Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилалася на те, що з 18 лютого 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано Токівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області. Від спільного проживання в них народилося троє дітей: дві доньки, - [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; та син [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя в них не склалося, оскільки в них різні погляди на сімейне життя і подружні обов'язки, у зв'язку з чим виникали сварки, непорозуміння, конфлікти, що й призвело до розпаду сім'ї. Вже три роки вони не проживають разом як подружня пара. Весь цей час діти проживають разом з нею. А тому, з урахуванням вищенаведеного, вона не бачить перспективи на спільне життя. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнила, що проблеми в них в сім'ї існують давно, близько десяти років, так як чоловік не приділяв уваги їй і дітям, зловживав спиртними напоями. Вона вісім чи дев'ять років тому вже зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, однак, так як діти були ще малі і хотіли батька, а чоловік обіцяв змінитись, вона відмовилась від позову і справу закрили. Після того, з кожним роком ставало гірше, а три роки тому, коли життя з відповідачем стало нестерпним, вона забрала дітей і перейшла проживати до своєї матері. З того часу вони з чоловіком живуть окремо. В даний час в нього фактично утворилася нова сім'я, оскільки він приїжджав з іншою жінкою і двома її дітьми, а тому наполягає на розірванні шлюбу, так як переконана що сім'я їх розпалася і не може бути збережена. Відповідач [PERSON], якому було направлено повідомлення про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив справу вирішувати у його відсутності, позов задовольнити, терміну для примирення не надавати. Тому суд, вислухавши думку позивачки, яка наполягає на розгляді справи, вважає що справу можна вирішувати в даному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити, виходячи з таких міркувань. 18 лютого 1995 року [PERSON] та [PERSON], яка змінила після реєстрації шлюбу прізище на [PERSON], зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], повторно видане Підволочиським відділом реєстрації актів громадянського стану 30 вересня 1995 року. Від спільного проживання в них народилося троє дітей: [INFO] донька [PERSON]; [INFO] син [PERSON] та [INFO] донька [PERSON], про що свідчать свідоцтва про народження, видані Токівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області серії [NUMBER] від 12 липня 1995 року; серії [NUMBER] від 12 квітня 1997 року та серії [NUMBER] від 15 серпня 2003 року, які в даний час проживають разом з позивачкою. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Ще в березні 2007 року позивачка зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу ( цивільна справа № 2-139/07). Але під час розгляду справи сторони примирилися і ухвалою суду від 22 травня 2007 року позов було залишено без розгляду, у зв'язку з відмовою позивачки від позову. Однак після того, зі слів позивачки, відносини з кожним роком погіршувалися, що призвело до розпаду сім'ї. Близько трьох років сторони проживають окремо, в різних будинках, подружніх відносин не підтримують і поновлювати їх не бажають. Позивачка настоює на розірванні шлюбу. Відповідач в своїй письмовій заяві також просив шлюб розірвати. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Також вважає, що надання строку для примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому, не принесли жодних результатів, тому це не покращить стан його відносин з відповідачкою, а лише продовжить їх перебіг в часі. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved