Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого посилалась на те, що з 2006 року її донька проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання в них народилась донька [PERSON] , [INFO] З травня 2010 року проживання однією сім`єю з відповідачем було припинено та [PERSON] разом із дитиною переїхала проживати до своєї матері (позивачки). Через місяць після переїзду [PERSON] познайомилась із новим чоловіком та переїхали жити до орендованої квартири, а доньку залишила разом із нею (позивачкою). [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті вона звернулась до відповідача з питанням юридичного оформлення подальшої долі онуки, яка протягом останніх дев`яти років проживала виключно з нею. Відповідач повідомив, що вважає за доцільне залишити дитину для проживання з нею та в усній формі надав повноваження на оформлення опікунства. Посилаючись на те, що з 2010 року виховання та утриманням дитини займається виключно вона, відповідач байдуже ставиться до доньки, свої батьківські обов`язки не виконує, аліменти на утримання доньки не сплачує, позивачка просила суд позбавити відповідача батьківський прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . В наданій заяві позивачка просила повести розгляд справи без її участі, зазначивши про підтримання позову. Відповідач надав заяву, в якій визнав позов та також просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа - Управління-служба у справах дітей Центральної районної у м.Дніпрі ради явку свого представника не забезпечила, про причини неявки не повідомила. Від представника іншої третьої особи - органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без участі представника органу опіки, а також було надано висновок по суті позову. Таким чином, враховуючи подані сторонами заяви, визнання позову відповідачем та надання третьою особою висновку в порядку ст.19 СК України, суд у відповідності до ст.ст.200,211,223 ЦПК України вважає провести розгляд справи по суті за відсутності сторін та ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Також у відповідності до ст.247 ЦПК України не здійснювати фіксацію судового засідання технічними засобами. Перевіривши викладені в позовній заяви доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить д наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та згідно поданої письмової заяви відповідачем визнано останнім, з 2006 року донька позивачки - [PERSON] та відповідач [PERSON] проживала однією сім?єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання в них народилась донька [PERSON] , [INFO] В травні 2010 року останні припинили спільне проживання та [PERSON] разом із дитиною переїхала проживати до позивачки. Через місяць після переїзду [PERSON] познайомилась із новим чоловіком та переїхали жити до орендованої квартири, а доньку залишила разом із позивачкою. [INFO] [PERSON] померла. Таким чином, судом встановлено, що 2010 року малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , фактично була передана під опіку своїй бабусі - позивачці у справі, з якою з цього часу постійно проживає та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач з 2010 року участі в житті дитини не приймає, з останньою не бачиться, матеріальної допомоги на утримання не надає, самоусунувся від виконання своїх обов`язків. Вказане підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов малолітньої дитини, характеристикою з місця її навчання. Відповідно до висновку виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області від 08.08.2019року, визнано за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Частиною 1 ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання за без-печується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрун-туватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1, ч.ч.3,4 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьків-ських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`я-зані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, нав-чання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В п.15 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосуван-ня судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та понов-лення батьківських прав» розяснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 вказаної вище постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготов-ку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спіл-куються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що з 2010 оку дитина проживає разом із своєю бабусею (позивачкою у справі), окремо від батька (відповідача), який з цього часу з дитиною не спілкується, утриманням та вихованням не займається. Згідно поданої до суду заяви останній визнав позов та фактично не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. З урахуванням вищенаведеного, самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про наявність передбаченихі п.2 ч.1 ст.164 СК України підстав для позбавлення відповідача баткьівських прав. В звязку з цим, позовні вимоги обгнутованими, доведеними належними доказами та такими, що підлгяають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також слід стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved