Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищенаведеними позовом, свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.02.2015 року з відповідача [PERSON] підлягають стягненню, аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину. Стягнення аліментів розпочато з 09.12.2014 року і повинно проводитись до повноліття дітей. Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу №352/2729/14-ц виданої відділом ДВС Тисменицького РУЮ [PERSON] на протязі 2014-2015 років не здійснив жодного платежу. Згідно з висновком спеціаліста незалежної аудиторської фірми «Аудит-Сервіс ІНК» від 10.12.2015 року вбачається, що загальна сума заборгованості по аліментних платежах становить на 01.12.2015 року становить 37 136 грн. 40 коп., в тому числі: сума заборгованості по аліментах станом на 01.12.2015 року - 14 040 грн; сума заборгованості по індексації аліментів станом на 30.11.2015 року - 3 691 грн. 20 коп.; сума пені за невчасну сплату аліментів за період прострочення сплати з 01.06.2015 року по 10.12.2015 року - 19 405 грн. 20 коп. Відповідач неналежно виконує свій обов'язок по сплаті аліментів на утримання дітей, не сплачує аліменти, тому позивачка просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів, заборгованість по індексації аліментів та понесені судові витрати. У судове засідання представник позивачки, адвокат Гафткович А.Б. не з'явився, однак подав до суду заяву про те, що позов підтримує, а справу просить розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, хоча повідомлявся про час та місце слухання справи. Суд, враховуючи вимоги ст.ст.224-226 ЦПК України вважає, що справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача на підставі наявних в ній доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Суд, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.02.2015 року з відповідача [PERSON] підлягають стягненню, аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину. Стягнення аліментів розпочато з 09.12.2014 року і повинно проводитись до повноліття дітей. Однак аліменти відповідач не сплачував. Згідно з висновком спеціаліста незалежної аудиторської фірми «Аудит-Сервіс ІНК» від 10.12.2015 року вбачається, що загальна сума заборгованості по аліментних платежах становить на 01.12.2015 року становить 37 136 грн. 40 коп., в тому числі: сума заборгованості по аліментах станом на 01.12.2015 року - 14 040 грн; сума заборгованості по індексації аліментів станом на 30.11.2015 року - 3 691 грн. 20 коп.; сума пені за невчасну сплату аліментів за період прострочення сплати з 01.06.2015 року по 10.12.2015 року - 19 405 грн. 20 коп. (а.с.10-14). Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п.22 розяснив, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Суду надано докази прострочення сплати аліментів відповідачем і виниклу у зв'язку з цим заборгованість. В свою чергу відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочення по сплаті аліментів виникла не з його вини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в користь позивачки сплачені судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн., 250 грн. витрат за аудиторські послуги, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору на користь держави в розмірі 487,20 гривень. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 196 Сімейного кодексу України, ст. ст.3,4,10,11,59,60,79,88,84 ЦПК України,

Outcome: approved