Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду і остаточно 04.05.2017 року уточнивши свої позовні вимоги мотивує тим, що з 06.10.2007 року по 21.04.2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу нею та відповідачем було придбане нерухоме та рухоме майно, зокрема: 21.08.2012 року двокімнатна квартира [ADDRESS] за 269243 грн., згідно договору купівлі продажу право власності на яку зареєстроване за [PERSON] і автомобіль CHEVROLET модель Laceti 1,6 2012 року випуску \~ д.н. [NUMBER]. Оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, тому належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу просить визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири, а гроші в розмірі еквівалентному 8300 доларів США, отримані від продажу автомобіля залишити у власності відповідача .Також, просить вирішити питання судових витрат у справі. Позивачка [PERSON], її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON], його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали повністю, надали заперечення проти позову, згідно яких вважають, що спірна квартира є його левченко І.С. особистою власністю, т.я. придбана за кошти в розмірі 280\~000 грн., отримані ним за довіреністю сестри [PERSON] від [PERSON] при судовому поділі домоволодіння між нею та його сестрою. Щодо автомобіля відповідач пояснив, що він був придбаний за кредитним договором у 2013 році під заставу автомобіля і 29.09.2015 року цей автомобіль був проданий гр. [PERSON] , т.я. у подружжя були відсутні кошти для сплати кредиту. Під час продажу кредит був повністю погашений, залишок коштів був витрачений на потреби сім»ї під час перебування у шлюбі. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного : Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] і [PERSON] . перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 року, який було розірвано 21.04.2016 року. 21.08.2012 року згідно договору купівлі продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] на ім»я [PERSON] була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] вартістю 269\~243 грн.. Позивачка [PERSON] пояснила суду, що коштів для придбання квартири у них не було. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що для придбання квартири ним були використані кошти, належні його сестрі [PERSON] за її згодою, які він отримав під час затвердження мирової угоди в Сумському районному суді сумської області 03.08.2012 року між [PERSON] і [PERSON], поручителем якої він був за довіреністю. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її братом, з яким у них добрі родинні відносини. Вона надала йому довіреність на представництво її інтересів в суді при слуханні справи в Сумському районному суді Сумської області 03.08.2012 року та доручила отримати від їх мачухи [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 280000 грн. за належні їй 3/8 частини домоволодіння № 9 по вул. Будівельній в с. Сад Сумського району Сумської області. На той час зазначена сума була еквівалентною 35 тис. доларів США. Зазначені кошти вона не забирала у [PERSON] і передала їх у дар останньому для придбання ним двокімнатної квартири. Вважає, що гроші, витрачені на квартиру є її особистою власністю, які вона передала брату [PERSON], склавши про це договір дарування. Суд дослідив договір дарування грошей, складений між [PERSON] і [PERSON] від 03 серпня 2012 року/а.с.41/, який не був посвідчений нотаріусом. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини / навчання, ведення домашнього госоподарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку. Відповідно до роз»яснень, які містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні питання щодо поділу майна подружжя суд досліджує джерела набуття майна під час шлюбу, а саме, чи набуте воно за рахунок спільної участі подружжя своїми коштами чи працею в придбання майна. Сам по собі факт придбання майна під час шлюбу не є безперечною підставою для віднесення цього майна до об»єктів права спільної сумісної власності. / Постанова ВСУ від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-84 цс16/ В залежності від встановленого джерела походження коштів залежить висновок суду при вирішенні судового спору при поділі майна. Згідно п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини або чоловіка є майно, набуте під час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Дослідивши пояснення сторін, свідка [PERSON] та дослідивши ухвалу Сумського районного суду сумської області від 03.08.2012 року, якою була затверджена мирова угода про поділ домоволодіння №9 по вул. Будівельній в с. Сад, Сумського району та земельної ділянки між [PERSON] і [PERSON], за довіреністю якої виступав [PERSON] та отримав від останньої 280000 грн., суд приходить до висновку, що спірна квартира, вартістю 269\~243 грн. була придбана саме за ці кошти і тому належить особисто відповідачу [PERSON]. Судом встановлено, що за час шлюбу сторонами був придбаний автомобіль СEVROLET Lancetti моделі 1,6 2012 року випуску чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 172293 відповідно до кредитного договору № 293/09/2013/0303 від 11.09.2013 року на ім»я [PERSON] під заставу автомобіля. За час шлюбу кредитний договір був частково сплачений. Відповідно до довідки Сумської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНКУ» сума кредита була повністю сплачена 29 вересня 2015 року і 29.09.2015 року даний автомобіль на підставі довідки рахунку ААЕ № 304988 від 29.09.2015 року виданої ТОВ «Автотехстандарт» був перереєстрований на нового власника [PERSON] Анатолієвича. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Сплата заборгованості за кредитом в розмірі 99365грн. та перереєстрація спірного автомобіля на іншу особу відбулася під час перебування сторін у шлюбі. В позові [PERSON] не йдеться про визнання недійсною реєстрацію автомобіля на іншу особу. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. При дослідженні вище зазначених обставин, суд приходить до висновку, що під час сплати заборгованості за кредитним договором сторони перебували у шлюбі і відповідач при продажу автомобіля діяв в інтересах сім»ї. Суд, повно та всебічно з»ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed