Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що її батько [PERSON] та мати [PERSON] в 1958 році самовільно побудували будинок [ADDRESS]. Батько [PERSON] помер [INFO], а мати [PERSON] [INFO]. Вона (позивачка) мешкає в зазначеному будинку з моменту народження у [INFO]. На протязі тривалого часу доглядає за будинком, робить ремонт, сплачує рахунки за комунальні послуги. Після смерті матері вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на будинок. В зв'язку з цим, посилаючись на проживання в будинку протягом 56 років та положення ч.1 ст.344 ЦК України, позивачка просила суд визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні останнього. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в 1958 році батьками позивачки [PERSON] та [PERSON] самоцільно було побудовано будинок [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], а [INFO] - [PERSON] Після смерті матері позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину домоволодіння [ADDRESS] та отримала відмову нотаріуса через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на будинок. Таким чином, правовідносини, що виникли у позивачки з приводу спірного домоволодіння, за своє природою є спадковими, а спосіб захисту порушеного права, обраний позивачкою, є невірним. Здійснення спадкодавцем самочинного будівництва не позбавляє позивачку права звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, до якої входять право власності на будівельні матеріали, обладнання, а якщо будівництво здійснювалось згідно із законом - право забудовника. Крім того, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4 ст.344 ЦК України). Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України, що набув чинності з 01.01.2004 року, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, один із попередніх забудовників - мати позивачки [PERSON] померла [INFO], посилання позивачки на добросовісне заволодіння чужим майном та безперервне володіння останнім на протязі більш ніж десяти років, суд вважає безпідставними. Крім того, спірне домоволодіння є самовільним будівництвом, на момент його побудови у передбаченому на той час законом порядку узаконено не було, відповідно до діючого на теперішній час законодавства в експлуатацію не прийняте, а тому позовні вимоги також суперечать вимогам ст.ст.182,331 ЦК України. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Понесені позивачкою судові витрати по справі віднести на користь держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed