Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона проживає та є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м.Чернівці, 3-й провулок Дунайський, 9. Вказує на те, що на даний момент, відповідно до довідки про склад сімї та реєстрації за адресою: м.Чернівці, 3-й провулок Дунайський, 9 зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зазначає, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають за вказаною адресою починаючи з 2015 року, кореспонденцію не отримують, за комунальні послуги не сплачують та витрати на утримання будинку не несуть. Вказує та не, що факт не проживання відповідачів підтверджується довідкою виданою ПП «Садгора-Сервіс». Просить суд, визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м.Чернівці, 3-й провулок Дунайський, 9. Позивачка [PERSON]. в судове засідання не зявилася, проте через канцелярію подала заяву про те, що просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримає в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачі були повідомлені належним чином про слухання справи, не повідомили суд про причини своєї неявки. Позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 742693 від 25.03.2010 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з належним до нього будівлями на спорудами за адресою: м.Чернівці, 3-й провулок Дунайський, 9. Судом встановлено, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 33719560 від 17.02.2015 року, [PERSON] є власницею на праві приватної приватної власності житловий будинок з належним до нього будівлями на спорудами за адресою: м.Чернівці, 3-й провулок Дунайський, 9. Судом встановлено, відповідно до довідки виданої ПП «Садгора-Сервіс» № 3810 від 30.07.2018 року в будинку за адресою м.Чернівці, 3-й провулок Дунайський, 9, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом встановлено, відповідно до акту №200 виданий ПП«Садгора-Сервіс» від 30.07.2018 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] які зареєстровані за адресою: м.Чернівці, 3-й провулок Дунайський, 9. не проживають за даною адресою на протязі 3-х (трьох) років, зі слів сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна мас право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сил про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.150 ЖК України власник житла має право користуватися ним на власний розсуд. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved