Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що позивачка згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Запоріжжя від 14.09.1993 року за №1045, свідоцтва про право на спадщину №4-528 від 25.03.2011 року видане пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, договору дарування 3248 від 23.11.2015 року видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], є власником квартири [ADDRESS]. Разом із нею, в даній квартирі зареєстрований її син - [PERSON], [INFO]. 24.09.2002 року відповідач був зареєстрований в [INFO]. На початку 2015 року відповідач виїхав з даної квартири і не проживає в ній. Так до теперішнього часу позивачка не бачила свого сина та не получає від нього звістку, місце його знаходження позивачу не відоме. Оскільки розмір оплати за комунальні послуги залежить від кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні, позивачка змушена нести додаткові витрати у звязку з реєстрацією відповідача за вказаною квартирою, незважаючи на те, що він не проживає в будинку більше одного року без поважних причин. Позивачка просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Куйбишева, 470/102. Позивачка в судове засідання не зявилась, згідно заяви від 30.06.2016 року просить розглядати справу без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за її відсутності, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі (а.с.33). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду (02.06.2016 року, 30.06.2016 рок та 14.07.2016 року) повідомлявся належним чином за адресою зазначеною в позовній заяві, що вбачається з її матеріалів, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав (а.с.26-27, 28-29, 35-36). В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що позивачка згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Запоріжжя від 14.09.1993 року за №1045, свідоцтва про право на спадщину №4-528 від 25.03.2011 року видане пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, договору дарування 3248 від 23.11.2015 року видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] (а.с.10, 11, 12, 16). Разом із нею, в даній квартирі зареєстрований її син - [PERSON], [INFO]. 24.09.2002 року відповідач був зареєстрований в [INFO]. На початку 2015 року відповідач виїхав з даної квартири і не проживає в ній. Так до теперішнього часу позивачка не бачила свого сина та не получає від нього звістку, місце його знаходження позивачу не відоме. Оскільки розмір оплати за комунальні послуги залежить від кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні, позивачка змушена нести додаткові витрати у звязку з реєстрацією відповідача за вказаною квартирою, незважаючи на те, що він не проживає в будинку більше одного року без поважних причин. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Згідно до ст.ст.383, 391 ЦК України, ст.157 ЖК України власник квартири має право користуватися помешканням для власного проживання, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин один рік, якщо інше не встановлено домовленістю мін ним і власником житла або законом. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що відповідач [PERSON] понад один рік фактично не мешкає у вказаній квартирі, що підтверджуються доданими позивачем доказами до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідач не мешкає в будинку понад один рік без поважних причин, тому він втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. У звязку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню На підставі викладеного і

Outcome: approved