Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею і відповідачем та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, під час якого народилась дитина. Вказує на те, що їх із відповідачем шлюб має формальний характер, оскільки вони мають різні характери, погляди на життя і сім'ю; вони втратили почуття поваги і любові один до одного. З лютого 2014 року шлюбні відносини припинено, разом вони не проживають, а тому вона вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим та суперечить їх інтересам. Зазначила, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, яка проживає разом із нею і знаходиться на її утриманні. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить розглядати справу у її відсутності. Відповідач надав письмову заяву, у якій повністю визнав позов та просить розглядати справу у його відсутності. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 25 листопада 2000 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано в Центральному відділі реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис за № 2220 (а.с. 4). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов у частині вимог про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. За час шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Із довідки № 296 від 22.05.2014 року, виданої виконавчим комітетом Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області, вбачається, що на утриманні [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], перебуває її син [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1 статті 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, враховуючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, й до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останньою і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved