Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28.09.2013 сторони перебувають у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] Позивачка зазначила, що сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З квітня 2015 року сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Також, позивачка зазначила, що відповідач не надає необхідних коштів на потреби сім`ї і в неї є підстави вважати, що відповідач і в подальшому буде ухилятись від добровільного матеріального утримання дитини. Тому позивачка звернулась до суду та просила розірвати шлюб, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхнього спільного сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення сином повноліття. До початку судового засідання від позивачки надійшла заява, у якій просила розглянути позов у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи в його відсутності або про причини неявки від відповідача не надійшло. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Оскільки доказів, що є в справі, достатньо для розгляду позову по суті, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2012 між сторонами укладено шлюб (а.с. 4). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Спільного господарства подружжя не веде з квітня 2015 року, сімейних стосунків не підтримують, мешкають окремо, сім'я сторін існує формально. Підставами для припинення шлюбно-сімейних стосунків було те, що сторони мають різні погляди на подружні обов'язки та сім'ю, не можуть прийти однієї думки при вирішенні сімейних проблем, а також сварки, які відбувались між сторонами з цього приводу. За цей час примирення сторони не досягли. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням наведеного вище, суд не вважає за можливе в подальшому сім'ю сторін зберегти міцною та здоровою, подальше спільне життя може суперечити інтересам сторін та дитини та вважає за необхідне їх шлюб розірвати. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення згідно ст. 200 СК України. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України ураховує обставини, матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача. У відповідності до змісту ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовні вимоги спростовані не були. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) (але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), щомісячно, починаючи з 12.05.16 р. до досягнення дитиною повноліття та розірвання шлюбу. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. та на користь позивачки в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 180-182, 191 СК України,

Outcome: approved