Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 15.05.2007р. постановою державного виконавця було накладено арешт на будинок за адресою: [ADDRESS] який належить позивачці. Підставою відкриття виконавчого провадження було рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Одесаобленерго» в особі Біляївського РЕМ в сумі 5268,70 грн. Вказані грошові зобов`язання позивач виконала, та звертається до суду з вимогою про захист своїх прав шляхом звільнення майна з-під арешту. Позивачка у судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність. Представник Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи (а.с.40). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) належить [PERSON] (а.с.4). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі №2-1407/2005 від 01.08.2005 року було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Одесаобленерго» в особі Біляївського РЕМ заборгованість в сумі 5268,70 грн. (а.с.11). В ході виконавчих дій по зазначеному рішенню, постановою державного виконавця серії АА № 186621 від 15.05.2007 р. на житловий будинок [ADDRESS] було накладено арешт (а.с.9). Листом від 15.07.2021р. №02/1-386, АТ «Одесаобленерго» повідомило орган Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області про погашення заборгованості за рішенням суду від 01.08.2005р. у справі № 2-1407/2005 (а.с.10). Згідно листа Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відомостей, щодо стягнення заборгованості з позивачки не має, тому що виконавчі провадження, які були відкриті у 2007 році відділом та у рамках якого було накладено арешт на майно позивачки знищено, так як строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, та роз`яснено про право звернення до суду. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Конституцією України, зокрема ст. 41 передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Порядок зняття арешту з майна передбачено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач просить скасувати арешт майна, який було накладено з підстав існування заборгованості власника майна перед стягувачем, оскільки матеріалами справи встановлено відсутність такого боргу, обґрунтованих причин існування такого обтяження більше не існує. Позивач в прохальної частині позову зазначила інший будинок, суд вважає це технічною помилкою особи, яка складала позов та зазначає індивідуальні ознаки майна про яке йдеться в мотивувальної частині позову та підтверджується наданими письмовими доказами. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи норми законодавства в сукупності з наданими доказами, наявність доказів на підтвердження погашення заборгованості та те, що виконавче провадження, яким було накладено арешт закінчено, суд вважає, що позов обґрунтований, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved