Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом вказуючи, що відповідач [PERSON], який є її онуком зареєстрований в належному їй на праві приватної власності будинку [ADDRESS] з 2012 року, але фактично в будинку ніколи не мешкав. На даний час місце його проживання їй невідоме. В зазначеному будинку вона проживає одна. Оскільки відповідач не мешкає в будинку більш ніж 6 місяців на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України просить визнати [PERSON] таким що втратив право користування належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Також суду пояснила, що відповідач є її родичем, а саме онуком, але ніяких відносин вона з ним не підтримує. Вона на його прохання у 2012 році прописала його в своєму будинку [ADDRESS], який належить їй на праві приватної власності, але він ніколи фактично в будинку не проживав, та не проживає на даний час. Місце його проживання їй невідоме. Його реєстрація робить їй перешкоди у розпорядженні даним будинком, оскільки можливо вона буде його продавати. Оскільки відповідач не проживає в будинку більш ніж 6 місяців, що підтверджується актом депутата сільради, складеного з її слів, на підставі саме норм ЖК України просить визнати його особою, яка втратила право користування жилим приміщенням належним їй будинком. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився вдвічі. Про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 04.02.1991 року належить будинок [ADDRESS] що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Володарське БТІ». Згідно довідки виконкому Тополинської сільської ради Володарського району Донецької області № 399 від 12.03.2014 року до складу прописаних осіб за адресою [ADDRESS] становить дві особи: позивачка [PERSON] та її онук відповідач [PERSON], [INFO]. Актом обстеження домоволодіння [PERSON] розташованого за адресою: [ADDRESS] від 11.07.2014 року депутат Тополинської сільради Аршава В.А. в присутності [PERSON] та [PERSON], встановили, що за даною адресою [PERSON] з 2012 року не мешкає і вірність підписів в акті зазначених осіб засвідчена секретарем виконкому ради Криволап І.О. 19.08.2014 року. Згідно правового змісту ст.ст. 71,72 Житлового Кодексу наймачі житлового приміщення або члени їх сімей можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад 6 місяців. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 61 Житлового Кодексу користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином на ім'я якого видано ордер. Позивачка просить задовольнити позовні вимоги на підставі ст.ст. 71, 72 Житлового Кодексу, а саме на підставі того, що відповідач, який є членом її сім'ї прописан, але не проживає у її будинку понад 6 місяців, однак оскільки позивачка є власником будинку, а не наймачем, а відповідач також не є наймачем зазначеного житла, хоча і є членом сім'ї позивачки, то дані норми ЖК суд не може застосувати до спірних правовідносин, оскільки вони регулюють інші правовідносини, які не є предметом розгляду даної справи. Крім цього слід зазначити, що виникли правовідносини регулюються нормами ЦК України, переважно ст. 405 цього Кодексу, на яку позивачка не посилається як на підставу задоволення позовних вимог, а тому розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позову саме з підстав зазначених позивачкою слід відмовити. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відмовляючи в задоволенні позову, суд також виходив з того, що позивачкою не надано належних доказів про те, що відповідач зареєстрований в будинку саме з 2012 року та не мешкає в ньому більш ніж 6 місяців, оскільки наданий суду акт обстеження від 11.07.2014 року, суд не приймає до уваги як неналежний та недопустимий доказ, оскільки даний акт було складено зі слів самої позивачки, що нею не заперечується і безпосередньо сільрадою його засвідчено не було, а було тільки секретарем сільради засвідчено вірність наявних в ньому підписів, що на думку суду не створює правових наслідків зазначеним документом. Крім цього, враховуючи, що позивачці в задоволенні її позовних вимог відмовлено, сума судового збору по даній справі складає 243,60 грн., а позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі лише 229,40 грн. суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з позивачки слід стягнути на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 14,20 грн.

Outcome: approved