Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнення з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що з 17.12.2009 року по 07.07.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на її утриманні та проживає з нею, відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач життям дитини, її здоров'ям, розвитком тощо не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з нею та приймати участь у її утриманні та вихованні. Позивачка надала заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника органу опіки та піклування. Рішення по справі прийняти з урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, яке діє від імені органу опіки та піклування. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 17.12.2009 року по 07.07.2014 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.07.2014 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], відповідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Московським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції 03.03.2010 року, актовий запис № 150. Дитина знаходиться на утриманні позивачки та проживає з нею, відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач життям дитини, її здоров'ям, розвитком тощо не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з нею та приймати участь у її утриманні та вихованні. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування у своєму висновку від 05.04.2018 року за № 219 вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачем надано докази у спосіб та в порядку передбаченому законом, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки. На обсяг батьківських прав та обов'язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] обґрунтований, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного медичного догляду, не спілкується з дитиною та не виявляє до неї інтересу, свідомо нехтуючи своїми обов'язками, цей факт доведений належними та допустимими доказами у справі, що відповідно до ч. 4 ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, є підставою для покладення на нього відповідальності, встановленої законом у вигляді позбавлення батьківських прав. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: 1/ стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2/ стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4/ інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (частина друга статті 182 Сімейного кодексу України із змінами згідно Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі наведеного, враховуючи зміни щодо розміру аліментів на дитину згідно Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, суд бере до уваги інтереси дитини, вважає розмір аліментів, які просить стягнути позивач обґрунтованим, в зв'язку з чим задовольняє позов та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2017 року, і до досягнення донькою повноліття, відповідно до положень статті 183 СК України. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved