Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, який був укладений між сторонами та зареєстрований 27.10.2011р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1592. В обґрунтування позову зазначила, що сім'я фактично розпалася, оскільки сторони мають різні погляди на сімейне життя. Наразі шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб існує лише формально, оскільки відповідач за вироком суду перебуває у місцях позбавлення волі та відбуває тривале покарання, а за таких обставин позивачка вважає, що збереження сімї не має сенсу, тому просила строку на примирення не надавати. В судове засіданні сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та задовольнити її вимоги. Також позивачка зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення, просить після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище та не відшкодовувати понесені нею судові витрати. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судового виклику за зареєстрованим місцем проживання та фактичним місцем його перебування (місцем тримання під вартою). До того ж відповідачу за місцем фактичного перебування надсилався лист з роз'ясненням його права заявити про свою участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, але відповідного клопотання відповідач не подав. Таким чином, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 27.10.2011р. між сторонами укладений та зареєстрований шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину донька [PERSON], 06.01.2012р.н. /а.с.5/. На теперішній час сім'я фактично розпалася, оскільки подружнє життя між сторонами не склалося. Сторони проживають окремо, оскільки відповідач відбуває покарання у місцях позбавлення волі відповідно до вироку суду, яким його засуджено до десяти років позбавлення волі /а.с. 20-21/. До цього часу відповідач також утримувався під вартою в якості запобіжного заходу по іншому кримінальному провадженню. Сторони не підтримують зв'язків і на теперішній час вже протягом кількох років шлюб між сторонами носить формальний характер. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам позивачки. На момент розгляду справи перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України, судом не встановлені. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. Спору з приводу місця проживання дитини та порядку участі батьків у вихованні та її матеріальному забезпеченні між сторонами немає, оскільки після розірвання шлюбу донька і надалі мешкатиме з позивачкою. В добровільному порядку відповідач відмовляється від розірвання шлюбу, а тому позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір, який виник зі шлюбних відносини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням позивачки, це не відповідатиме її інтересам і не матиме результату, бо на даний час немає обєктивної можливості здійснити такі заходи. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи клопотання позивачки, суд вважає за можливе його задовольнити та відновити їй дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивачки про покладення судових витрат на неї. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved