі речі, позивачці це не сподобалось, і вона повернула їх назад продавцю, а її мати казала, що за те, що він взяв доньку, вона звернеться до міліції з заявою про викрадення дитини. Щоб уникнути конфліктів і не нашкодити дитині, яка знаходиться в прямій залежності від поведінки позивачки, він спілкувався з нею рідко, оскільки знав, що позивачка негативно ставилася до їх спілкувань і сварила за це дитину, до того ж, заборонила доньці спілкуватись по телефону з ним і його батьками. Поясняє, що він бажає приймати участь у вихованні дитини, бажає з нею спілкуватись, проте в цьому йому перешкоджає позивачка та її родичі, які ставляться до нього неприязно. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Димитровської міської ради вимоги позивачки щодо позбавлення відповідача батьківських прав також не підтримала і суду пояснила, що коли на засіданні комісії вирішувалось питання щодо доцільності чи недоцільності позбавлення позивача батьківських прав і вислуховалась думка дитини з цього приводу, було очевидно, що дівчинка висловлювалася словами матері і знаходилась під її повним впливом. Оскільки на засіданні комісії було з'ясовано, що позивачка через свою неприязнь до відповідача перешкоджає йому спілкуватись з дитиною, було прийнято рішення про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], яка народилася [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про її народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області (арк.спр.6). Згідно рішення суду 23.10.2008року шлюб між матір'ю та батьком дитини розірвано, дитина залишилась на вихованні матері. (арк.спр.8, 11-12). Рішенням Димитровського міського суду від 04.07.2008 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його доходів (арк.спр.9-10). Відповідно до довідки ВДВС від 23.10.2015 року № 3-8-1022, заборгованість по аліментам станом на 01.02.2015року становить 22027,91грн., станом на 23.10.2015 року- 29801,41 грн. (арк.спр.15,85). В судовому засіданні відповідач, не заперечуючи розміру заборгованості, пояснив, що виникла вона не лише з його вини, а й з вини підприємства - ТОВ «Укрвуглебуд», де останнім часом він працював. Так як головне управління знаходилось в м.Донецьку, то виконавчий лист в 2014році було передано на виконання в Ворошилівське районне управління юстиції м.Донецька, приміщення якого в тому ж році було захоплено незаконними угрупуваннями, що, можливо, і стало причиною невиконання судового рішення. Вказує на те, що при оформленні на роботу він писав заяву на відрахування аліментів. В зв'язку з тим, що заробітна плата виплачувалась нерегулярно, з великим затримками та що частина її виплачувалась по відомості, а частина - в конверті, перевірити відрахування не надавалось можливим. Після звільнення з роботи через припинення виплати заробітної плати він деякий час в зв'язку з відсутністю прийому ніде не міг влаштуватись на роботу і навіть звертався до батька позивачки, який міг йому в цьому допомогти, але той відмовив. На даний час він працевлаштувався на шахту «Техіновація» в м.Білозерську і зазначає, що докладе зусиль до погашення заборгованості з аліментів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка державний виконавець [PERSON] суду пояснила, що на виконанні в ВДВС Димитровського міського управління юстиції дійсно знаходився виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки в розмірі ? частини його доходу. Так, як за адресою, вказаною в виконавчому листі: [ADDRESS] відповідач не проживав і місце його проживання, зі слів позивачки, було невідоме, відповідач оголошувався в розшук. В 2014році позивачкою було повідомлено дійсну адресу боржника, і він на виклик з'явився до ВДВС. Під час спілкування було вияснено, що боржник працює в ТОВ «Укрвуглебуд», яке розташоване в м.Донецьку. Деякий час після цього виконавчий лист знаходився в ВДВС Димитровського міського управління юстиції, а потім після телефонного дзвінка позивачки був направлений в Ворошиловське районне управління юстиції м.Донецька, де на той час розпочалася антитерористична операція. Чи направлявся виконавчий лист ВДВС Ворошиловського районного управління юстиції на підприємство «Укрвуглебуд», їй невідомо, так як приміщення управління юстиції було захоплено збройними угрупуваннями і зв'язку з державними виконавцями не було, хоча з реєстру виконавчих проваджень було видно, що виконавчий лист перебуває на виконанні саме в Ворошиловському районному управлінні юстиції м.Донецька. Державний виконавець погодилась з відповідачем, що виникнення заборгованості за аліментними зобов'язаннями за таких обставин не можна вважати свідомим ухиленням відповідача від сплати аліментів. Позивачка в судовому засіданні підтвердила, що знала про те, що відповідач не проживає за вказаною в виконавчому листі адресою, так як за цією адресою проживала сама, однак державного виконавця про це вона відразу дійсно не повідомила, що стало приводом для оголошення відповідача в розшук. Сам же відповідач суду пояснив, що після припинення сімейних стосунків він жив з батьками, місто не залишав, про що було добре відомо відповідачці. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач є її двоюрідним братом. Їй відомо, що між ним і колишньою дружиною складні стосунки та що вона не дає дитину йому та його батькам, що вона зрозуміла з їх телефонної розмови з позивачкою. Знає, що відповідач та його батьки пропонували допомогу позивачці, але та відмовлялась. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком відповідача. Після припинення сімейних стосунків і розірвання шлюбу сторін між їх сім'ями виникла неприязнь і повне нерозуміння. Позивачка не хотіла, щоб вони спілкувались з дитиною і відхиляла будь-яку запропоновану їй допомогу. Коли він хотів поспілкуватись з онукою, позивачка його обманювала, говорила, що її немає вдома, хоча це дійсності не відповідало. Крім цього, позивачка заборонила дитині спілкуватись з ними по телефону, бо коли він їй телефонував, вона слухавку не брала. Вони з дружиною пропонували позивачці дати дитину, щоб купити їй речі, проте позивачка їм цього не дозволила. Вказує, що причиною таких стосунків стало небажання позивачки і її батьків спілкуватись з ними та що нерідко це призводило до конфліктних ситуацій. Зазначені обставини були підтверджені в судовому засіданні і показаннями свідка [PERSON] - матері відповідача, яка суду пояснила, що коли син змушений був звільнитися з роботи і перестав сплачувати аліменти, вони намагались допомогти йому працевлаштуватись, а коли нічого не вийшло, звернулись до батька позивачки, який мав можливість це зробити, але той відмовив, так як його дружина була проти. Вони з чоловіком намагались допомогти позивачці, просили дати їм онуку, щоб з'їздити з нею на ринок і придбати для неї одяг та взуття, а також оздоровити дитину на морі, але позивачка проти цього заперечувала і дитину їм не давала. Бажаючи поспілкуватись з онукою, вона сама приходила додому до позивачки, щоб взяти дитину з собою, але позивачка під любим приводом їй відмовляла, казала, що дитина спить, а в випадках, коли дозволяла з нею погуляти, то вимагала, щоб це відбувалось під її наглядом. Оскільки з позивачкою і її батьками в них склалися непрості стосунки, вони з чоловіком і сином спілкувалися з дитиною потайки від позивачки, при цьому дитина просила не казати про це матері. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідача знає як сусіда і непогану людину. Алкогольними напоями чи іншими поганими звичками відповідач не зловживає. Він знає, що у відповідача є донька та що позивачка дитину йому не дає, але приблизно місяць тому він бачив, як відповідач гуляв з дитиною у дворі в бадмінтон, і дівчинка називала його татом. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачку вона знає протягом дев'яти років, а з відповідачем не спілкується. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач не приймає участі в вихованні дитини, але з якої причини - їй невідомо. Зі слів позивачки знає, що між сторонами напружені стосунки. Про це ж зазначила в судовому засіданні і свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком позивачки. Сімейні стосунки між донькою і відповідачем не склалися, тому вони припинили їх, коли дитині було два з половиною роки. Вказує на те, що питання позбавлення відповідача батьківських прав щодо онуки було ініційоване ним, так як та казала, що такий батько їй не потрібен, вважає, що застосування до відповідача такого заходу в подальшому позбавить йому можливості стягнути аліменти з дитини. Таку ж думку щодо необхідності позбавлення відповідача батьківських прав висловила і свідок [PERSON] - мати позивачки, зазначаючи на тому, що відповідач не цікавиться дитиною і ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що протягом п'яти років вона живе по-сусідству з позивачкою та її батьками і за цей час жодного разу не бачила відповідача. Вихованням дитини займається позивачка і її батьки, з якими вона проживає. Допитана в судовому засіданні на виконання вимог ст.71 Сімейного Кодексу неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що вона проживає разом з матір'ю, бабусею та дідусем. Батько з сім'єю не проживає, спілкується з нею рідко. Шкільні свята відвідує мати і бабуся, а батька ніхто не запрошує. Одяг та інші речі купує їй мати, батько в цьому участі не бере. Їй відомо, що мати хоче позбавити батька батьківських прав відносно неї. І хоча вона хоче, щоб тато залишався з нею, підтримує матір, зазначаючи, що більше її думку ніхто не виясняв. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає з матір'ю і навчається в 3 класі Української гімназії. Батьки припинили сімейні стосунки між собою в 2008році, коли дитині було два роки. Відповідно до письмової інформації про виконання батьківських обов'язків батьками [PERSON], вихованням дитини займається мама і бабуся, батько [PERSON] зв'язку з класним керівництвом не підтримує і в школу не з'являється (арк.спр.88). Дитина перебуває на «Д» обліку у лікаря педіатра з діагнозом: функціональне порушення шлунково-кишкового тракту, правостороння коса вроджена пахова грижа та порушення прикусу (арк.спр.78, 79). Стан здоров'я відповідача задовільний, на медичних обліках не перебуває. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Підставою позбавлення відповідача батьківських прав позивачка зазначає п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу - ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За правилами ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази суду відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Безспірних та переконливих доказів, які б свідчили про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, позивачем суду не надано. А cам по собі факт заборгованості з аліментів, яка виникла як з вини працівників відділу державної виконавчої служби, так і з вини відповідача, не може бути безспірним доказом свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та втрату інтересу до дитини, на чому зазначала позивачка. До того ж, вона не заперечувала, що заборгованість з аліментів виникла під час роботи відповідача в ТОВ «Укрвуглебуд», в період, коли виконавчий лист знаходився в Ворошиловському районному управлінню юстиції, і не знімала відповідальності за це з державних виконавців. Згідно позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, при вирішення питання про позбавлення батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини, ретельно з'ясовуючи,чи був би такий крайній захід ефективним і чи відповідав би він інтересам дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення ЄС від 27 листопада 1992 р. у справі «Олсон проти Швеції (№ 2)» Та обставина, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківства, бажає приймати участь у вихованні дитини, але не робить цього через здійснення йому перешкод з боку позивачки, з якою він знаходиться в неприязних стосунках, спростовує доводи позивача про втрату ним інтересу до дитини. Згідно письмового висновку органу опіки і піклування - Виконавчого комітету Димитровської міської ради від 28.10.2015 року № 01/02-43-1005, складеного на підставі вивчення умов життя і виховання дитини, позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] буде не доцільним та не відповідатиме інтересам дитини, так як комісією було встановлено, що мати дитини чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною і негативно впливає на її свідомість, перешкоджаючи налагодженню родинних стосунків (арк.спр.73-74). З врахуванням встановлених судом обставин та досліджених стосунків, що склалися між сторонами, суд повністю погоджується з зазначеним висновком. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, яка для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Перевірені і досліджені судом докази, встановлені між сторонами стосунки не дають підстав для висновку, що батько дитини самоусунувся від її виховання та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що не дозволяє суду погодитись з думкою позивачки про те, що позбавлення відповідача батьківських прав буде виправданим і співрозмірним заходом та відповідатиме інтересам дитини, тому в задоволенні її вимог слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed