Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що 30 листопада 1976 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Вказує, що сімейне життя не склалось і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26 листопада 2008 року шлюб між ними розірвано. Під час проживання в шлюбі за спільні кошти вони побудували житловий будинок, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS] 04 січня 1991 року відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на вказане будинковолодіння та на підставі рішень Воскресинцівської сільської ради від 25 грудня 1993 року та 16 грудня 2010 року передано земельну ділянку для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2386 га, про що видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Оскільки житловий будинок побудовано в шлюбі, то дане майно згідно ст. 22 КпШС України та ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Тому просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на ? частину будинковолодіння та земельної ділянки, що знаходяться за адресою [ADDRESS] У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, просять позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на ? частину будинковолодіння та ? частину земельної ділянки, про що подав письмову заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Врахувавши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що сторони під час проживання в шлюбі за спільні кошти побудували житловий будинок, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 04 січня 1991 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно видане ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 26 грудня 2008 року за № 21426701. Також на підставі рішень Воскресинцівської сільської ради від 25 грудня 1993 року та 16 грудня 2010 року відповідачу передано земельну ділянку для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2386 га, про що видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26 листопада 2008 року шлюб між сторонами розірвано. 26 грудня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області складено відповідний актовий запис про розірвання шлюбу та видано свідоцтво серії [NUMBER] Відповідно до ст. 22 КпШС України, чинного на час будівництва спірного будинку, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містяться і в статях 60, 63, 70 СК України , частині третій ст. 368 та частині другій ст. 372 ЦК України. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Згідно роз»яснення Пленуму Верховного Суду України у пунктах 23, 24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частинами 1, 3 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України об»єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час щлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду та земельної ділянки, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісно власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні у відповідності до ст.ст. 120 ЗК України, 377 ЦК України. Оформлення на ім»я одного з подружжя правоустановлюючих документів на нажите в період шлюбу майно не виключає його право пред»явити позов до другого подружжя про поділ між ними цього майна. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно висновку про вартість майна, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Віконт-Консалтинг» 09 травня 2018 року вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] - становить 322 587 грн. відповідно ? частина - 161 293,50 грн. Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11 травня 2018 року, оцінка земельної ділянки плошею 0,2386 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд по [ADDRESS] становить 123 670, 36 грн. відповідно ? частина - становить - 61 835,18 грн. Виходячи з того, що вищевказаний спірний будинок нажитий подружжям за час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю і частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, то позивачка правомірно набула право власності на ? частину зазначеного житлового будинку та земельної ділянки, також беручи до уваги те що, відповідач не заперечує проти визнання права власності на ? частину вказаного майна за позивачкою, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на ? частину вказаного будинковолодіння та ? частину земельної ділянки, шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. ст. 60, 61, 63, 70 СК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 328, 368, 377, 392 ЦК України,

Outcome: approved