Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивачка вказує на те, що 16 червня 2015 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON], який було розірвано рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02.11.2015 року. Від спільного проживання у них [INFO] народилася донька - [PERSON], яка на даний час проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Обставини в сім'ї склались таким чином, що батько дитини не надає матеріальної допомоги на її утримання. Саме тому позивачка змушена звернутися до суду з проханням ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO]. Позивачка також просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом опублікування оголошення про його виклик до суду на ВЕБ-сторінці Любарського районного суду, а також від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, відзив на позов не подав, а тому суд у відповідності до ст.280 ЦПК України приходить до висновку, що справу слід розглядати в порядку заочного провадження. Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивачки, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02.11.2015 року. [INFO] народилася [PERSON], батьками якої, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки №673, виданої 23.07.2018 року Громадським старостинським округом Любарської селищної ради, дитина [PERSON] проживає разом із матір'ю - [PERSON] Судом встановлено, що обставини в сім'ї склались таким чином, що батько дитини не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Частина 3 ст.181 СК України вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Підставами визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі за ст.184 СК України є: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1492 гривень, з 1 липня - 1559 гривні, з 1 грудня - 1626 гривень. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також суд звертає увагу, що згідно ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка 27.02.1991 року ратифікована постановою Верховної Ради України встановлено, що: держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. За таких обставин суд, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дітей, а також те, що позивачкою не надано доказів про можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому нею розмірі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню частково. Оскільки рішення ухвалено на користь позивачки, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 704,80 грн. та на користь позивачки 400 грн. понесених судових витрат.

Outcome: partial