Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини вказуючи, що шлюб між нею та відповідачем було укладено та зареєстровано 26.11.2005 року. В шлюбі з відповідачем в них народилась спільна дитина - донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і фактично перебуває на її утриманні. Шлюб між ними було розірвано за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18.09.2017 року, рішення суду набрало законної сили. На цей час відповідач добровільно участі в утриманні їхньої з ним дитини не приймає і їй коштів в достатньому розмірі для цих цілей не надає без поважних на те причин. Вона на цей час тимчасово ніде не працює, постійних доходів у вигляді заробітної плати не має, банківських рахунків, нерухомого майна, земельних ділянок вона також у власності не має. Під час шлюбу з відповідачем ними було придбано у власність за спільні кошти легковий автомобіль, яким фактично користується відповідач одноособово та який за законом є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю. Будь-які причини, що унеможливлюють або звільняють відповідача від обов'язку щодо сплати аліментів на утримання їхньої з ним неповнолітньої дитини, на цей час відсутні. Стан здоров'я відповідача дозволяє утримувати з нього аліменти. Інших виплат, про що їй достовірно відомо від самого відповідача, на будь-чию користь за іншими виконавчими листами на цей час відповідач не здійснює та з нього примусово зазначені виплати не стягуються. На цей час відповідач ніде не працює, у зв'язку з чим, вона вважає, що аліменти на утримання дитини слід стягувати в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не має сталого, постійного доходу. Вона та їхня з відповідачем дитина за станом свого здоров'я на «Д» обліку в медичних закладах міста та області не перебувають. Розмір її витрат складає 250 грн. - сплачені нею за надання правничої, професійної допомоги адвокатом у складання цієї позовної заяви. У квітні місяці поточного року, нею подавалась позовна заява аналогічного змісту про стягнення аліментів з відповідача, яку суд повернув їй у зв'язку з наявними, на думку суду, в позовній заяві недоліками, що змушує її повторно звертатись до суду з цим позовом. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 182 СК України, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої з ним неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень на місяць з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання нею до суду першої позовної заяви про стягнення з відповідача аліментів, тобто з квітня місяця 2018 року. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.08.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам роз'яснені їх процесуальні права та обов'язки. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Позивачка [PERSON] згідно розписки (а.с. 20) отримала ухвалу про відкриття провадження у справі 21.08.2018 року. Відповідач [PERSON] згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.21) копію позовної заяви з доданими до неї документами та копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 22.08.2018 року, та 27.08.2018 року надав письмову заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1000,00 грн. в місяць, в цій частині позовні вимоги визнав. Аліменти просить стягувати з дня подачі цього позову до суду, тобто з 08.08.2018 рок, оскільки їхня спільна дитина з квітня по серпень 2018 року проживала в його матері і він надавав матеріальну допомогу на її утримання. (а.с. 23) Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до вимог ч.5 ст.279 ПК України сторони не заявляли. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли із факту невиконання встановленого законом обов'язку батьком дитини, щодо участі в їх утриманні. Дослідивши письмові пояснення відповідача та письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Так, факт наявності у сторін спільної дочки підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], згідно якого остання народилася [INFO], і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та факт розірвання шлюбу між ними, підтверджено копією рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18.09.2017 року, яке набрало законної сили 31.10.2017 року. (а.с. 8-9) Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року інформація про доходи [PERSON] відсутня. (а.с. 10) Згідно копії квитанції № 2018019 [PERSON] 11.04.2018 року сплатила адвокату Шевчуку О.М. за надання правничої допомоги у складанні позовної заяви 250 грн. (а.с. 11) Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1,2 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно з ст.27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26.11.2005 року перебували у шлюбі, який розірвано рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області 18.09.2017 року, та є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки, домовленостей щодо виконання батьком обов'язку утримувати дитину між сторонами не досягнуто, будь-які причини, що унеможливлюють або звільняють відповідача від обов'язку по утриманню дитини відсутні, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не має постійного місця роботи та сталого доходу, позовні вимоги відповідачем в частині стягнення аліментів на дитину в розмірі 1000,00 грн. в місяць визнано, що не суперечить обставинам справи та закону, тому позов у вказаній частині підлягає задоволенню, а аліменти у розмірі 1000,00 грн. на дитину, щомісячно, стягненню з відповідача. Разом з тим, вимоги позивачки про встановлення мінімального розміру аліментів у розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, задоволенню не підлягають, оскільки нормами ч.2 ст. 184 СК України, передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, а тому не може обмежуватися будь-яким мінімальним розміром на час їх присудження. Вирішуючи питання про час з якого слід стягувати аліменти, суд керується ч.1, 2 ст.191 СК України, якою визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Даний позов до суду позивачкою подано 08.08.2018 р., доказів того, що остання вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, позивачкою не надано, а факт її звернення до суду раніше з позовом про стягнення аліментів, який їй було повернуто з процесуальних підстав, не може слугувати доказом ухилення відповідача від сплати аліментів, тому у задоволенні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів з відповідача з квітня 2018 року, слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при подачі заяви звільнена від сплати судового збору, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. Разом з тим, відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. З аналізу п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Враховуючи, що позивачкою при подачі позовної заяви, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката не надано договір про надання правничої допомоги та докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, що є обов'язковою вимогою закону, а квитанція про сплату позивачкою адвокату 250,00 грн. за надання правничої допомоги у складанні позовної заяви, без надання вищезазначених документів, не може слугувати достатньою підставою для задоволення вимоги позивачки у цій частині, тому вказані витрати стягненню з відповідача на користь позивачки не підлягають. На підставі ст. ст. 84, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст.27 Конвенції «Про права дитини», ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та

Outcome: partial