Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивачка в лютому 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з останньої борг за борговою розпискою в сумі 35 832,54 грн., які складаються з 24 140 грн. суми основного боргу, 3% річних від простроченої суми у розмірі 750 грн., інфляційні втрати 2229,65 грн. та 8 712,89 грн. - пені. В обґрунтування вимог зазначила, що 27.10.2017 року [PERSON] передала, а відповідач прийняла в борг грошові кошти в сумі 24140 грн., які зобов`язалася повернути до 01.02.2018 року, що підтверджується розпискою останньої від 27.10.2017 року. Однак до цього часу відповідач борг не повернула, чим порушила умови виконання взятих на себе зобов`язань. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 03.04.2019 року справі відкрито спрощене позовне провадження. За ухвалою суду від 27.05.2019 року розгляд справи був призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача у встановлений судом строк надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому представник не погодився з позовними вимогами, у зв`язку з їх необґрунтованістю, зазначив, що викладені в позовній заяві [PERSON] обставини не відповідають дійсності, зокрема відповідачка частково повернула суму боргу та на дату повернення коштів його сума складала 16140 грн., окрім того, на час розгляду справи, зазначений залишок також частково погашено і на даний час борг складає 7645 грн., які відповідачем не заперечуються, на підтвердження сплати коштів надав скріншоти переписки у Viber з позивачкою. Також зазначив, що позовні вимоги про стягнення пені є безпідставними, оскільки сторони у договорі такий засіб забезпечення виконання зобов`язання не передбачали та не узгоджували. Позивачкою [PERSON] 24.06.2019 року було надано суду відповідь на відзив, у якій вона спростувала доводи викладені у відзиві, зазначала, що боргова розписка була складена для забезпечення повернення коштів, отриманих [PERSON] внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань з надання туристичних послуг, оплачених матір`ю позивача в обсязі 24 140 грн. В свою чергу, представником відповідачки [PERSON] надані заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що під час замовлення туристичних послуг, відповідачка надала реквізити банківської картки на ім`я [PERSON] , в свою чергу, 22.10.2017 року з банківської картки матері позивача [PERSON] надійшли кошти на рахунок [PERSON] в розмірі 24 100 грн. З незалежних від відповідачки причин, організувати замовлений тур не вийшло, з підстав чого, [PERSON] звернулася до позивачки з проханням узгодити повернення коштів із відстроченням. Після домовленості, [PERSON] з матір`ю [PERSON] , [PERSON] на їх прохання склала розписку на ім`я позивачки, щодо повернення суми, фактично перерахованої на рахунок [PERSON] . У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити, посилаючись на підстави зазначені у позові. Також пояснила, що на початку серпня 2017 року її матір [PERSON] повідомила, що дарує їхній сім`ї з нагоди 10 річниці їхнього шлюбу подорож на відпочинок за кордон та запропонувала їм самим обрати тур та замовити його, а вона здійснить його оплату. 20.10.2017 року для замовлення туру до Єгипту вона звернулася до відповідача, котра була керівником ТОВ «Туристична компанія «Тортуга», виконувала функції агентства ТОВ «ДЖОН АП!» та послугами якої вона вже користувалася раніше. Відповідачем було запропоновано відповідні туристичні путівки на 3 осіб за ціною 24\~140 грн. Для оплати було надано реквізити карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» оформленого на ім`я [PERSON] 26.10.2017 року відповідач повідомила її, що вона фактично є банкрутом через виниклий за її касовий розрив в роботі ТОВ «Туристична компанія «Тортуга», та вона не забронювала обіцяний тур до Єгипту, а сплачені її матір`ю кошти витратила на погашення заборгованості зі сплати турів іншим клієнтам. У зв`язку з відміною вказаного відпочинку її сім`я пережила стрес, дитина дуже засмутилася, оскільки чекала на цю подорож два місяці. Вони домовились з відповідачкою, що вона забезпечить їм придбання аналогічного туру до Єгипту із вилітом не більш ніж через 5 днів, а вона з чоловіком повторно оплатить їй вартість туру. Для забезпечення виконання даних домовленостей, 27.10.2017 року між ними було написано розписку про передачу коштів у сумі 24\~140 грн. Проте, відповідач знову свої обіцянки не виконала. Вона не заперечує, що частково відповідач повернула вказані грошові кошти, але це було за борговими зобов`язаннями її матері, а за її борговими зобов`язаннями вони від відповідачки нічого не отримувала. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, визнав позовні вимоги частково у сумі залишку боргу у розмірі 7645 грн., в задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, по наступним підставам. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У судовому засіданні встановлено, що у жовтні 2017 року позивачка звернулася до компанії ТОВ Туристична компанія «Тортуга», керівником якої була відповідачка [PERSON] , з метою отримання туристичних послуг, а саме: замовлення туру до Єгипту з 29.10.2017 року на трьох осіб за ціною 24\~140 грн. з вилітом з м. Києва. У зв`язку з чим, матір`ю позивача [PERSON] 22.10.2017 року було переведено на реквізити карткового рахунку в АТ КБ Приватбанк оформленого на ім`я [PERSON] обумовлену суму за подорож у розмірі 24\~140 грн. В подальшому, 26.10.2017 року відповідачкою було повідомлено позивачку, про неможливість оплати її путівки у зв`язку з її банкрутством та відсутності переказаних за путівку грошових коштів. Для підтвердження повернення даної суми за невиконання зобов`язання відповідачкою перед позивачем щодо надання туристичної поїздки до Єгипту, відповідачкою була написана розписка 27.10.2017 року про отримання у борг суми у розмірі 24\~140 грн. з зобов`язанням повернути суму боргу до 01.02.2018 року. Дані обставини підтверджуються поясненнями сторін у судовому засіданні та наданими сторонами скріншотами переписки\~у Viber\~позивачки з\~відповідачкою. