Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ТОВ «Зелений гай» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням 17 сесії XXIII скликання Васловівської сільської ради від 25.06.2001 їй передано у приватну власність земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,91 га, яка розташована на території Васловівської сільської ради. Вказана земельна ділянка складається із трьох ділянок, а саме: ділянка № [NUMBER] площею 0,60 га, ділянка № [NUMBER] площею 0,62 га та ділянка № [NUMBER] площею 0,69 га, що підтверджується планом зовнішніх меж земельної ділянки, відображеним в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧВ № 013679 від 23.04.2002, зареєстрований Васловівською сільською радою в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 90. З метою присвоєння згаданим земельним ділянкам кадастрового номеру позивачка звернулася у відповідну організацію із землеустрою для виготовлення технічної документації щодо встановлення меж ділянки в натурі та звернулась із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру. 30.03.2018 позивачка отримала рішення №РВ-7300925542018 державного кадастрового реєстратора Відділу у Заставнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у зв`язку із тим, що наявний перетин ділянок із ділянкою кадастровий номер 7321582200:01:002:0446 (площа співпадає на 37,0952%) та ділянкою 7321582200:01:002:0445 (площа співпадає на 62,9119%). Земельна ділянка з кадастровим номером 7321582200:01:002:0446, площею 1,03 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 361931 від 16.12.2008, виданого на підставі розпорядження Заставнівської РДА № 590 від 07.10.2008. Вказана ділянка передана в користування ТОВ «Зелений Гай» на підставі договору оренди земельної ділянки № 193 від 05.12.2014, строком на 10 років. Земельна ділянка з кадастровим номером 7321582200:01:002:0445, площею 1,01 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №598264 від 10.02.2011, реєстраційний номер 732158221000153, виданого на підставі розпорядження Заставнівської РДА № 542рвід 25.11.2009р. Вказана ділянка передана в користування ТОВ «Зелений Гай» на підставі договору оренди земельної ділянки № 138 від 02.10.2014, строком на 10 років. В зв`язку із вказаним, оскільки відповідачами [PERSON] та [PERSON] порушується право приватної власності позивачки на земельну ділянку, шляхом накладення на неї частини їх земельних ділянок, просить право власності відповідачів на такі ділянки скасувати. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав вказаних в позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином - судовими повістками, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи у їх відсутності чи перенесення судового засідання від них не надходило. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. Представник третьої особи без самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелений гай» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності чи перенесення судового засідання від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи викладене, справу, зі згоди представника позивачка, розглянуто без участі відповідачі та третьої особи, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду наступного. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третіх осіб, врахувавши заяву відповідача, який визнав позов, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях При цьому, закріплений у статті 12 ЦПК України, принцип змагальності зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З врахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. Вказане узгоджується із правовими позиціями викладеними в Постановах ВСУ від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14 та від 17 грудня 2014 року у справі № 6-137цс14. Частинами 1-2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що рішенням 17 сесії XXIII скликання Васловівської сільської ради від 25.06.2001 їй передано у приватну власність земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,91 га, яка розташована на території Васловіської сільської ради (а.с. 10). Вказана земельна ділянка складається із трьох ділянок, а саме: ділянка № [NUMBER] площею 0,60 га, ділянка № [NUMBER] площею 0,62 га та ділянка № [NUMBER] площею 0,69 га, що підтверджується планом зовнішніх меж земельної ділянки, відображеним в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧВ № 013679 від 23.04.2002р., зареєстрований Васловівською сільською радою в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 90 (а.с. 7). Належність позивачці вищезгаданих земельних ділянок також підтверджується копією архівного витягу з додатку до рішення 22 сесії ХХІV скликання Васловівської сільської ради від 05.05.2005. Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Тобто, наявність в позивачки державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 22.04.2002р., навіть за відсутності кадастрового номера ділянки, свідчить про те, що остання сформована і [PERSON] є її законним титульним власником. З метою присвоєння згаданим земельним ділянкам позивачка звернулася до ПП «[PERSON]» з метою виготовлення технічної документації щодо встановлення меж ділянки в натурі, присвоєння земельним ділянкам кадастрового номеру та внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Згідно отриманого рішення №РВ-7300925542018 державного кадастрового реєстратора Відділу у Заставнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 30.03.2018 позивачці було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (а.с. 8). Причиною відмови стало те, що наявний перетин належних позивачці земельних ділянок із ділянкою з кадастровим номером 7321582200:01:002:0446 (площа співпадає на 37,0952%) та ділянкою з кадастровим номером 7321582200:01:002:0445 (площа співпадає на 62,9119%). Земельна ділянка з кадастровим номером 7321582200:01:002:0446 належить відповідачці [PERSON] , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №361931 (а.с. 19). Вказаний державний акт був виданий 26.12.2008 на підставі розпорядження Заставнівської РДА №590р від 07.10.2008. Цим розпорядженням також затверджено технічну документації по виділенню в натурі (на місцевості) та надання у власність [PERSON] згаданої земельної ділянки (а.с. 19). Земельна ділянка з кадастровим номером 7321582200:01:002:0445 належить відповідачці [PERSON] , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №598264 (а.с. 22). Вказаний державний акт був виданий 20.01.2011 на підставі розпорядження Заставнівської РДА №542-р від 25.11.2009. Даним розпорядженням також надано [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації по виготовленню державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 22). Належність відповідачам [PERSON] та [PERSON] згаданих земельних ділянок також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 20, 23). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно частин 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частин 2, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. З висновку № 16109 від 28.10.2016 експертного земельно-технічного дослідження межі ділянки [PERSON] , відображені в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧВ № 013679, виданого 23.04.2002р., надається можливим встановити. Площа ділянки в цих межах складає 0,62 га; накладання земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] складає 0,3898 га; накладання земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] складає 0,2301 га. Накладання земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] складає 0,62 га (0,3898 га + 0,2301 га), що становить її повну площу (а.с. 24-33). З наведеного слід зробити висновок, що відповідачками [PERSON] та [PERSON] порушується право приватної власності позивачки на земельну ділянку, шляхом накладення на неї частини їх земельних ділянок, а тому право власності відповідачів на такі ділянки підлягає скасуванню. Враховуючи викладене, а також те, що факт накладення земельних ділянок відповідачів [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку позивача встановлено та підтверджено належними доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідачів належить стягнути в рівних частинах судові витрати, понесені позивачкою за сплату судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 21, 391, 393 ЦК України, ст.ст. 152, 155, 158 ЗК України,

Outcome: approved