Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути аліменти на утримання їх дітей, синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу подання даного позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, зареєстрованому Бобринецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області, актовий запис № 58. Від вказаного шлюбу в них народились діти син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку відмовляється надавати, тому вона змушена звернутися до суду з питанням стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою від 26.06.2019 року (а.с. 40). Від відповідача до суду не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзиву на позов від відповідача не надходило. На підставі ст.280 ЦПК України враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Бобринецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області, актовий запис № 58, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Бобринецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області 06 грудня 2016 року (а.с-10). Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Бобринецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області 06.12.2016 року та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Бобринецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області 03 липня 2018 року, батьком яких вказаний відповідач [PERSON] . (а.с.-12.13). В судовому засіданні та згідно довідки Бобринецької міської ради Кіровоградської області № 2719 від 05.06.2019 року встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні (а.с-15). Допитана відповідно до ст. 92 ЦПК України в судовому засіданні в якості свідка позивачка показала, що з 08.05.2019 року з відповідачем у справі фактично припинені шлюбні стосунки та з вказаного часу відповідач взагалі припинив утримувати дітей. Вказала, що відповідач не виконував обов`язку щодо утримання дітей від їх народження лише інколи приносив дітям гостинці. Після порушення провадження у справі про стягнення аліментів, в липні 2019 року відповідач перерахував їй кошти в розмірі 180 доларів США, це було один раз, тому у неї існують сумніви у намірах відповідача системно утримувати дітей. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивачка позов підтримує, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей, які знаходяться на утриманні позивача, матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved