Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивачка звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.02.2014 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 1. Від цього шлюбу, сторони мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. З серпня 2014 року сімейні стосунки у сторін по справі погіршились, та з цього часу вони проживають окремо, та не ведуть спільного господарства. Син проживає разом з позивачкою, та знаходиться на повному її забезпеченні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не оказує, тому позивачка вимушена звернутись до суду для захисту порушених прав її та дитини, і вважає, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.11.2014 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року, а також аліменти на її утримання в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 24.11.2014 року, і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволені позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач, позовні вимоги не визнав і просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що він працевлаштований але у зв'язку з скороченням, він працює до 31 грудня 2014 року, тому він буде допомагати дитині як зможе. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 14.02.2014 року згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2014 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 1, (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження від 05 серпня 2014 року серії [NUMBER], від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], (а.с.7). Згідно довідки від 18.11.2014 року № 32 голови ОСББ «Світанок Мелітополя» [PERSON], позивачка проживає разом з сином [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. (а.с.8) Як встановлено у судовому засіданні з серпня 2014 року сімейні стосунки у сторін по справі погіршились, та з цього часу вони проживають окремо, та не ведуть спільного господарства. Син проживає разом з позивачкою, та знаходиться на повному її забезпеченні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не оказує. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача на те, що він не в змозі сплачувати аліменти, судом не приймається до уваги у зв'язку з тим, що у судовому засіданні відповідач не надав переконливих доказів об'єктивних обставин згідно яких він не має можливості сплачувати аліменти. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитини той з них, з ким вона проживає вправі звернутись з позовом з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.. 183 цього Кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст.. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Таким чином, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO], та у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на його утримання, та на утримання його дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, але виходячи з доданих до матеріалів справи документів, та встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки в повному обсязі. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивачки [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved