Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивачка звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати, з оплати лікарняних, компенсації за невикористану відпустку, індексації заробітної плати, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування поданого позову позивачка посилалась на те, що в період з лютого 2006 року по травень 200б року вона працювала прибиральницею у відповідача. Однак за час її праці заробітна плата виплачувалась нерегулярно, із затримками, без дотримання умов колективного договору та вимог регіональної та галузевих угод, що призвело до боргу перед нею з заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, індексації заробітної плати, оплаті лікарняних. Оскільки відповідач не виплатив їй в день звільнення усі суми, що належали їй, то відповідач грубо порушив законні права позивачки. Вказує при цьому, що вона зверталась до відповідача з письмовою заявою про видачу їй відповідних довідок про наявність заборгованості по виплаті усіх сум, що належали їй на день звільнення. Оскільки порушення її прав триває, то вважає, що відповідач повинен виплатити їй також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати звільнення позивачки по день повної виплати всіх належних сум або по день ухвалення рішення. Зазначала також, що діями відповідача їй було завдано моральних страждань, які позивачка оцінює у 10 000 грн., бо відповідачем тривалий час порушувались трудові права позивачки, які не були відновленні до тепер. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі 5500 грн.; заборгованість по оплаті лікарняного 1500 грн.; заборгованість по компенсації за невикористану відпустку 1100 грн.; компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати 650 грн.; індексацію заробітної плати в сумі 150 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати звільнення по день повної виплати всіх сум, належних, як звільненому працівникові, або по день ухвалення рішення суду; а також 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ані позивачка, ані її представник, який діє на підставі довіреності, [PERSON], в судове засідання не з'явились, надавши суду заяви з проханням вирішити справу у їх відсутність, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Представники відповідача у судове засідання не з'явились, надавши заяву суду про розгляд справи у відсутність представників ТОВ «Хліб Столиці», з проханням відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. З наданих суду письмових заперечень, представник відповідача, Ковальонок В. В., не визнаючи заявлений позов [PERSON], вказував, що вимоги позивачки не ґрунтуються на законі та не підтверджені жодними доказами. Вказував також, що ТОВ «Хліб столиці» до 5 листопада 2009 року мало назву ТОВ «Хліб Києва». При цьому підтверджував наявність трудових відносин з [PERSON], зазначивши однак, що працювала прибиральницею позивачка за сумісництвом з 10 березня 2006 року на підставі наказу від 13 березня 2006 року, а припинено трудові відносини із [PERSON] за власним бажанням було з 28 квітня 2006 року, що підтверджується наказом від 28 квітня 2006 року. Робота позивачки за сумісництвом в ТОВ «Хліб Києва» підтверджується також відсутністю записів в її трудовій книжці щодо роботи у відповідача. За наказом від 10 березня 2006 року для посади прибиральниці службових приміщень було встановлено місячний фонд оплати праці в розмірі 1230 грн. Оскільки [PERSON] була прийнята на посаду прибиральниці службових приміщень за сумісництвом, її місячний посадовий оклад складав 615 грн, що становить 0,5 місячного фонду оплати праці. У березні 2006 року позивачка відпрацювала 16 робочих днів. За цей місяць їй було нараховано 445 грн. Після здійснення відрахувань, що передбачені законодавством України, до виплати належало останній 375,53 грн. Також з 19 квітня 2006 року по 28 квітня 2006 року позивачці надавалась відпустка без збереження заробітної плати строком 10 календарних днів за наказом від 12 квітня 2006 року, тому у квітні 2006 року [PERSON] відпрацювала 12 робочих днів, та за цей період їй було нараховано 388,42 грн., тому після здійснення відрахувань до виплати належало 327,79 грн. ТОВ «Хліб Києва» здійснило нарахування вказаних сум, виплата яких була проведена через банківську установу. Не визнаючи в іншій частині позовні вимоги [PERSON] представник відповідача також вказував, що протягом періоду роботи [PERSON] у відповідача остання не надавала підприємству жодних лікарняних листів. Тому на підставі викладеного вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На виконання ухвали суду від 14 жовтня 2014 року представник ТОВ «Хліб столиці» надав суду наступні відомості в доповнення до наданої відповідачем раніше, з яких вбачається, що індексація заробітної плати [PERSON] протягом періоду її роботи на ТОВ «Хліб Києва» у 2006 році не проводилась, оскільки індекс інфляції у березні 2006 року становив 99,7 %, а у квітні 2006 року відповідно 99,6 %, тому заробітна плата позивачки не підлягала індексації. При цьому представники відповідача визнавали, що [PERSON] при звільненні була нарахована грошова компенсація у розмірі 59,53 грн. за три дні невикористаної відпустки. Враховуючи, що [PERSON] в день звільнення перебувала у відпустці без збереження заробітної плати виплата компенсації за невикористану відпустку не була їй здійснена. Вказував також, що після звільнення [PERSON] жодного разу не з'являлась та не пред'являла вимоги про здійснення розрахунку. Однак ТОВ «Хліб столиці» готове сплатити компенсацію позивачці за невикористану відпустку в сумі 59,53 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 102-1 Кодексу законів про працю України (далі за текстом рішення - КЗпП) встановлено, що працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Судом встановлено, що [PERSON] з 10 березня 2006 року по 10 квітня 2006 року була прийнята на роботу прибиральниці за сумісництвом з окладом згідно штатного розкладу, що підтверджується наказом про прийом на роботу [PERSON] на ТОВ «Хліб Києва», що також відображується у звіті до Святошинського районного центру зайнятості міста Києва (а. с. 40, 41-42). Натомість за наказом від 28 квітня 2006 року позивачка була звільнена за власним бажанням з 28 квітня 2006 року з ТОВ «Хліб Києва», що підтверджується відповідним наказом № 11-к (а. с. 43). При цьому [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати строком 10 календарних днів з 19 квітня 2006 року по 28 квітня 2006 року, що також підтверджується наказом ТОВ «Хліб Києва» від 12 квітня 2006 року (а. с. 44). Розрахунково-платіжна відомість ТОВ «Хліб Києва» за 31 березня 2006 року підтверджує, що [PERSON], як прибиральниці, яка відпрацювала 16 днів за звітний період було нараховано заробітну плату в сумі 445 грн., а внаслідок утримань з неї обов'язкових податків та зборів обраховано було [PERSON] до виплати суму в розмірі 375,53 грн. (а. с. 45-48). Розрахунково-платіжна відомість ТОВ «Хліб Києва» за 30 квітня 2006 року підтверджує, що [PERSON], як прибиральниці, яка відпрацювала 12 днів за звітний період було нараховано заробітну плату в сумі 388,42 грн., а внаслідок утримань з неї обов'язкових податків та зборів обраховано було [PERSON] до виплати суму в розмірі 327,79 грн. (а. с. 49-52). Вказані данні також підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу, [PERSON], та довідкою від 7 листопада 2014 року ТОВ «Хліб столиці», з якої вбачається, що при звільненні позивачці належала до виплати сума в розмірі 327,79 грн. (зарплата за квітень 2006 року), яка була перерахована [PERSON] на особовий рахунок в банківській установі, що також підтверджується копією договору про розрахунково-касове обслуговування між ТОВ «Хліб Києва» та АТ «КБ «Хрещатик» (а. с. 53, 68, 86-88). На підтвердження відсутності боргу по нарахованій заробітній платі позивачці представниками відповідача була надана відповідна довідка про відсутність боргу перед [PERSON] за період з 10 березня 2006 року по 28 квітня 2006 року (а. с. 77). За іншою довідкою ТОВ «Хліб столиці» вбачається, що за період з 10 березня 2006 року по 28 квітня 2006 року [PERSON] не проводилась індексація заробітної плати, бо індекс інфляції за вказаний період відповідно становив 99,7% та 99,6% (а. с. 78, 79). Натомість з довідки ТОВ «Хліб Києва» від 7 листопада 2014 року № юр-20 вбачається, що [PERSON] за період з 10 березня 2006 року по 28 квітня 2006 року було обраховано 3 дні відпустки, за які підлягало сплаті компенсація позивачці в сумі 59,53 грн. (а. с. 81). При цьому відповідно до довідки № юр-22 від 7 листопада 2014 року, наданої відповідачем, вбачається, що середня заробітна плата [PERSON] за час її роботи на ТОВ «Хліб Столиці» дорівнює 19,84 грн. (а. с. 83). Таким чином в судовому засіданні було встановлено відсутність будь-яких доказів на підтвердження доводів [PERSON] щодо існування з боку відповідача порушення її трудових прав по виплаті їй заробітної плати. Натомість у судовому засіданні було встановлено, що після звільнення з ТОВ «Хліб Києва» [PERSON] отримала розрахунок по сумам заробітної плати, що належали останній на день її звільнення. Вказане свідчить про те, що відповідач розрахувався з [PERSON] по нарахованій їй заробітній платі, бо доказів протилежного позивачкою не було надано суду. Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Індекс споживчих цін є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а порогом індексації є величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Згідно ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Згідно до ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Враховуючи, що індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, який установлюється законом в розмірі 101% у березні 2006 року (99,7%) та у квітні 2006 року (99,6%), то підстав для проведення обрахунку індексації доходів позивачки немає законних підстав. За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином посилання позивачки на існування боргу з індексації, а так само з компенсації за затримку у її виплати були спростовані письмовими доказами по справі, тому вимоги останньої щодо виплати їй заробітку, індексації заробітку та компенсації за затримку у проведенні виплати доходів задоволенню не підлягають. Позивачкою також не було надано жодних доказів перебування її протягом березня - квітня 2006 року на лікарняному, тому заявлені нею вимоги про стягнення сум в рахунок оплати лікарняних листів також не ґрунтуються на законі, тому задоволенню не підлягають. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні було встановлено існування невиплаченої суми компенсації за невикористані відпустки [PERSON] в сумі 59,53 грн., що підтверджується письмовими доказами по справі. На підставі переліченого суд встановив, що з ТОВ «Хліб Столиці», як правонаступника ТОВ «Хліб Києва», підлягає стягненню на користь позивачки сума заборгованості з компенсації невикористаної позивачкою відпустки за період роботи з 10 березня 2006 року по 28 квітня 2006 року. Згідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. На підставі ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином з огляду на наведені норми права суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за затримку в проведені розрахунку при звільненні підлягають задоволенню наступним чином. Суд керується тим, що за ст. 116 КЗпП підприємства, установи, організації, провадять виплату усіх належних працівнику сум, якщо працівник в день звільнення не працював, не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Враховуючи, що [PERSON] у день звільнення не працювала, що в судовому засіданні було підтверджено належними доказами, а, натомість, доказів позивачкою не було надано суду, що вона зверталась до відповідача для проведення відповідного розрахунку при звільненні до моменту подання вказаного позову, тому суд враховує, що за відомостями вихідної кореспонденції ТОВ «Хліб Столиці» від 10 жовтня 2014 року вбачається, що представники відповідача отримали позову заяву [PERSON] щонайменше не пізніше 10 жовтня 2014 року. Таким чином суд встановив, що представники ТОВ «Хліб Столиці» були достеменно обізнані про існування вимоги [PERSON] про виплату їй компенсації за невикористані відпустки станом на 10 жовтня 2014 року. З урахуванням переліченого суд дійшов висновку, що у порушення ст. 116 КЗпП відповідач не виплатив наступного дня після 10 жовтня 20014 року позивачці компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 59,53 грн. Таким чином існують усі підстави для проведення обрахунку середнього заробітку [PERSON] за час затримки у розрахунку за період з 11 жовтня 2014 року по дату ухвалення рішення по справі (11 листопада 2014 року ), бо доказів проведення такого розрахунку (виплати компенсації за невикористані відпустки в сумі 59,53 грн.) представниками відповідача не було надано суду. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведеня розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Визначаючи середню заробітну плату [PERSON] за період з 11 жовтня 2014 року до 11 листопада 2014 року суд користується Листом Міністерства праці та соціальної політики України від 4 вересня 2013 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», внаслідок чого суд обрахував загальну кількість робочих днів затримки у проведенні розрахунку з позивачем за вказаний період, що становить загалом 23 дні. Виходячи з того, що за довідкою ТОВ «Хліб Столиці» середньоденний заробіток [PERSON] становив 19,84 грн., то шляхом множення середньоденного заробітку позивачки на число визначеної кількості робочих днів, суд прийшов до висновку, що за спірний період розмір середнього заробітку позивачки становить 456,32 грн. (23 дні х 19,84 грн. = 456,32 грн.). З урахуванням переліченого сума середнього заробітку, що підлягає виплаті відповідачем на користь [PERSON] за затримку у розрахунку по компенсації за невикористану відпустку складає 456,32 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тривалість порушення трудових прав [PERSON] з боку ТОВ «Хліб Столиці» свідчить про наявність моральних страждань позивачки, а позбавлення останньої компенсації за невикористані відпустки безумовно вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, враховуються вимоги розумності і справедливості, суд на підставі встановлених обставин справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди в сумі 10000 грн., є такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 50 грн., що в такому разі відповідатиме глибині душевних страждань позивачки внаслідок порушення її трудових прав, враховуючи обставини справи. Статтею 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У зв'язку з цим та відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, яка ним була викладена у постанові від 26 грудня 2011 року по справі № 6-77цс11. При цьому на підставі рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційний Суд України по справі № 1-5/2012 визначив, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином суд дійшов висновку, що строки для звернення [PERSON] із вказаним позовом за захистом своїх порушених трудових прав не спливли. На підставі переліченого з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню борг з компенсації за невикористану відпустку в сумі 59,53 грн., середній заробіток за час затримки в проведенні розрахунку при звільнені в сумі 456,32 грн., а також відшкодування моральної шкоди в сумі 50 грн., що загалом становить 565,85 грн. (59,53 + 456,32 + 50 = 565,85). Враховуючи, що з заробітної плати проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів, суд приходить до висновку, що при виплаті ТОВ «Хліб Столиці» позивачці відповідних сум належить утримати з них передбачені законом податки та обов'язкові платежі. Натомість в іншій частині заявлені вимоги [PERSON], як необґрунтовані, не підлягають задоволенню.

Outcome: partial