Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] у серпні 2016 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON], який був власником ? частини квартири [ADDRESS], проте, який за життя не склав заповіту на зазначене майно. Після смерті свого батька, позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте, отримала відмову, у зв'язку з відсутністю документу, який посвідчує право власності та відсутністю реєстрація права власності на нерухоме майно на ім'я померлого. Позивачка зазначає, що її батько [PERSON] набув право власності на вказану вище квартиру на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 02.12.1994 р., який був укладений та зареєстрований на Товарній Біржі «Десятинна» та оригінал якого в подальшому був втрачений. Оскільки позивачка через втрату оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті її батька [PERSON], просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином, просили розглянути справу за їх відсутності (а.с. 43, 46, 47, 48-50), а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачки та дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Судом встановлено, що позивачка 24.07.1993 р. уклала шлюб з громадянином [PERSON], у зв'язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», та 04.05.2003 р. вдруге зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON], після чого змінила своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 53, 54). Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер (а.с. 7). Встановлено, що [PERSON] та позивачка [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 02.12.1994 р. придбали у свою власність в рівних долях по ? частині квартиру [ADDRESS] (а.с. 11-13). В судовому засіданні встановлено, що вказаний вище Договір був посвідчений Товарною біржою «Українська біржа «Десятинна», оригінал якого зберігається в Державному архіві м. Києва (а.с. 11-13). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 18.07.2015 р. звернулась до приватного нотаріуса Макарівського районного нотаріального округу Київської області з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 9). Проте, постановою державного нотаріуса Макарівської районної нотаріальної контори Омельчук К.А. від 15.04.2016 р., позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючого документа на належну [PERSON] ? частини квартири та відсутності відомостей про реєстрацію права власності останнього на вказане майно (а.с. 5-6). Судом встановлено, що відповідно до листа Київського міського БТІ від 17.08.2015 р. № 27474, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за позивачкою [PERSON] та її батьком [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Українській біржі «Десятинна» 02.12.1994 р. № 1-6329-6407 (а.с. 15). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до Державного архіву м. Києва з заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу, проте, листом від 02.01.2009 р. позивачці було фактично відмовлено у видачі такого документа (а.с. 10). Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано чотири особи, в тому числі позивачка по справі [PERSON] (а.с. 14). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON], яка є співвласником ? частини квартири [ADDRESS] та постійно проживає у спірній квартирі, є єдиною спадкоємницею за законом на іншу ? частину вказаної квартири після смерті свого батька [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємницею після смерті свого батька [PERSON], спадкоємницею першої черги за законом на спадщину, яка відкрилась, а саме: на 1/2 частину квартири [ADDRESS], суд вважає можливим визнати право власності позивачки на вказане майно в порядку спадкування за законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову [PERSON], який відповідно до ст. 60 ЦПК України доведений в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню. На підставі, ст.ст. 321, 328, 1220, 1261, 1268. 1298 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 11, 60, 179, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved