Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] у липні 2017 р. звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з 08.08.2015 р. вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Далі позивачка зазначає, що у 2016 р. вона зареєструвала відповідача у належній їй квартирі № [ADDRESS], проте, останній з часу реєстрації шлюбу сторін жодних витрат зі сплати комунальних послуг та утримання сім'ї загалом не несе. Позивачка зазначає, що [INFO] р. народила сина [PERSON] та до реєстрації шлюбу з відповідачем, вона мала статус матері-одиначки та отримувала відповідну державну допомогу. Далі позивачка зазначає, що у 2015 р. вона завагітніла, проте, вказана вагітність мала патології, що призвело до смерті плоду, після чого вона тривалий час лікувалась та оскільки відповідач жодної участі у піклуванні та матеріальному утриманні не ніс, вказані витрати позивачкою були понесені самостійно на загальну суму 1 341,30 грн., половину від якої в розмірі 670,65 грн. позивачка просить стягнути з відповідача. Також, позивачка зазначає, що оскільки після реєстрації у 2016 р. шлюбу з відповідачем вона саме з цього часу втратила право на отримання державної допомоги як мати-одиначка на сина [PERSON], [INFO], яку вона отримувала до 2016 р., просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду за період з січня 2016 р. по червень 2017 р. в розмірі 28 536,00 грн., виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь 1/5 частину вартості сплачених нею комунальних послуг за період з липня 2016 р. по червень 2017 р. в розмірі 1 462,02 грн. Також, позивачка зазначає, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, яку позивачка оцінює у розмірі 30 000 грн. та просить її стягнути. 14.05.2018 р. до суду надійшли доповнення, відповідно до яких позивачка [PERSON] збільшила суму матеріальної шкоди з 30 668,67 грн. до 31 051,02 грн., у зв'язку з очікуваним понесенням судових витрат. Ухвалою суду від 03.10.2017 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 26.02.2018 р. розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 17.05.2018 р. підготовче провадження завершено, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (ас. 123). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки. Відповідач повторно до суду не з'явився, який про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (ас. 115, 126), про причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 08.08.2015 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі (ас. 13). Судом встановлено, що відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого, позивачка [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Пологовому будинку у період з 19.09.2015 р. по 28.09.2015 р. та була виписана з діагнозом завмерла вагітність на VII тижні (ас. 17-19). Встановлено, що позивачка [PERSON] у зв'язку з перебуванням на лікуванні понесла витрати на загальну суму 1 341,30, що підтверджується відповідними квитанціями (ас. 18, 21-32). Згідно ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Згідно ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч. 1, 2 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Згідно ч. 1 ст. 90 СК України, дружина, чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Також, згідно ч. 10 ст. 7 СК України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] понесених витрат на лікуванні в розмірі 670,65 грн., що є половиною понесених позивачкою витрат на загальну суму 1 341,30 грн. є доведеними, а тому підлягають задоволенню та стягненню з відповідача. Судом встановлено, що [INFO] р. позивачка народила сина [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження вказаний: [PERSON] (ас. 15). Встановлено, що позивачка [PERSON] в обґрунтування позовних вимоги зазначає, що до реєстрації у 2016 р. шлюбу з відповідачем [PERSON] вона перебувала у статусі матері-одиначки, у зв'язку з чим отримувала державну допомогу на утримання сина [PERSON], проте, зареєструвавши шлюб з відповідачем, втратила право на отримання державної допомоги, а тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода за період з січня 2016 р. по червень 2017 р. в розмірі 28 536,00 грн., виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, суд вважає, що вказані вимоги не доведені та не мають правового підґрунтя, оскільки позивачка [PERSON], зареєструвавши у 2016 р. шлюб з відповідачем [PERSON], висловила добровільність своїх намірів та дій, які в подальшому стали юридичним наслідком припинення в отриманні державної допомоги на неповнолітню дитину та відповідно позбавлення статусу матері-одиначки. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь 1/5 частини вартості сплачених нею комунальних послуг за період з липня 2016 р. по червень 2017 р. в розмірі 1 462,02 грн. з утримання та обслуговування квартири № [ADDRESS], оскільки позивачкою не надано доказів, відповдіно до ст. 81 ЦПК України в підтвердження вищезазначених вимог, в тому числі, що вона є власником вказаного вище житлового приміщення, доказів проживання відповідача у вказаній квартирі у вищезазначений період, отримання кореспонденції та медичного обслуговування за вказаною вище адресою, тощо. Також, суд вважає недоведеними вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. в розумінні положень ст. 23 ЦК України, оскільки позивачкою не доведено заподіяння їй моральних страждань, саме внаслідок дій чи бездіяльності відповідача [PERSON]. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове доведення позовних вимог, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що в порядку ст. 82 ЦПК України (чинній до 15.12.2017 р.) позивачі [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, у зв'язку з чим суд вважає занеобхідне стягнути з позивачки на користь держави судовий збір за позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1 762 грн. з розрахунку 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум у 2018 р. для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 гривні); та з відповідача стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 740,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial