Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі с відповідачем з 23.09.1995 року. Від спільного життя у них народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. [PERSON] подружнє життя з відповідачем не склалося, Спільне проживання вони припинили з 2006 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.01.2012 року шлюб розірваний. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матірю. Відповідач вихованням і утриманням сина ніколи не займався, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не оказує. Її мати на теперішній час проживає у м. Волгограді Російської Федерації. Син дуже любить свою бабусю. В теперішній час вона вважає за необхідне виїхати з неповнолітнім сином за межи України, в м. Волгоград, Російської Федерації, так як дитина має хронічне захворювання і потребує оздоровлення. Для цього необхідне отримати дозвіл відповідача, як батька дитини, однак відповідач на її прохання надати їй довіреність на виїзд сина у м. Волгоград, Р.Ф., запросив у неї гроші, але вона не має можливості йому надати ці гроші. З цієї причини вона вимушена звернутися до суду. Вона просить надати дозвіл на оформлення проїзних документів на виїзд за кордон сина [PERSON], [INFO] з матірю без згоди батька до досягнення дитиною 18-річного віку. Вона просить також надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], самостійно, у супроводі матері, а також інших осіб, уповноважених матірю дитини без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] до досягнення дитиною 18 років. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свій позов, дала суду пояснення, аналогічні вищевказаному. Крім того, суду пояснила, що її мати у м. Волгограді, Р.Ф. вирішила полікувати онука і хоче придбати санаторну путівку. Директор школи, в якої зараз навчається син, надав згоду на тимчасову перерву у навчанні сина у звязку з поїздкою до бабусі у м. Волгоград, [PERSON] подорож беззаперечно позитивно відобразиться на психологічному стані дитини. Вона просить надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина з нею в Російську Федерацію без згоди батька для оздоровлення і відвідування близьких осіб для неї і дитини на період з 20 вересня і до 30 жовтня 2015 року. Відповідач в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд ухвалив розглянути справу за відсутністю відповідача, відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України розглянути справу у заочному порядку на підставі доказів, які є у матеріалах справи. Представник 3-й особи органу опіки і піклування - служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, позов просить задовольнити частково, а саме: надати дозвіл [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в супроводі матері до держави Російська Федерація на строк з 20 вересня 2015 року по 30 жовтня 2015 року без дозволу батька дитини [PERSON] для оздоровлення. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб 23.09.1995 року у виконкомі Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 42. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народився 01.08.2000 року. У свідоцтві про народження позивачка вказана його матірю, а відповідач - батьком дитини [PERSON]. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.01.2012 року шлюб між подружжя [PERSON] розірваний. Присвоєно [PERSON] дошлюбне прізвище «Степанова». Відповідач вихованням сина [PERSON] [INFO] ніколи не займався, до школу, де навчається дитина, ніколи не приходив, навчанням дитини та його успіхами не цікавився, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не оказує, не приймає ніякої участі у житті дитини, що підтверджується характеристикою, складеною адміністрацією школи від 13.08.2015 року. В теперішній час позивачка вважає за необхідне виїхати з неповнолітнім сином [PERSON],[INFO], за межи України, в Російську Федерацію, так як дитина потребує оздоровлення. В звязку з тим, що відповідач є батьком сина [PERSON], треба отримати його дозвіл, як батька дитини, однак відповідач не бажає надавати дозвіл. В ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Згідно до ч.3\~ст.313 ЦК України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 cт.4\~Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого\~Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Отже, позивач вправі звернутися в суд із позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина за кордон, так як батько не надав такої згоди в добровільному порядку, а суд, оцінивши обставини справи, вважає надати дозвіл на такий виїзд. Суд враховує, що надання такого дозволу відповідає інтересам дитини і дитина виїзжає з метою оздоровлення та спілкування із своєю бабусею в чітко визначену країну - до Російської Федерації, та на чітко визначений термін та з визначеною метою. Суд вважає надати дозвіл [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в супроводі матері до держави Російська Федерація на строк з 20 вересня 2015 року по 30 жовтня 2015 року без дозволу батька дитини [PERSON], для оздоровлення і відвідування його рідної бабусі у м. Волгограді, [PERSON] також, надати [PERSON] дозвіл на оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] до держави Російська Федерація, на строк з 20.09.2015 року по 30.10.2015 року. \~Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження необхідності надання дозволу на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон дитини та надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини в супроводі матері, без згоди та супроводу батька, до повноліття дитини, тому відсутні правові підстави для задоволення позову про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитинною повноліття. Суд вважає, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, і фактично позбавляють батька можливості брати участь у вихованні сина та можливості спілкування з ним. На підставі викладеного й

Outcome: partial