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не повернула борг повністю протягом обумовленого періоду, про що свідчить наявність у позивача боргової розписки, яка була написана [PERSON] особисто 27.10.2017 року та долучені до матеріалів справи скріншоти переписки у Viber між позивачкою та відповідачкою (а.с. 29-35). Разом з цим, суд не може погодитись з посиланнями позивачки щодо обставин справи з приводу отримання грошової суми від її матері за другу поїздку у такому ж розмірі 24\~140 грн., а тому всі погашення сум відбувалися за борговими зобов`язаннями її матері [PERSON] ,\~а за\~заборгованістю перед\~нею у\~розмірі 24\~140\~грн.\~погашення не\~відбулося і\~досі, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, позивачкою не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Навпаки, представником відповідача надані більш детальні скріншоти переписки сторін в соціальній мережі «Viber», які суд визнає належними та допустимими доказами, з урахуванням визнання сторонами факту спілкування у зазначений спосіб. З даних скріншотів вбачається, що позивачка надсилала повідомлення відповідачці 22.11.2018 року о 15.24 з текстом: «С прошлой недели ты не работаешь в [PERSON] Когда мне будет возвращено оставшиеся 7\~645 грн.?», «В смысле? [PERSON] , рас писка была до 1 февраля 2018 года. Бери кредиты, продавай что-то это твоя проблема. Некоторым ты уже вернула. ….» (а.с. 34) Дана переписка між сторонами свідчить про наявність між сторонами договірних відносин щодо повернення боргу саме за розпискою від 27.10.2017 року, та наявності станом на 22.11.2018 року залишку заборгованості у розмірі 7\~645 грн. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 77-82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що борг за спірним договором позики було частково погашено, та неповернута частина боргу відповідача перед позивачем за розпискою від 27.10.2017 року станом на час розгляду справи становить 7 645 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно умов розписки, відповідач зобов`язався повернути кошти до 01.02.2018 року, однак до вказаної дати, залишилася не повернутою частина боргу в розмірі 16 140 грн., що підтверджується скріншотами переписки сторін з «Viber». Враховуючи наведене вище, строку прострочення виконання зобов`язання, слід здійснювати з дня, наступного після дати повернення коштів, тобто з 02.02.2018 року. В той же час, станом на 22.11.2018 року обсяг невиконаного зобов`язання складав 7645 грн., що також підтверджується скріншотами переписки сторін з «Viber». В свою чергу, строк прострочення з повернення залишку боргу складатиме з 22.11.2018 року по 15.01.2019 року включно. Вищезазначені періоди використовує суд при обрахуванні 3% річних, інфляційних втрат. Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Аналізуючи вказані положення закону, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків та трьох процентів річних від прострочених сум.\~ Так, 3% річних від прострочених сум за відповідний період, суд розраховує за формулою : [Сума боргу] Х (3% / 365 днів Х Кількість днів) = сума 3% річних за період. За період з 02.02.2018 року по 21.11.2018 року За період з 22.11.2018 року по 15.01.2020 року Таким чином, загальна сума 3 % річних, складає 652,60 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки. Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Величина індексів інфляції за період з 2 лютого 2018 року по 21 листопада 2018 року складає: у лютому 2018 року 100,9%, у березні 2018 101,1%, у квітні 2018 100,8%, у травні 2018 100,0%, у червні 2018 100,0%, у липні 2018 99,3%, у серпні 2018 100,0%, у вересні 2018 101,9%, у жовтні 2018 101,7%, у листопаді 2018 року 101,4%. Загальний індекс інфляції за вищезазначений період складає 106,8 %. Таким чином, сума індексу інфляції за період 2 лютого 2018 року по 21 листопада 2018 року становитиме: (16\~140 грн. х 106,8 % / 100 %) 16\~140 грн. = 1 097 грн. 52 коп. Величина індексів інфляції за період з 22 листопада 2018 року по 15 січня 2020 року складає: у грудні 2018 року 100,8%, у січні 2019 року 101,1%, у лютому 2019 року 100,5%, у березні 2019 року 100,9%, у квітні 2019 101,0%, у травні 2019 100,7%, у червні 2019 99,5%, у липні 2019 99,4%, у серпні 2019 99,7%, у вересні 2019 100,7%, у жовтні 2019 100,7%, у листопаді 2019 року 100,1%, у грудні 2019 року 99,8% Загальний індекс інфляції за вищезазначений період складає 104,9 %. Таким чином, сума індексу інфляції за період з 22 листопада 2018 року по 15 січня 2020 року становитиме: (7645 грн. х 104,9 % / 100 %) 7645 грн. = 374 грн. 60 коп. Загальна сума індексу інфляції складає: (1097,52 грн. + 374,60 грн.,) 1472 грн. 12 коп., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Отже виходячи з системного аналізу зазначених норм та умов розписки, суд приходить до висновку, що умовами укладеного договору позики стягнення неустойки (пені) не передбачено, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Враховуючи ті встановлені судом обставини, що заборгованість відповідачем за договором позики повернута лише частково, погашалася відповідачем не своєчасно, наслідком чого стали збитки позивача, з урахуванням аналізу вказаних норм закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми боргу, що не сплачена, 3% річних, інфляційних втрат, а тому, загальна сума, яка підлягає стягненню на користь позивача, визначається наступним чином: несплачена частина боргу 7645 грн., 3% річних 652,60 грн., індекс інфляції 1472,12 грн., а всього = 9\~769 грн. 72 коп. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial