Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просила скасувати арешт з будинку [ADDRESS] , що накладений реєстратором Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі рішення Виконкому Ленінського району м. Одеси № 232 від 06.10.1975 року, реєстраційний номер обтяження: 8145615, архівний номер: 19902ODESSA1, архівна дата: 26.02.1998, дата виникнення: 06.10.1975 року, № 3512-12, внутр. № 4901193B23EF362D2B51. В обґрунтування позову посилалась на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2013 року (справа № 523/11306/13-ц) за позивачем по справі - [PERSON] визнано право власності, на домоволодіння [ADDRESS] , що розташоване на земельній ділянці площею 552 кв.м., що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею: 76, 5 кв.м, житловою площею: 27, 4 кв.м., вбиральні літ. «В», у порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В подальшому, на підставі рішення суду [PERSON] здійснила державну реєстрацію об`єкта нерухомості. Так відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.04.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області за [PERSON] , зареєстровано об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер: 622011951101, за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», вбиральні літ. «В», загальна площа: 76, 5 кв.м., житлова площа 27, 4 кв.м., розмір частки складає 1/1. Таким чином, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 10.09.2013 року, [PERSON] є власником вищезазначеного домоволодіння. Раніше, дане домоволодіння на праві власності належало тітці позивачки - [PERSON] , котра померла [INFO] . Однак, у вересні 2020 року, [PERSON] стало відомо про наявність арешту накладеного на зазначене майно. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт на домоволодіння накладено на підставі рішення Виконкому Ленінського району м. Одеси № 232 від 06.10.1975 року. Реєстраційний номер обтяження: 8145615, архівний номер: 19902ODESSA1, архівна дата: 26.02.1998. дата виникнення: 06.10.1975 року, №3512-12, внутр. № 4901193B23EF362D2B51. Наявність арешту на майно, що належить позивачці [PERSON] на праві власності та підтверджено державною реєстрацією, перешкоджає їй, як власнику в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, що відповідно суперечить принципам верховенства права та стало причиною звернення із зазначеним позовом до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2020 року, було відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачам та третій особі строк для надання відзиву та пояснень на позов. (а.с. 17,18). Позивачка надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову. (а.с. 20). Представник відповідача Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради Козловська-Дєгтяренко В. В. надала відзив на позовну заяву та проти задоволення позову [PERSON] не заперечувала. (а.с. 26,27). Представник відповідача виконавчого комітету Одеської міської ради в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином та причин неявки суду не сповістив. Правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. (а.с. 22). Представник третьої особи Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Маслова М. В. надала клопотання про розгляд справи за відсутності третьої особи, проти задоволення позову не заперечувала. (а.с. 28). Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів та третьої особи. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2013 року (справа № 523/11306/13-ц) за позивачем по справі - [PERSON] визнано право власності, на домоволодіння [ADDRESS] , що розташоване на земельній ділянці площею 552 кв.м., що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею: 76, 5 кв.м, житловою площею: 27, 4 кв.м., вбиральні літ. «В», у порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . (а.с. 7-9). В подальшому, на підставі рішення суду [PERSON] здійснила державну реєстрацію об`єкта нерухомості. Так відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.04.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області за [PERSON] , зареєстровано об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер: 622011951101, за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», вбиральні літ. «В», загальна площа: 76, 5 кв.м., житлова площа 27, 4 кв.м., розмір частки складає 1/1. (а.с. 10). У вересні 2020 року, [PERSON] стало відомо про наявність арешту накладеного на зазначене майно. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт на домоволодіння накладено на підставі рішення Виконкому Ленінського району м. Одеси № 232 від 06.10.1975 року. Реєстраційний номер обтяження: 8145615, архівний номер: 19902ODESSA1, архівна дата: 26.02.1998. дата виникнення: 06.10.1975 року, №3512-12, внутр. № 4901193B23EF362D2B51. (а.с. 11-13). Також, на підтвердження наявності арешту на нерухоме майно, позивачем було надано архівну довідку згідно якої, Одеський державний нотаріальний архів повідомив, що в матеріалах архівного фонду Першої одеської державної нотаріальної контори міститься розпорядження виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих від 06.10.1975 року за № 232 відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради трудящих від 23.09.1975 року за № 510 «Про дозвіл проектування комбінату «Одеспромбуд» та забудови мікрорайону І житлкварталу ІІІ-3 сел.Котовського». Згідно даної довідки підставою зазначено: «Рішення Одеської міської ради про знесення житлових будинків». (а.с. 14). З Розпорядження від 06.10.1975 року № 232 вбачається, що відповідно до рішення виконкому № 510 від 23.09.1975 «Про дозвіл на проектування і забудову мікрорайону І житлкварталу III-3 с. Котовського, заборонити купівлю-продаж и реєстрацію в будинках, що підлягають першочерговому знесенню по вул. Воронезька, Курська, Орловська, 36 Лінія, 37 Лінія, 8 Лінія, 39 Лінія та 40 Лінія . Дане розпорядження для виконання було надіслано до Першої Державної нотаріальної контори. Разом з цим, слід зауважити що з 1975 року проект на забудову мікрорайону с. Котовського не реалізовано, дане розпорядження втратило актуальність. Наявність арешту на майно, що належить позивачці [PERSON] на праві власності та підтверджено державною реєстрацією, перешкоджає їй, як власнику в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, що відповідно суперечить принципам верховенства права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 381 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до ч. 2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки зазначений арешт порушує її законні права, оскільки він перешкоджає їй у реалізації права вільно володіти та розпоряджатись своїм нерухомим майном.

Outcome: approved