Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою в якій зазначила, що її покійний батько [PERSON], який помер [INFO], володів на праві власності житловим будинком, який, з врахуванням перейменувань вулиць та номеру, в теперішній час має адресу: [ADDRESS]. Будинок належав батькові на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування, яке він не зареєстрував у встановленому порядку, внаслідок чого державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цей будинок. Таким чином вона вимушена у судовому порядку позиватись про визнання за нею права власності. У судовому засіданні позивачка свій позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, від імені голови Соболівської сільської ради до суду надійшла заява про поінформованість щодо дати, часу та місця судового засідання та про визнання позову і проведення судового засідання без участі представника сільської ради. Дослідженням поданих позивачкою доказів фактичних обставин справи та перевірки їх доказами встановлено наступне. Позивачка [PERSON] є донькою [PERSON], який помер [INFO] в м. Києві, що підтверджується паспортом позивачки, копіями свідоцтва про її народження та свідоцтва про смерть батька (а.с.9, 10, 15, 16). Згідно свідоцтва про право на спадщину від 10.10.1991 р., посвідченого державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори, [PERSON] в порядку спадкування після [PERSON] перейшло право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в селі Долинівка Брусилівського району Житомирської області (а.с.13). Згідно заповіту від 20 листопада 2001 року, посвідченого секретарем виконкому Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно за адресою: [ADDRESS] [PERSON] (а.с.11). Згідно копії рішення виконкому Соболівської сільської ради від 18.05.2016 року змінено адресу будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS]. Згідно технічному паспорту на будинок [ADDRESS], трикімнатний житловий будинок загальною площею 71,3 кв.м побудований у 1935 році, до складу будинку входять два сараї та погріб. Постановою виконувача обов'язків завідуючого Брусилівської державної нотаріальної контори від 04.07.2016 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок. Згідно постанови, державним нотаріусом встановлено, що спадкодавець ([PERSON].) отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але не встиг провести його державної реєстрації, внаслідок чого документи, що встановлювали б його право власності на цей житловий будинок відсутні. Вказаним фактичним обставинам відповідають правовідносини у сфері набуття права власності внаслідок спадкування за законом та захисту набутого права власності шляхом його визнання, які врегульовані нормами ст. 328, 392, 1216, 1226, 1261, 1268 ЦК України. Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. До часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягало реєстрації, але виникнення права власності на нерухоме майно від факту реєстрації не залежало. Згідно ст.548-549 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинний станом на момент оформлення спадкових прав батьком позивачки, прийнята спадкоємцем спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Отже законодавство визнавало за спадкоємцем, який прийняв спадщину, право власності з моменту відкриття спадщини і, таким чином, батько позивачки, прийнявши спадщину, набув право власності на будинок. Згідно ст.1218 ЦК України право власності входить до складу спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд вважає, що позивачка, у свою чергу, набула право власності на успадкований будинок з моменту відкриття спадщини. Тож позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю. Судові витрати по оплаті судового збору сплачені позивачкою, яка просила ці витрати з відповідача на її користь не стягувати.

Outcome: approved