Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить встановити факт не проживання [PERSON], [INFO], який помер 20 вересня 2015 року, в житловому будинку №108 по вул. Центральна в с. Сімерки Перечинського району Закарпатської області у період з 01 березня 1994 року по 07 серпня 2011 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є дружиною покійного [PERSON], [INFO], а відтак згідно ст. 1261 ЦК України відноситься до першої черги спадкування за ним. 19 грудня 1995 року помер [PERSON], який був забудовником та головою дворогосподарства в с. Сімерки, вул. Центральна, № 108 Перечинського району, де після смерті залишився проживати його син [PERSON], [INFO]. Також у вказаному будинку був зареєстрований, однак фактично не проживав [PERSON], [INFO]. Після смерті 08 лютого 2011 року [PERSON] у спадковому будинку був зареєстрований, однак не проживав, його брат [PERSON] та була зареєстрована і фактично проживала його дружина [PERSON]. 20 вересня 2015 року [PERSON] помер. На даний час вона має намір оформити право власності на спадкове майно за покійним чоловіком, яке складається з житлового будинку № 108 по вул. Центральній у с. Сімерки Перечинського району. Однак приписка [PERSON] в спадковому будинку породжує в нього право на спадщину. Таким чином [PERSON], будучи зареєстрованим у спадковому будинку, фактично у такому не проживав у період з 01 березня 1994 року по 07 серпня 2011 року, внаслідок чого не міг прийняти спадкове майно. В ході судового розгляду представник позивачки [PERSON] змінив позовні вимоги, а саме просив встановити факт не проживання [PERSON], [INFO], який помер 20 вересня 2015 року, в житловому будинку №108 по вул. Центральна в с. Сімерки Перечинського району Закарпатської області у період з березня 1994 року по 2002 рік. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні просив змінений позов задовольнити, оскільки згідно положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання особи та місце реєстрації не є тотожними поняттями. Реєстрація особи за певною адресою не є безперечним доказом проживання особи за такою адресою та не встановлює презумпцію проживання особи за цією адресою. Вважає, що в судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що померлий [PERSON] проживав в [INFO] до моменту смерті матері, тобто до березня місяця 1994 року (дата смерті якої встановлена з довідки, виданої Сімерківською сільською радою 12 лютого 2016 року за №50). Далі, як підтвердили свідки, [PERSON] поїхав з дому та не зявлявся ані в селі, ані за місцем реєстрації. З показів колишньої дружини [PERSON] [PERSON], яка була також допитана в якості свідка, такий повернувся додому лише в 2002 році після того, як відбув покарання. Дані ж обставини підтверджені й показами свідків [PERSON], [PERSON] та представником Сімерківської сільської ради. Також вважає, що слід врахувати ще й рішення Перечинського районного суду від 28 лютого 1996 року, з описової частини якого вбачається, що допитані в якості свідків голова сільської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (колишня дружина померлого) показали, що [PERSON] востаннє був в селі в березні 1994 року, після чого виїхав на заробітки в східні області України. Обставини щодо термінів відсутності [PERSON] за місцем реєстрації в свою чергу визнані і третіми особами у справі, а саме його сином та донькою. У судове засідання представник відповідача не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти зміненого позову заперечила, оскільки у 1995 році, коли померла мати [PERSON], тобто її бабуся, то останній був на похороні. Після цього він поїхав на заробітки, а повернувся лише у 2001 році. Потім їй стало відомо, що батько сидів у вязниці. Про те, що батько був оголошений у розшук їй відомо, однак точних дат вона повідомити не може, так як на той час була ще маленькою. З 2001 по 2011 роки батько постійно проживав у [INFO] і нікуди не виїжджав. У судовому засіданні третя особа [PERSON] також заперечив проти зміненого позову [PERSON], так як його батько [PERSON] дійсно проживав у [INFO] і був присутній на похороні бабусі. У подальшому на похороні діда його вже не було. При цьому, точні дати проживання батька у спірному будинку не памятає. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] просив у задоволенні зміненого позову відмовити, оскільки такий є необґрунтований та нічим не доведений. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивачка являлася дружиною його брата покійного [PERSON]. [PERSON] не міг проживати у будинку за адресою: с. Сімерки, вул. Центральна, №108 Перечинського району, оскільки виїжджав на заробітки десь у Запорізьку область. Його не було у селі з грудня 1995 року по вересень 2011 року. Про те, де [PERSON] перебував у вказаний період, окрім як на заробітках, ніхто не знав. Після його повернення стало відомо, що він знаходився у місцях позбавлення волі. Перед виїздом [PERSON] позичав у нього гроші на дорогу. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що з 1995 року [PERSON] не проживав у с. Сімерки. Всі вважали, що він зник безвісти, з приводу чого судом розглядалася справа. Її батько ходив до суду. Десь у 2001 році [PERSON] зявився у селі разом з якимось своїм другом, однак потім знову зник. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивачки. [PERSON] у селі довго не було, однак точного періоду зазначити не може. На похороні батька його точно не було. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] її діти. Покійний [PERSON] був її чоловіком, з яким вона прожила 10 років. Однак у звязку з тим, що той зловживав алкогольними напоями, вони розлучилися, після чого проживали окремо. З [PERSON] вона не спілкувалася. Однак знає, що він виїжджав на заробітки, при цьому точного періоду його відсутності назвати не може. На похороні матері він був присутнім. Зі слів доньки їй відомо, що [PERSON] у 2002 році приїжджав до такої та сказав, що сидів у вязниці. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що змінений позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 4 цієї статті суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду. Як розяснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Оскільки спір, що розглядається, виник з приводу спадкового майна, тому вирішення питання про встановлення даного факту можливе виключно у позовному провадженні. У судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 1995 року помер [PERSON], який був забудовником будинку №108 по вул. Центральна (бувша Леніна) в с.Сімерки Перечинського району, що стверджується довідкою Сімерківської сільської ради Перечинського району №52 від 12 лютого 2016 року. З довідки Сімерківської сільської ради Перечинського району №49 від 12 лютого 2016 року вбачається, що на день смерті [PERSON], який помер 19 грудня 1995 року, за адресою: с. Сімерки, вул. Центральна, 108 були зареєстровані сини померлого [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що 06 лютого 2011 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №110560, виданим виконкомом Сімерківської сільської ради Перечинського району 08 лютого 2011 року, актовий запис №02, а 20 вересня 2015 року помер [PERSON], про що свідчить довідка Сімерківської сільської ради Перечинського району №08 від 29 вересня 2015 року. Крім цього, з рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 1996 року у цивільній справі за позовом [PERSON] про визнання безвісно відсутнім її бувшого чоловіка [PERSON] вбачається, що відповідно з ухвалою цього ж суду від 24 листопада 1994 року судом було оголошено розшук [PERSON] за ухилення від сплати аліментів на 3-х дітей. Допитаний по справі голова Сімерківської сільської ради народних депутатів [PERSON] показав, що [PERSON] прописаний в с. Сімерки, вул. Леніна, 108 Перечинського району і там і проживав. Останній раз в селі він був в березні 1994 року на похороні матері. Після цього влітку 1994 року виїхав з бригадою на заробітки в східні області України. Аналогічні покази в судовому засіданні дали його родичі, брати [PERSON], [PERSON] Заявниця [PERSON] теж показала, що останній раз вона бачила [PERSON] в с. Сімерки весною 1994 року, після цього він поїхав з бригадою з с. Сімерки на заробітки за межі області. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. В той же час ЦК України не дає визначення постійного або тимчасового проживання. Натомість ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» оперує визначеннями місце перебування та місце проживання: місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Аналізуючи вказані норми права можна дійти висновку, що проживання в певному місці буде постійним якщо особа проживала в ньому не менше шести місяців. При цьому, хоча вказаний Закон встановлює обов'язок особи зареєструвати своє місце проживання після прибуття до нового місця проживання, однак він не встановлює жодних правових наслідків у разі не дотримання вказаного обовязку. Таким чином місце проживання особи та місце реєстрації не є тотожними поняттями. Реєстрація особи за певною адресою не є безперечним доказом проживання особи за такою адресою та не встановлює презумпцію проживання особи за цією адресою. Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено з пояснень позивачки, третіх осіб та показів допитаних у судовому засіданні свідків, що не викликають у суду сумнів у їх обєктивності, [PERSON] з березня 1994 року по 2002 рік в будинку № 108 по вул. Центральній у с. Сімерки Перечинського району не проживав, хоча й значився в ньому зареєстрованим, при цьому будь-які належні та допустимі в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази, які б свідчили про протилежне, відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved