Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить виселити [PERSON] з житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності. На обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], право власності на яку вона набула на підставі договору дарування від 05 травня 2004 року. 02 березня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем. Після реєстрації шлюбу вони стали мешкати у вищевказаній квартирі. 18 серпня 2007 року в них народився син [PERSON]. З липня 2011 року вона та [PERSON] припинили шлюбні відносини, і 17 липня 2012 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська шлюб між ними було розірвано. З 18 червня 2004 року по 2013 рік в належній їй квартирі [ADDRESS] були зареєстровані вона та її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а 11 серпня 2009 року також був зареєстрований відповідач [PERSON] У серпні 2012 року відповідач, застосовуючи до неї фізичну силу, змусив її разом із дітьми залишити квартиру, а сам залишився проживати у вказаній квартирі, змінивши замки на вхідних дверях. Вона була вимушена разом із дітьми шукати інше житло і звернутися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належним їй житловим приміщенням. 13 листопада 2013 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська було ухвалено рішення про задоволення її позовних вимог, яке рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2013 року було скасоване та ухвалене нове рішення про часткове задоволення її позовних вимог в частині вселення до спірної квартири. 28 березня 2014 року державним виконавцем у присутності відповідача, дільничного інспектора та понятих вона, позивачка, разом із дітьми була повторно вселена у квартиру [ADDRESS]. Але після її вселення у вказану квартиру [PERSON] знову змінив замки на вхідних дверях та категорично відмовився додержуватися правил їхнього співжиття у квартирі. Він навмисно не оплачує комунальні послуги, що надаються до спірної квартири, перешкоджає вільному доступу співробітників комунальних служб до квартири. На теперішній час існує велика заборгованість по комунальним платежам. Вона неодноразово зверталася до працівників поліції із заявами про прийняття заходів впливу на відповідача, але ці заходи виявилися марними. Відповідач протиправно позбавляє її можливості користуватися та розпоряджатися належною їй квартирою, порушує її права, яка власника нерухомого майна, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим її проживання з відповідачем в спірній квартирі, яка складається із однієї житлової кімнати, площею 19,0 кв.м.. Вона з дітьми іншого житла не має і тимчасово проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Відповідач має сестру та матір, які забезпечені житлом. Вважає, що [PERSON] повинний бути виселений із належної їй квартири Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та надала суду пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просить задовольнити її позовні вимоги. Також пояснила суду, що відповідач був зареєстрований та заселився до належної їй квартири, з її згоди. Сімейне життя між ними не склалося, відповідач застосовував до неї та до її старшого сина фізичне насилля, але вона все одно намагалася зберегти сімю. Відповідач не змінював своєї поведінки, продовжував вживати алкогольні напої та бити її, через що вона розірвала шлюб. Після чого відповідач вигнав її з квартири та поміняв замки на вхідних дверях Під час вселення до квартири, відповідач побив її матір, але кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрите. Вона три рази була вселена у квартиру по вул. 40 років Перемоги, буд. 2. кв. 6 в м. Дніпродзержинську в порядку примусового виконання рішення суду про вселення. Відповідач після виконання рішення суду знову міняв замки на вхідних дверях. Тоді вона у травні 2014 року самостійно встановила решітки на вікнах та заварила вхідні двері до квартири. Але відповідач взагалі зрізав двері та побив її. Кримінальне провадження, яке було відкрито за її заявою, закрито. Відповідач постійно погрожує її старшому сину. Вона не оплачує комунальні послуги за квартиру, так як не має доступу до неї, не може перевірити показання лічильників. Вона неодноразово зверталася до працівників поліції із заявами відносно відповідача, але це їй не допомогло, працівниками поліції надаються їй відписки, їй невідомо, чи були прийняті якісь міри до відповідача. Зараз вона проживає разом із дітьми у квартирі своєї матері. Представник позивачки - [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню, надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні, надав пояснення, аналогічні письмовим запереченням проти позову, про те, що він та позивачка зареєстрували шлюб 03 березня 2007 року, з 11 серпня 2009 року, зі згоди позивачки, він був зареєстрований у квартирі, розташованій [ADDRESS], яка на праві власності належить [PERSON] З моменту реєстрації у квартирі та до теперішнього часу він постійно проживає у вказаному житловому приміщенні. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 липня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка одразу ж, забравши все своє особисте майно, разом із двома дітьми переїхала проживати до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], де проживає до теперішнього часу, що підтверджується відповідними актами. З вересня 2014 року їх спільний син навчається за місцем проживання в СШ № 21. Квартира, де в теперішній час проживає позивачка, була придбана за їх спільні сумісні кошти подружжя, так як у 2010-2011 роках він їздив на заробітки за межі України і заробив кошти на придбання квартири, але позивачка обманула його та зареєструвала право власності на придбану квартиру за своєю матірью, залишивши його без житла. Потім розірвала шлюбу та переїхала проживати до придбаної нею квартири. Позивачка взагалі не бажає проживати в спірній квартирі. Під час виконання рішення суду про вселення вона отримала від державного виконавця ключі від спірної квартири, але жодного дня у квартирі не проживала, і її особисті речі у житловому приміщенні відсутні. Він не змінював замки на вхідних дверях до квартири [ADDRESS]. 