Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким зобов»язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою №222 у будинку №3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії у м.Одесі шляхом виселення з квартири [PERSON], її матері [PERSON] та інших осіб, що проживають в квартирі, без надання іншого жилого приміщення та вселити її [PERSON] в зазначену квартиру. Після уточнення позову у судовому засіданні позивачка підтримала такі вимоги: виселити з квартири №222 у будинку №3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії у м.Одесі [PERSON] і [PERSON] без надання іншого жилого приміщення та вселити в квартиру її [PERSON] Відповідачі до суду не з»являються, про час і місце слухання справи сповіщені судом відповідно до вимог закону, причини неявки суду не повідомили. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд вислухав позивачку, вивчив надані до справи документи і встановив наступне: За договором інвестування житла від 22.09.2001 року [PERSON] набула права власності на квартиру №222 у будинку №3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії у м.Одесі. 17.06.2003 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір дарування зазначеної квартири у якості забезпечення виконання [PERSON] зобов»язань за договором позики, який також було укладено між [PERSON] і [PERSON] Після виконання зобов»язань за договором позики [PERSON] звернулась до [PERSON] з вимогою повернути їй квартиру, але [PERSON] 27.03.2009 року зробив відчуження квартири за договором дарування дочці [PERSON] Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 28 серпня 2013 року і рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року визнано недійсним договір дарування квартири №222 у будинку №3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії у м.Одесі, укладений 17.06.2003 року між [PERSON] і [PERSON], визнано недійсним договір застави квартири, укладений між тими ж сторонами, квартиру витребувано на користь [PERSON] з незаконного володіння [PERSON] Відомості щодо права власності [PERSON] на квартиру внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.02.2014 року. Позивачка стверджує, що [PERSON] і [PERSON] проживають в квартирі, відмовляються звільнити квартиру у добровільному порядку, перешкоджають їй заселитися до квартири, тому вона [PERSON] звернулась до суду з цим позовом. На обґрунтування своїх доводів позивачка посилалась на рішення Київського райсуду м.Одеси від 28.08.2013 року, на рішення апеляційного суду Одеської області від 3.12.2013 року і рішення апеляційного суду Одеської області від 26.12.2014 року, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідку з місця реєстрації, ухвалу ВССУ від 20 травня 2015 року про відхилення касаційної скарги [PERSON] При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав: Ч.3 ст.61 ЦПК України передбачає, що «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 28 серпня 2013 року і рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року встановлено, що [PERSON] у 2009 році набула квартиру не за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати. З підстав, визначених ч.1 ст.388 ЦК України у [PERSON] судовим рішенням витребувано на користь [PERSON] спірну квартиру. Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У даному випадку позивачка є правомірним власником квартири №222 у будинку №3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії у м.Одесі, але не має можливості володіти і користуватися квартирою. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Судом встановлено, що квартира перебуває у володінні і користуванні [PERSON] та її матері [PERSON], які заселились до квартири у 2009 році на підставі договору дарування квартири, що є нікчемним правочином. [PERSON] і [PERSON] не є членами родини [PERSON], в спірній квартирі відповідачки реєстрації не мають, як стверджує [PERSON] [PERSON] не сплачують комунальні послуги по квартирі. З огляду на викладене, [PERSON] і [PERSON] порушують право власності [PERSON] на квартиру.

Outcome: approved