Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-28 00:00:00

Позивачка звернулась до відповідачів приватного підприємства «Нива-В.Ш.», Придніпровського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, Головного Управління юстиції у Черкаській області, Головного Управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про визнання правочину недійсним, відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, мотивуя свої вимоги наступним, 04 травня 2012 року державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Манько Я. В. в ході виконання зведеного виконавчого провадження про стягнення боргів з її сина [PERSON] було описано і арештовано майно за адресою її проживання [ADDRESS] Дана обставина підтверджується актом опису й арешту майна. Серед описаного майна було майно, що належить їй на праві власності , а саме телевізор PHILIPS та пилосос PHILIPS. Дані речі в подальшому були реалізовані торгівельною організацією ПП «Нива В.Ш.» 05.06.2012 року та 02.07.2012 року. Вважає, що Придніпровський відділ Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції незаконно передав дані об'єкти рухомого майна на реалізацію приватного підприємства «Нива-В.Ш.», чим завдали їй матеріальної та моральної шкоди. Просить суд визнати недійсним договір № 2412152к про надання послуг з реалізації арештованого майна на комісійних засадах, укладений 31 травня 2012 року між Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції та філією 24 Приватного підприємства «Нива-В. ПІ.», яка діяла від імені та в інтересах Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», стягнути з Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції на її користь 10 000 гривень в якості відшкодування збитків, стягнути з Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції на мою користь 15 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди., шляхом списання коштів з державного бюджету та судові витрати. В ході розгляду справи позивачка та її адвокат уточнили позовні вимоги та просили суд визнати недійсним договір № 2412152к про надання послуг з реалізації арештованого майна на комісійних засадах, укладений 31 травня 2012 року між Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції та філією 24 Приватного підприємства «Нива-В. Ш.», яка діяла від імені та в інтересах Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», стягнути з Головного управління юстиції Черкаської області за рахунок коштів, з яких здійснюється фінансування Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, на її користь 6 868 гривень 80 копійок в якості відшкодування майнових збитків, а також 15 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з державного бюджету цих коштів та судові витрати. В судовому засіданні адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та доповнив, що позивачка не була боржником і учасником виконавчого провадження, тому продажем майна позивачки порушено її право власності.Крім того продаж майна на їх думку здійснено з порушенням вимог закону. Просив суд позов задоволити. Відповідач представник приватного підприємства «Нива-В.Ш.» Ребрик Ф.В. позовні вимоги не визнали, надали заперечення на позов та просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач представник Придніпровського ВДВС Назаренко Є.І., Ткаченко М.О. позовні вимоги не визнали, вважають, що вина в їх діях щодо реалізації арештованого майна відсутня, надали заперечення на позов, в якому зазначється, що майно позивача було реалізовано без порушення вимог чинного законодавства, просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач представник Головного Управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Самойлова Д.Є. покладались на думку суду з даного питання. Відповідачі представник Головного Управління юстиції у Черкаській області в судове засідання не з»явились, належним чином повідомлялись про день та час розгляду справи. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. - 04 травня 2012 року державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Манько Я. В. в ході виконання зведеного виконавчого провадження про стягнення боргів з сина позивачки [PERSON] було описано і арештовано майно за адресою проживання позивачки [PERSON] [ADDRESS] - відповідно до акту опису й арешту майна, в перелік описаного майна були включені телевізор PHILIPS та пилосос PHILIPS та державним виконавцем визначена їх вартість , а саме телевізор PHILIPS 1000грн , пилосос PHILIPS 300грн., в цьому є документі івідображена позиція позивачки [PERSON], що дане майно належить їй. - 31 травня 2012 року Придніпровський відділ ДВС уклав договір із Філією 24 ПП «Нива - В. III.» про надання послуг з реалізації арештованого майна на комісійних засадах. Відповідно до умов даного договору було передане на реалізацію майно, що арештоване при примусовому виконанні виконавчих документів, стартовою ціною 1300 гривень. Відповідно до акту приймання передачі майна до даного договору, що також складений 31 травня 2012 року, на реалізацію передані саме вказані в позові телевізор (за ціною 1000 гривень) та пилосос (за ціною 300 гривень). - відповідно до звіту від 05.06.2012 року телевізор реалізований покупцеві [PERSON], а відповідно до звіту від 02.07.2012 року пилосос реалізований покупцеві [PERSON] - Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 серпня 2012 року по справі № 2-1327/12 визнано за [PERSON] право власності на телевізор PHILIPS модель 42 PEL 5322/10 та пилосос PHILIPS і виключено їх із акту опису і арешту від 04 травня 2012 року. - судом була призначена та проведена судово товарознавча експертиза. Відповідно до висновку експерта № 1809/13-23 від 30.11.2013 року вартість телевізора на час реалізації становить 5 632, 56 грн, пилосмоку - 1236,24 грн. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Відповідно до ч. 2 - ч. 4 ст. 58 вказаного Закону у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем. Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення, Крім того, порядок визначення вартості майна детально врегульовано Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (в редакції, що діяла на момент передачі майна на реалізацію та його реалізації). Відповдіно до пп. 4.3.2 - 4.3.4 даної Інструкції встановлено, що визначення вартості майна боржника безпосередньо державним виконавцем проводиться за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна, з урахуванням фактичного стану майна, у строк не пізніше п'яти робочих днів з моменту проведення опису й арешту майна. Для визначення вартості майна державний виконавець використовує власні знання, дані засобів масової інформації, повідомлення сторін виконавчого провадження та інших осіб, яких державний виконавець у разі необхідності може залучити до проведення визначення вартості майна. З метою належного визначення вартості окремих видів майна державний виконавець може в установленому порядку залучати до процесу опису майна експертів чи спеціалістів. За результатами визначення вартості майна державний виконавець складає акт визначення вартості майна, у якому зазначаються дата опису й арешту цього майна, опис та аналіз зібраних і використаних даних та іншої інформації під час визначення вартості майна, вартість кожного описаного предмета та загальна вартість майна. У разі заперечень з боку сторін виконавчого провадження вони мають право зазначити про це в акті. Акт складається у трьох примірниках. Акт визначення вартості майна вважається чинним протягом шести місяців з дня його складання. Копії акта визначення вартості майна надсилаються сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після його складання. Якщо сторони виконавчого провадження або їх представники присутні під час визначення вартості майна, копії акта вручаються їм під розписку на першому примірнику акта. Суд вважає, оскільки державний виконавець при реалізації спірного майна достовірно не визначився з його власником та реалізував арештоване майно в порушенням ст. 58 ЗУ Про виконавче провадження, тому суд вважає, що дії Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції є неправомірними. Ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що реалізація майна, на яке звернуто стягнення, може здійснюватись шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. І форма реалізації майна залежить передусім від його вартості. Відповідно до ч. 2 ст. 62 даного Закону на комісійних умовах реалізується рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Як вбачається з матеріалів справи за тією вартістю, яку не відомо, з якого джерела визначив держвиконавець майно дійсно могло бути передане на реалізацію на комісійних умовах, але ж ціна визначена з порушенням встановленої чинним законодавством процедури. Відповідно до ст. 203 ч. 1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання даної вимоги є підставою недійсності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, які пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. За цими ж правилами розглядаються зазначені вимоги і в разі, якщо стороною правочину є суб'єкт владних повноважень. Оскільки реалізація майна проведена з порушенням встановленого законом порядку реалізації арештованого рухомого майна, з порушенням прав позивача як власника даного майна, враховуючи, що звернення стягнення на майно позивачки проведене без передбаченого законом порядку, суд вважає, що позовні вимоги про визнати недійсним договір № 2412152к про надання послуг з реалізації арештованого майна на комісійних засадах, укладений 31 травня 2012 року між Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції та філією 24 Приватного підприємства «Нива-В. Ш.», яка діяла від імені та в інтересах Приватного підприємства «Нива-В.Ш.».- підлягають до задоволення . У суду відсутні правові підстави для витребування майна від осіб, які його придбали, а тому так як відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, для захисту порушених прав позивачки можливе лише відшкодування завданих їх збитків, а тому до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягають кошти відповідно до висновку експерта № 1809/13-23 від 30.11.2013 року яким визначена загальною вартість реалізованого майна 6 868 (шість тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень 80 копійок . Оскільки як встановлено в судовому засіданні фінансування ДВС здійснюється з рахунків Головного управління юстиції у Черкаській області, то кошти в частині стягнення відшкодування мають бути стягнуті з ГУ юстиції в Черкаській області . Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. З, Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року № 4 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю. Згідно ст..60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог про завдання моральної шкоди, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Outcome: approved