Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, уточненим в ході його розгляду, вказуючи, що з 30 квітня 2003 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, 29 липня 2015 шлюб був розірваний, згідно з рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. У період шлюбу була придбана 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] в м Маріуполі на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2007 року за 22700 доларів США, яка була оформлена на ім'я відповідача. На придбання вказаної квартири 02.03.2007 року бралась позика у ПАТ «Перший Український банку» в розмірі 22 700 доларів США, отримання якої було оформлено договором позики на ім'я відповідача в день укладення договору купівлі-продажу квартири. У зв'язку з чим, для забезпечення договору позики 02.03.2007 року на ім'я відповідача був укладений договір іпотеки на придбану нами квартиру. У 2012 році батьками позивачки були передані 42000 грн., які були внесені в рахунок погашення іпотечного кредиту. 17 липня 2012 року було проведено перерахунок доларового кредиту в гривні та станом на 01.07.2015 року залишок боргу становить 131179,95 грн., виплачено на 01.07.2015 року - 123683,26 грн. На підставі викладеного позивачка просить суд розподілити сумісно нажито майно подружжя, шляхом визнання за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS] (50 років СРСР) в м. Маріуполі Донецької області. Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, надали суду заяви з проханням про розгляд справи у їх відсутності та задоволенням уточнених позовних вимог у повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання на зявились, надали суду заяви з проханням про розгляд справи за їх відсутності та запереченням проти задоволення заявлених позовних вимог. При цьому, у минулих судових засіданнях обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, посилаючись на те, що після укладення договору кредиту для придбання спірної квартири кошти на його погашення відповідач сплачував самостійно. Після розірвання шлюбу з позивачкою, остання також вносила грошові кошти для погашення кредиту, проте в якому розмірі не відомо. С 2015 року малась заборгованість по сплаті комунальних послуг за користування вказаною квартирою, яку він сплачував. У 2016 року він разом з позивачкою та їх дитиною мешкали в цій квартирі, а з літа 2017 року перестав в ній мешкати та сплачувати комунальні послуги, у звязку з чим виникла заборгованість по них. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте дань та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, проте заяв про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходили. Представник третьої особи в судове засідання не зявилась, надала суду заяви з проханням про розгляд справи у її відсутність, також надавши суду довідку щодо відсутності заборгованості за договором кредиту від 02.03.2007 року, укладеному між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] та повну сплату кредиту. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29.07.2015 року шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 30.04.2003 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №195- розірваний. Відповідно до свідоцтва про народження, 02.06.2003 року народився [PERSON], батьками якого є: [PERSON] та [PERSON]. 02.03.2007 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5274461, відповідно до п. 1.2 якого кредит надавався на придбання нерухомості, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, 02.03.2007 року між ПАТ ПУМБ та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 5274774 в забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором, відповідно до п. 1.2.1.1 договору іпотеки предметом іпотеки виступає квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно листа начальника ВСКОД відділення ПУМБ «РЦ в м. Маріуполі» від 24.11.2017 року заборгованість за кредитним договором № 5274461 від 02.03.2007 року, між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON], відсутня, кредит сплачений у повному обсязі. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст.368, ч. 1 ст.369 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд України у своїх постановах - від 16.12.2015р. по справі № 6-2641цс15,- від 12.10.2016р. по справі № 6-846цс16, висловив наступну Правову позицію щодо застосування норм СК України:«Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Виходячи зі змісту наведених норм матеріального права слідує висновок про те, що майно перебуває у спільній сумісній власності подружжя, доки іншим із подружжя не доведено протилежне, а саме: факт існування його особистої приватної власності на майно. В ходу судового розгляду встановлено, що платежі за кредитним договором від 02.03.2007 року здійснювались як позивачкою так і відповідачем, а факт існування особистої приватної власності на майно стороною відповідача відповідно до ст. 57-60 ЦПК України не доведений. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] в м Маріуполі була придбана подружжям під час шлюбу за спільною участю подружжя коштами, тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та повинна ділитись між ними у рівних частках, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved