Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, яку вона прийняла, оскільки проживала із спадкодавцем. До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка площею 0,0482 га для індивідуального житлового будівництва, право власності на яку за спадкодавцем було посвідчено державним актом серії [NUMBER] та земельна ділянка площею 0,0227 для особистого селянського господарства право власності на яку за спадкодавцем було посвідчено державним актом серії [NUMBER]. В даних державних актах кадастрові номери земельних ділянок дописані записані кульковою ручкою, у зв'язку з чим вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому просила визнати за нею право власності на ці земельні ділянки. Позивачка позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, надіславши до суду письмову заяву. Представник відповідача в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на його майно, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього та свідоцтвом про шлюб (а.с.5,6). До складу спадкового майна ввійшли, в тому числі, земельні ділянки площею 0,0482 га для індивідуального житлового будівництва з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,0227 для особистого селянського господарства з кадастровим номером [NUMBER], розташовані по [ADDRESS], що належали [PERSON] відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих на підставі рішення органу місцевого самоврядування Буринською міською радою від 23.12.1993 року №197 та зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №464 та №463, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копіями державних актів, витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.7-8,10-17). Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадщину після смерті останнього, прийняла його дружина - позивачка по справі [PERSON] відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, являючись спадкоємцем першої черги за законом, що вбачається також довідки Буринської міської ради (а.с.18). Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у вище зазначених державних актах, які посвідчують право власності спадкодавця на земельні ділянки кадастрові номери земельних ділянок дописані записані кульковою ручкою після їх видачі, що вбачається з письмового роз'яснення нотаріуса №568/01-16 (а.с.19). Разом з тим, як видно з витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, Державні акти серії [NUMBER] та серії [NUMBER] були видані спадкодавцю на підставі рішення органу місцевого самоврядування Буринською міською радою від 23.12.1993 року №197 і кадастрові номери земельних ділянок значаться: [NUMBER] - земельна ділянка площею 0,0482 га та [NUMBER] - земельна ділянка площею 0,0227 га. В силу ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак наявність вищевказаних дописок кадастрових номерів земельних ділянок у державних актах не у спосіб передбачений чинними на той час нормативними актами, , унеможливили отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно, оскільки в силу п.4.15 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. При цьому відповідно до ст. 47 Закону «Про нотаріат» нотаріус не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства. З повідомлення відділу Держгеокадастру у Буринському районі (а.с.9) вбачається, що усунути зазначені недоліки в позасудовому порядку позивачка також не спроможна. Разом з тим, дослідженими судом доказами беззаперечно встановлено, що зазначені земельні ділянки належали її чоловіку [PERSON], а записи кадастрових номерів у правовстановлюючих документах, що підтверджують право власності останнього на них, не можуть бути виправлені у зв'язку зі смертю спадкодавця. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, а ч.1 ст.131 цього Кодексу передбачено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2016 року) передбачено, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим законом та іншим нормативно-правовим актам. Не розглядаються документи з підчищеннями, або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Згідно ст.27 цього Закону, державна реєстрація права власності проводиться, в тому числі, на підставі свідоцтва про право на спадщину, державного акту на право приватної власності на землю, державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року та рішення суду, що набрали законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, в силу ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право на землю гарантується Конституцією (ч.2 ст. ст.373 ЦК). Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Таким чином, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог та необхідності захисту її права.

Outcome: approved