Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 08.10.2010 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Виконкомі Петрилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Від шлюбу у них дітей немає. Вказує, що протягом останнього часу у неї з Відповідачем виникали різного роду непорозуміння, останій скандалив та наносив побої. З жовтня 2012 року вони разом не проживають, Позивачка постійно хворіє та їй потрібна належна увага та сторонній догляд, однак Відповідач своєї поведінки змінювати не бажає, а тому перебувати у подальших шлюбних відносинах Позивачка не бажає, примирення між ними є недоцільне, спільно нажитого майна немає, просить шлюб між ними розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]» та слухати справу у її відсутність. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився вдруге, причин неявки суду не повідомив, хоча був двічі належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 08 жовтня 2010 року між Позивачкою та Відповідачем у Виконкомі Петрилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 1), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 2). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд, вважає, що після розірвання шлюбу їй слід відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позивачка відповідно до ст. 5 ЗУ Про судовий збір звільнена від сплати судового збору, оскільки вона є інвалідом дитинства ІІ-ої групи (копія довідки МСЕК а.с. 10), тому з Відповідача слід стягнути судові витрати по справі, а саме на користь держави - судовий збір у встановленому законодавством розмірі. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved