Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] предявила до суду позов до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на земельні ділянки площею 1, 73 га, що розташовані на території Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлого 10 березня 2014 року [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого 10 березня 2014 року. Однак, звернувшись у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із розбіжностями у написанні по батькові її батька, оскільки у свідоцтві про смерть по батькові її батька зазначено Болеславович, а у державному акті на право приватної власності на землю вказано Броніславович. З цих підстав позивачка позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 1, 73 га, що розташовані на території Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування після померлого 10 березня 2014 року [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак, її представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Від третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори поступила заява про розгляд справи за відсутності їх представника. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, за відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти: Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА№014119 виданого 23 лютого 2005 року Тернопільською райдержадміністрацією, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1, 73 га, що розташована на території Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області належить на праві власності [PERSON] на підставі розпорядження голови Тернопільської райдержадміністрації №26 від 20 січня 2004 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо постійного користування землею, договорів оренди землі за №010564400998. Із даного Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА№014119 виданого 23 лютого 2005 року Тернопільською райдержадміністрацією, вбачається, що вказана земельна ділянка площею 1, 73 га складається із двох земельних ділянок, зокрема земельна ділянка площею 1, 64 га, якій присвоєно кадастровий номер 6125284100:01:001:0106 та земельна ділянка площею 0,09 га, якій присвоєно кадастровий номер 6125284100:01:001:0654. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ИД №168330 виданого 11 березня 2014 року Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] помер 10 березня 2014 року, про що Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області зроблено актовий запис №4. Як слідує із довідки №82 виданої 15 серпня 2016 року Виконкомом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,73 га, що знаходиться в с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області належала [PERSON]. Відповідно до довідки №83 виданої 15 серпня 2016 року Виконкомом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON], померлий 10 березня 2014 року, постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку пл. вулиці Шевченка №3 в с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області. Таким чином, судом установлено невідповідність у написанні по батькові, яке зазначено у свідоцтві про смерть серії І-ИД №в168330 виданого 11 березня 2014 року Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області як Болеславович тому по батькові, яке вказано у [PERSON] акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА№014119 виданого 23 лютого 2005 року Тернопільською райдержадміністрацією як Броніславович. При цьому, прізвище та імя Оберлейтнер Броніслав є ідентичними у вказаних документах. Згідно викладених у позові обставин, у звязку із вказаними розбіжностями у написанні по батькові батька позивачка [PERSON] позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права після померлого батька та в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31 березня 1995 року № 5, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Таким чином, встановлення судом зазначеного факту повністю відповідає вимогам ч.1 ст. 234 та п. 6. ч. 1 ст. 256 ЦПК України щодо розгляду судом у порядку окремого провадження цивільних справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, в тому числі справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, зокрема факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Верховний суд України у листі від 01 січня 2012 року Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення розяснив, що заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати спадкоємці померлої особи власника цього документа для оформлення спадкових прав. Таким чином, в суду не виникає сумнівів у достовірності факту належності [PERSON] [PERSON] акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА№014119 виданого 23 лютого 2005 року Тернопільською райдержадміністрацією на імя [PERSON]. Як установлено судом, позивачка [PERSON] є дочкою померлого 10 березня 2014 року [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №157818 виданого повторно 07 серпня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції, згідно якого [PERSON] народилася 30 жовтня 1963 року у селі Козівка Тернопільського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис №25 Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Батьками [PERSON] у вкказаному свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON]. 25 жовтня 1980 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] про що Козівською сільською радою с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області зроблено актовий запис №10. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно викладених у позові обставин, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] звернулася у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №307-2014, 01 липня 2014 року до Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла заява №888 від [PERSON], згідно якої [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] в користь [PERSON]. Також у матеріалах спадкової справи №307-2014 наявна заява [PERSON] №887 від 01 липня 2014 року, згідно якої [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] в користь [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної нотаріальної контори №3873/02-14 від 11 серпня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у звязку із наявністю в [PERSON] акті на земельну ділянку виправлення у написанні по батькові спадкодавця. В силу ч.1 ст.1220 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування, спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, у звязку із відмовою [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини, позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після померлого 10 березня 2014 року [PERSON]. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються та беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати за нею право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,73 га, а саме на земельну ділянку площею 1, 64 га, яка знаходиться на території Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125284100:01:001:0106 та на земельну ділянку площею 0, 09 га, що знаходиться на території Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125284100:01:001:0654, в порядку спадкування за законом після померлого 10 березня 2014 року [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved