Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу в жовтні 2017 року. В підтвердження пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 15.05.2013 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. Від вказаного шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалося та вже з початку 2016 року сторони разом не проживають та створили окремі сімї, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вважає, що сімя розпалася остаточно, примирення та спільне проживання є неможливим. Спір про місце проживання дитини між сторонами відсутній. В звязку з вищевикладеним просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивачка не зявився, проте надала на адресу суду заяву в якій просила розгляд справи провести у її відсутність. [PERSON] вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання\~ не з'явився, проте також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ч.4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у випадку якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 15 травня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новобузького районного управління юстиції у Миколаївській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 31, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФП № 093047 ( а.с.10). 20 липня 2014 року від шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-ФП № 212116 від 01.08.2014 року ( а.с.11). Шлюбні відносини на момент розгляду справи в суді сторони не підтримують, проживають окремо. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Таким чином судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до\~ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивачка виявила бажання залишити їй прізвище набуте у шлюбі «Левченко», що є її правом. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 141 та 142 ЦПК України, згідно яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу повертається з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 50% сплаченого при зверненні з позовом до суду судового збору, що становить 320 грн., а 50 відсотків судового збору повертається позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved