Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить зобовязати свого батька [PERSON], [INFO], не перешкоджати їй у користуванні належною їй на праві спільної часткової власності квартирою №4 в будинку №2-а по вулиці Островського у місті Одесі, зокрема у вільному доступі до квартири та користуванні житлом і особистими речами. Позовну заяву в подальшому було доповнено вимогами про заборону відповідачеві передавати в найм або оренду спірну квартиру без попереднього узгодження таких дій з позивачкою як співвласником житла. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач перешкоджає позивачці та її сімї у користуванні своєю власністю, частину квартир здає в найм без її згоди. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач особисто та його представники [PERSON], котра надавала пояснення у судовому засіданні, та [PERSON], котра представляла інтереси відповідача в останніх судових засіданнях після надання пояснень сторонами, проти позову заперечували, при цьому відповідач визнав факт перешкоджання у доступі позивачки до квартири з підстав безпеки свого проживання. Третя особа у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, з будь-якими клопотаннями не зверталась. Вислухавши сторони, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить у рівних частках позивачці, її батькові відповідачеві у справі, та матері [PERSON], котра померла 06.11.2012 року, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.02.2001 року (а.с.6). У квартирі зареєстровані відповідач у справі, позивачка та двоє її неповнолітнії дітей онуків відповідача (а.с.9). Квартира складається з чотирьох житлових кімнат площами 7,6 кв.м. та 18,8 кв.м., 10,5 кв.м. та 11.8 кв.м., кухні площами 7,0 та 5,0 кв.м., загальною житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею квартири 70,9 кв.м. (а.с.10, 11). Позивачка виявила намір вселитися у квартиру та користуватися своєю власністю разом з малолітніми дітьми, однак відповідач перешкоджає їм у цьому, з приводу чого виникають конфлікти. Отже, позивачка разом з дітьми не мають можливості проживати у квартирі, 1/3 частки якої належить їй на праві спільної часткової власності, оскільки відповідач перешкоджає їм у цьому. У квартирі разом з відповідачем проживає пердставник у справі [PERSON], з котрою відповідач у березні 2016 року зареєстрував шлюб, про що заявлено ним у письмових поясненнях. Жодних доказів неможливості сумісного проживання у квартирі відповідачем до суду не надано, посилання відповідача на неправомірні дії позивачки нічим не підтверджені, за виключенням звернення до органів внутрішніх справ 12.06.2016 року, що мало разовий характер (а.с.24). Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON], як сусіди сторін, підтвердили факт проживання відповідача у квартирі, котрий після смерті у 2012 році своєї дружини, одружився вдруге та близько півтора року проживає з теперішньою дружиною [PERSON], котра налаштувала його проти дочки, яка у квартирі на даний час не проживає, та не може проживати через перешкоджання у доступі до квартири зі сторони відповідача і його дружини. Також свідок [PERSON] повідомила, що дочки з чоловіками приїхали на день народження відповідача, однак [PERSON] викликала поліцію. Додатково свідки пояснили, що відповідач здає в найм житло за 2000 грн. в місяць, інколи подобово по 200 грн. за добу. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, з урахуванням планування квартири, розміру часток співвласників, є законними й обґрунтованими, регулюються нормами ст.ст.29, 319, 321, 391 ЦК України, і підлягають задоволенню, оскільки 1/3 частки вказаної квартири належить позивачці на праві власності на законних підставах і вона може вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності. З приводу заявлених вимог про заборону відповідачеві передавати в найм або оренду спірну квартиру без попереднього узгодження таких дій з позивачкою як співвласником житла, вимоги задоволенню не підлягають, оскільки беззаперечних доказів передання квартири у найм позивачкою не надано, жодним письмовим доказом така обставина позивачкою не підтверджена. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати, що становлять 551,20 грн. сплаченої суми судового збору, в іншій частині сплаченого судового збору (551,20 грн.) витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки у цій частині в позові відмовлено.

Outcome: partial