Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2017 р. звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 116 238,54 грн. та пеню в розімрі 12 474,32 грн. Позивачка в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва 23.01.2012 р. був виданий виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх спільних дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача. Проте, відповідач з моменту винесення судового рішення не в повному обсязі здійснює щомісячні платежі по сплаті аліментів, у зв'язку з чим за останнім утворилась заборгованість, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідача вказану вище заборгованіст та пеню. Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі (ас. 24). Відповідач до суду повторно не з'явився, який про час та місце слуханя справи був повідомлений судом належним чином (ас. 16, 23), а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (ас. 6, 7). Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у 2009 р. (ас. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва № 2-6549, 23.01.2012 р. був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення повноліття дітей. Встановлено, що виконавчий лист Святошинського районного суду м. Києва перебуває на виконанні Солом'янського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. Проте, судом встановлено, що відповідач з часу винесення Святошинським районним судом м. Києва вищезазначеного рішення, не належним чином виконує свій обов'язок з виконання судового рішення, а саме: з сплати платежів в рахунок сплати аліментів на користь позивачки, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на серпень 2017 р. становить - 116 238,54 грн., що підтверджується відповідною довідкою-рахунком складеною головним державним виконавцем Максименко М.Ф. (ас. 10). Суд бере до уваги ту обставину, що у разі непогодження боржника - відповідача по справі з розрахунком заборгованості по аліментам складеного Солом'янським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, він мав можливість його оскаржити в 10-ти денний строк з дня отримання вказаної довідки - розрахунку, проте, як встановлено судом, відповідач не оскаржив цієї довідки та розрахунку. Відповідач [PERSON], який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, своїх заперечень у разі їх наявності, всупереч ст. 81 ЦПК України, не подав, у зв'язку з чим суд приймає до уваги складений головним державним виконавцем Максименко М.Ф. розрахунок заборгованості по аліментам, який, при цьому, відповідачем не оскаржувався. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Встановлено, що розрахунок заборгованості відповідача по аліментам нараховувалась відповідно до положення ч. 3 ст. 195 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а тому суд вважає вказаний розрахунок є вірним. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки відповідачем не було направлено на адресу суду заперечень на позов, суд приймає до уваги наданий позивачкою розрахунок пені та вважає можливим покласти його в основу рішення. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердженні та обґрунтування в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved