Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивачка заявила позов до відповідача про розірвання шлюбу. Заявлений позов обґрунтувала тим, що 27 січня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , зміна прізвища на підставі свідоцтва серії [NUMBER] ) [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . В даному шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду є те, що спільне життя з відповідачем не склалося. З плином часу виявилося, що у них різні характери та погляди на життя і сім`ю, через що у них виникали постійні конфлікти та суперечки. Позивачка зазначає, що вони неодноразово робили спроби налагодити сімейні відносини та зберегти шлюб, однак подальше спільне проживання однією сім`єю є неможливим. На даний час вони разом не проживають, у відповідача є інша сім`я. Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся про час та дату судового засідання, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає, що при таких обставинах існуюють всі підстави ухвалити заочне рішення, на підставі ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їх дітей. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім`ї неможливе та суперечить інтересам подружжя, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати, малолітніх дітей залишити проживати з матір`ю. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із вищевказаним із відповідача слід стягнути в користь позивачки судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved