Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай), в редакції уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 03.03.2021 року (ас.24-26), в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що з 11 серпня 1992 року по 18 липня 1995 року працювала в колгоспі (потому КСП) «Перемога» Юр`ївського району та перебувала членом такого. Згодом КСП «Перемога» здійснило паювання землі, що належала підприємству на праві колективної власності, визначивши середню земельну частку (пай) у колективній власності на землю кожному члену підприємства без виділення земельної ділянки в натурі розміром 6, 49 умовних кадастрових гектарів. Позивачка зазначає, що на момент одержання КСП (раніше колгоспом) »Перемога» Державного акту на право колективної власності на землю, а саме 22.05.1995 року, працювала на вказаному підприємстві та була його членом, будучи включеною до списку осіб, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, а відтак мала право на отримання земельної частки (паю). Проте, в подальшому з незрозумілих причин, позивачку ніхто не повідомив про її право на отримання земельної частки (паю) , сертифікат на право на земельну частку (пай) останній виданий не був. Крім того, позивачка просила поновити їй строки звернення до суду з даним позовом, зазначаючи, що про наявність її в списках осіб, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю дізналася лише влітку 2020 року після чого звернулася до відповідних органів про надання їй офіційної інформації з приводу даного, при цьому своєчасно звернутися до суду їй також перешкоджали злидні та постійна відсутність коштів, незадовільний стан здоров`я. З огляду на дане, посилаючись на ст. ст. 22, 23 ЗК України, Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указ Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. ст. 3, 175 - 177 ЦПК України позивачка просила визнати пропущеними з поважних причин та поновити їй строки звернення до суду з даним позовом; визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 6,49 умовних кадастрових гектарів, як колишнього члена колгоспу «Перемога» Юр`ївського району Дніпропетровської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), за рахунок земель запасу та державного резервного фонду в адміністративних межах Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник останньої - адвокат Мелешко І.В. позовні вимоги повністю підтримали (ас.39,40), при цьому відмовилися від подальшого виклику та допиту в даній справі в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач Юр`ївська селищна рада Павлоградського (колишнього Юр`ївського) району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином (ас.81), при цьому надали суду заяву, в якій просили провести розгляд справи по суті без їх участі за наявними у справі доказами, поясненнями, при вирішенні справи покладалися на розсуд суду та просили прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства (ас.43,44). Відповідач по справі Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області , що є правонаступниками Юр`ївської райдержадміністрації Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без участі представника райдержадміністрації, при цьому при вирішенні справи покладалися на розсуд суду, маючи повну довіру до об`єктивності судового рішення (ас.82,83-84). Суд, зауважує, що не дивлячись на те, що в рамках діючого на даний час законодавства припинено повноваження районних державних адміністрацій щодо вирішення питань пов`язаних з земельними частками (паями) ( Закон України »Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 року № 2498-УІІІ), сторона позивача в судовому засіданні пояснили, що адміністрацію в якості відповідача зазначили з причин того, що вчинення будь-яких дій ( зобов`язання останньої до вчинення будь-чого) в межах заявлених позовних вимог не вимагають, при цьому виключити таку з числа відповідачів, як неналежного, в ході розгляду справи не просили. Третя особа по справі Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце проведення такого сповіщені належним чином (ас.79,80). В ході судового розгляду справи вчинено наступні процесуальні дії: - 04.02.2021 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху (ас.19-21); - 05.03.2021 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.29-30); - 26.03.2021 року постановлено ухвалу про виклик свідків (ас.46-47); - 26.03.2021 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ас.48-49); - 21.05.2021 року постановлено ухвалу про заміну відповідача (ас.67-69). Суд вважає можливим розглянути дану справу у відсутності не з`явившихся відповідачів та третьої особи по справі, на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини сторін, проти чого позивачка та її представник не заперечували в судовому засіданні. Крім того, суд вважає можливим поновити позивачці строки звернення до суду з даним позовом , враховуючи, що обставини, якими остання у позовній заяві мотивувала причини пропуску таких , є достатньо обгрунтованими. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , представника позивачки - адвоката Мелешко І.В., свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Так, згідно копії трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] , виданої 17.08.1992 року на ім`я [PERSON] , вбачається, що 11 серпня 1992 року позивачка прийнята в члени колгоспу «Перемога» Юр`ївського району на підставі протоколу загальних зборів членів колгоспу № 11 від 15.08.1992 року, а 18 липня 1995 року звільнена з членів колгоспу «Перемога», відповідно поданої заяви (за власним бажанням) на підставі протоколу загальних зборів членів колгоспу № 12 від 29.11.1995 року (ас.7). Зазначені відомості в трудовій книжці суттєво не протирічать даним, що значаться в архівній довідці, виданій Юр`ївською районною державною адміністрацією та свідчать по те, що позивачка дійсно була прийнята в члени колгоспу «Перемога», з членів якого виключена саме в 1995 році (ас.10). З копії Державного акту на право колективної власності на землю серії І-ДП № 000093 вбачається, що вказаний акт видано колгоспу «Перемога» Юр`ївського району 24 лютого 1997 року (ас.8), при цьому до позову стороною позивача надано аркуш зі списку осіб членів КСП, що додається до вказаного Державного акту на право колективної власності на землю, з якого вбачається, що позивачка у вказаному списку значиться під номером 375 (ас.9), про що також зазначено і в архівній довідці (ас.10). Вирішуючи питання про те, чи має позивачка право на отримання земельної частки (паю) в КСП (раніше колгоспі) «Перемога» Юр`ївського району, суд виходить з наступного: - відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають - колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 вищевказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 « Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай) суд повинен з`ясувати чи була ця особа членом КСП (колгоспу) на час передання Державного акту про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього Державного акту. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі не може позбавити її права на земельну частку. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до Державного акту на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі Державного акту про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого є певна особа. До вручення зазначеного акту власником землі була держава, а після передачі його у КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП. Як зазначалося вище Державний акт на право колективної власності на землю, виданий КСП (раніше колгоспу) «Перемога» 24 лютого 1997 року. Оскільки право на земельну частку (пай) виникає у члена КСП з моменту передачі земельної ділянки у колективну власність КСП, членом якого він є, а видача сертифіката на частку (пай) лише документально фіксує право особи на земельну частку (пай), то відсутність такого сертифікату не свідчить про відсутність самого права на отримання паю, однак за умови, що особа була членом КСП саме на момент видачі підприємству Державного акту на право колективної власності на землю. Відтак, в судовому засіданні встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю виданий КСП (раніше колгоспу) «Перемога» 24 лютого 1997 року, в той час як позивачка стверджувала, що в члени колгоспу (згодом КСП ) вона була прийнята 11 серпня 1992 року, а звільнена 18 липня 1995 року, тобто звільнена з членів колгоспу (згодом КСП ) за два роки до отримання колгоспом (згодом КСП) «Перемога» Державного акту на право колективної власності на землю. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на момент видачі КСП (раніше колгоспу) «Перемога» Державного акту на право колективної власності на землю позивач не був членом КСП (раніше колгоспу) «Перемога» Юр`ївського району, а відтак не мав право на отримання земельної частки (паю), при цьому наявні в матеріалах справи відомості про те, що позивачка [PERSON] значиться в списку робітників КСП «Перемога» Юр`ївського району на отримання земельної частки (паю) вирішального значення в даному випадку не мають. Твердження представника позивачки про те, що Державний акт на право колективної власності на землю виданий колгоспу ( згодом КСП ) »Перемога» 22.05.1995 року суд вважає помилковими, оскільки зі змісту вказаного акту слідує, що 22.05.1995 року сесією Варварівської сільської ради народних депутатів прийнято лише рішення про передачу землі у колективну власність. Між тим, сам Державний акт видано підприємству 24.02.1997 року серія ДП № 000093 (ас.8). Про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає у члена КСП з моменту видачі підприємству відповідно Державного акту на право колективної власності на землю, а не з будь якого іншого моменту, свідчить і правова позиція Верховного Суду, викладена у постановіпо справі № 396/1683/18-ц від 17.03.2020 року. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акту на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Оскільки позивачка станом на 24.02.1997 року ( момент видачі підприємству Державного акту на право колективної власності на землю) членом КСП не була та на вказаному підприємстві не працювала, будучи звільненою з такого підприємства в липні 1995 року, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. Саме по собі включення позивачки до списку осіб членів КСП, доданих до Державного акту на право колективної власності на землю, на думку суду правого значення не має, оскільки відсутня інша складова для виникнення права на земельну частку пай, а саме перебування членом КСП на момент видачі підприємству Державного акту, при цьому вищевказані списки могли неодноразово складатися, змінюватися, уточнюватися, перевірятися, тощо. З наявного в матеріалах справи аркушу зі списків членів КСП , окрім того, незрозуміло , що це за списки - чи основний список членів КСП, чи додатковий, чи затверджені ці списки взагалі належним чином загальними зборами членів КСП у встановленому на той законодавством порядку, ким вони підписані, тощо. За викладених вище обставин суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню, в зв`язку з чим також не вбачається і підстав для відшкодування позивачу судових витрат по справі.

Outcome: dismissed