14 травня 2014 року позивачка своїм ключем відкрила двері квартири і скоїла крадіжку його особистих документів, грошей, а потім заварила вхідні двері до квартири та поставили решітки на вікнах, щоб він не зміг потрапити до квартири. Це свідчить про те, що позивачка, яка не проживає в квартирі з 2012 року, не має наміру заселятися та проживати в ній. Він не порушував правила проживання в спірній квартирі, і не притягувався до відповідальності за порушення правил співжиття. Позивачкою взагалі не надано жодного доказу на підтвердження зазначених нею обставин щодо попередження його за порушення правил співжиття у квартирі, застосування до нього заходів громадського впливу. Він не порушує норми житлового законодавства, постійно проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання, а тому відсутні підстави для виселення його з квартири [ADDRESS]. Позивачка постійно провокує скандали, де б його не зустріла, пише скарги до поліції. Він навпаки намагається не спілкуватися із позивачкою, але вимушений це роботи під час зустрічей із їх спільною дитиною, викликаючи заздалегідь працівників поліції, щоб уникнути скандалу. Він не зловживає алкогольними напоями, не вживає наркотичні засоби, на обліку з цього приводу не перебуває. Вважає, що відсутні будь-які підстави для виселення його із спірної квартири. Також пояснив, що з позивачкою він став проживати однією сімєю з 2004 року, проживали у квартирі, розташованій [ADDRESS]. В 2010-2011 роках він їздив на заробітки в Казахстан, Росію, заробляв гроші, які віддавав позивачці. За зароблені ним гроші дружина придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку оформила на імя своєї матері. В цій квартирі позивачка разом з дітьми проживає з 2012 року по теперішній час. Батьки позивачки мають іншу окрему квартиру і разом із [PERSON] не проживають. Ніякі заходи впливу за порушення правил спільного проживання за місцем його мешкання до нього не застосовувалися. Державні виконавці чотири рази вселяли позивачку до квартири [ADDRESS]. Під час виконання рішення суду про вселення позивачки на нього державним виконавцем був накладений штраф, він оскаржив постанову про його накладення, і вона була скасована. В 2013 році, після ухвалення рішення Апеляційним судом Дніпропетровської області позивачка разом із своєю матірью прийшла до спірної квартири і вони почали викидати його речі із житла, а мати позивачки вкусила його, в звязку з чим він написав заяву до міліції. Позивачка та її мати також написали заяви до міліції. Позивачка не має наміру вселятися до спірної квартири та проживати в ній. Квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві власності позивачці. Він оплачує комунальні послуги по спірній квартирі, є невеликі борги, оскільки він зараз не працює. До вселення у квартиру позивачки він орендував житло. Кримінальні провадження відносно нього не відкривалися, працівники міліції його не попереджали. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову, надав пояснення, аналогічні запереченням проти позову. Вислухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 10). 17 липня 2012 року шлюб між ними розірвано. В шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11). Позивачка від попереднього шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Як зазначено в позовній заяві, сторони по справі зареєстровані у однокімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], яка на праві власності належить позивачці [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири від 05 травня 2004 року (а.с. 6). Відповідач [PERSON] був постійно зареєстрований у спірній квартирі з серпня 2009 року, зі згоди власника житла - дружини [PERSON], як член сімї. Це свідчить про те, що відповідач вселився до житлового приміщення у встановленому законом порядку і набув прав та обовязків членів сімї власника квартири. Згідно частини 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що до членів власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом сімї його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Судом встановлено, що з 2012 року, тобто після припинення між сторонами сімейно-шлюбних відносин та розірвання шлюбу, по теперішній час позивачка [PERSON] та двоє її неповнолітніх дітей проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом про проживання, складеним 19 листопада 2015 року та затвердженим директором ТОВ «Корона Сервіс 3» (а.с. 74). Як стверджувала позивачка, вона вимушена проживати разом із дітьми у вищевказаній квартирі, оскільки відповідач перешкоджає їй користуватися спірної квартирою [ADDRESS], не зважаючи на те, що на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2013 року вона тричі була вселена у вказану квартиру в порядку примусового виконання рішення суду. Як на обґрунтування свого позову про виселення [PERSON] із спірної квартири, позивачка посилається на те, що відповідач позбавляє її права користуватися квартирою, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для неї проживання разом із відповідачем в спірній квартирі, яка має одну житлову кімнату, площею 19,0 кв.м., що взагалі унеможливлює спільне проживання у вказаній квартирі. Підстави виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника будинку (квартири) передбачені ст. 157 ЖК України та частиною першою ст. 116 ЖК України. Виселення згідно із частиною першою ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом із ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Суд вважає, що позивачка, відповідно до ст. 10 ЦПК України, не довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень статей 57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини щодо систематичного порушенням відповідачем правил співжиття, а наявність лише однієї кімнати у спірній квартирі не є підставою для виселення відповідача із житлового приміщення. Надані позивачкою довідки про її звернення та звернення її матері [PERSON] до травмпункту КЗОЗ «Центр ПМСД №1» з приводу отриманих травм, акти державного виконавця, талони повідомлень про прийняття її заяв Дніпровським РВ м. Дніпродзержинська, висновок за матеріалами ЖЄОЗПВКП, постанова про закриття кримінального провадження, довідка про розмір заборгованості за комунальні послуги по спірній квартирі не підтверджують порушення відповідачем правил співжиття та застосування до нього заходів запобігання і громадського впливу за порушення правил співжиття. Враховуючи, що позивачкою не надані докази на підтвердження зазначених нею у позові обставин щодо систематичного порушення відповідачем правил співжиття, що роблять неможливими для інших проживання із ним в одній квартирі, а також на підтвердження застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу за порушення правил співжиття, [PERSON] не може бути виселений із належної позивачці квартири, розташованої [ADDRESS].

Outcome: dismissed