Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в жовтні 2015 року вона звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого діда. Відповідач відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як вона пропустила строк звернення для прийняття спадщини. В серпні 2014 року вона вийшла заміж, а в квітні 2015 року народила сина і поїхала в серпні 2015 року до бабусі, дружини заповідача, щоб показати їй правнука і вона вручила їй заповіт. Оскільки бабуся є юридично не освіченою, вона взагалі не знала про існування термінів заповіту і тільки чекала важливої дати в її житті, а саме народження дитини. Вважає, що строк пропустила з поважних причин та не залежних від неї умов, внаслідок необізнаності з цього приводу дружини заповідача. Тому звернулась до суду та просить поновити їй строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка та її представник просили позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, в заяві надісланій до суду просить справу розглянути в його відсутність. ( а.с. 42). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що її дочка [PERSON] дізналась про існування заповіту діда [PERSON] тільки в серпні 2015 року, так як дружина заповідача вручила його дочці поздоровляючи з народженням сина. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, її представника, свідка суд приходить до наступного висновку, виходячи з слідуючого. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с. 27). За життя останній склав заповіт в якому належну йому на праві власності земельну ділянку, розташовану на території Новобасанської сільської ради, Бобровицького району, Чернігівської області заповідав [PERSON]. ( а.с. 32). 12 серпня 2014 року остання уклала шлюб з [PERSON] ( а.с. 31) та в жовтні 2015 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом. ( а.с. 26). Постановою державного нотаріуса від 30.10.2015 року у видачі свідоцтва про прийняття спадщини їй відмовлено в зв'язку з тим, що вона пропустила передбачений законодавством шестимісячний термін для прийняття спадщини ( а.с. 40). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно вимогами ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Також в п. 18 вищезазначеної постанови зазначено, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатись до участі в справі. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом строку, встановлено статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Звертаючись до суду з позовом про надання додатково строку для прийняття спадщини позивачка відповідачем зазначила Дванадцяту київську державну нотаріальну контору. З пояснень позивачки, представника та свідка вбачається, що померлий [PERSON] проживав в [ADDRESS] разом з своєю дружиною [PERSON], віком 60-70 років, яка і надала [PERSON] заповіт в якому заповідалась земельна ділянка, яка розташована на території Новобасанської сільської ради. Доказів відносно того, що [PERSON], відмовилась від прийняття спадщини суду не надано. Отже, відповідач зазначений в справі є неналежним відповідачем, який підлягає заміні на належного, відповідно до приписів ст. 33 ЦПК України тільки за клопотанням [PERSON], суд не вправі зробити заміну відповідача без відповідного клопотання позивачки. У судовому засіданні, незважаючи на неодноразові пропозиції суду визначитись позивачці та її представнику з належним відповідачем по справі, останні наполягали на тому, що відповідачем повинна бути саме Київська державна нотаріальна контора, а не хто інший. Тому, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищезазначеного та

Outcome: dismissed