Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивачка\~звернулась 07 червня 2018 року до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] ,[INFO], у розмірі 3000 грн. щомісяця до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем не перебувала, разом мешкали з 2011 року. Малолітня дитина сторін [PERSON], [INFO], мешкає з позивачем, знаходиться на її утриманні. З 2015 року стосунки між сторонами припинилися і відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання сина, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу, працює неофіційно та отримує заробітню плату у розмірі близько 10000 грн. на місяць.. Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з їх викликом, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. В судовому засіданні позивач позов підтримала, прохала його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позов визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 2000 грн. на місяць. Суд, вислухавши доводи та міркування сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги\~підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ВЛ №326559 від 13.09.2013. Дитина [PERSON] проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Частина 1 та 2 ст. 141 СК України зазначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно зі\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст.181,183 СК України\~за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, розмір яких визначається судом. Згідно\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище малолітньої дитини, матеріальне становище відповідача, який працює, не має на утриманні інших дітей, не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 2000 грн. на місяць. При цьому позивачка також не заперечувала проти такого розміру аліментів. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого\~ст.141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією ГА ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року. Визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів в розмірні 2000 грн. на місяць не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд кладе в основу рішення визнання позивачем позову в частині визначення розміру частки аліментів, які підлягають стягненню. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до положень\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, в частині в частині стягнення аліментів у твердій грошовій розмірі 2000 грн. на місяць, починаючи з 07.06.2018. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial