Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що 27 лютого 2018 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. На цей\~час ведення\~між ними\~спільного господарства\~та сумісне\~проживання припинені.\~Вважає їх\~подальше спільне\~життя та\~збереження сім`ї\~неможливим.\~Спір про\~поділ майна\~відсутній.\~На підставі\~викладеного позивачка\~звертається до\~суду з\~цим позовом,\~в якому\~просить розірвати\~шлюб укладений\~між сторонами. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, за наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою\~звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно із ст.\~24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.\~112\~СК\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 27 лютого 2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 302 (а. с. 3). Подружжя спільного господарства не ведуть, дітей не мають, шлюбні відносини та спільне проживання припинені з квітня 2018 року. З урахуванням вказаних позивачем обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Таким чином, суд вважає що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення. Відповідно до ст.\~113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка бажає після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, на цей час разом не мешкає, сумісно господарство не веде, дітей не мають, примирення між сторонами неможливе, спору стосовно спільно нажитого майна зараз немає, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, а позивачці, після розлучення, відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] » (на її прохання). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved