Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить визнати недійсними договір дарування житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , укладений 12.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 201; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки загальною площею 1000 га, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , призначеної для обслуговування житлового будинку та прилеглих до нього господарських споруд, укладений 12.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 119; повернути їй у власність житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку загальною площею 1000 га, кадастровий номер [NUMBER] , по [ADDRESS] , витребувавши їх з володіння [PERSON] ; скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку загальною площею 1000 га, кадастровий номер [NUMBER] , по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що відповідач [PERSON] - її син, а відповідачка [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , її невістка та онука. 12.02.2016 між нею та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Васьків Л.М. Крім цього, 12.02.2016 між нею та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки загальною площею 1000 га, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , призначеної для обслуговування житлового будинку та прилеглих до нього господарських споруд, який посвідчено приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Васьків Л.М. На момент підписання спірних договорів вона помилилася з правовою природою договору дарування, до кінця не розуміла, що договір дарування не породжує в обдарованого жодних обов`язків відносно дарувальника. Укладаючи договори дарування, вона чітко розуміла, що обдарований буде її доглядати, утримувати та здійснить її поховання. До підписання договорів її син доглядав за нею, утримував. Однак з 2017 року [PERSON] став приділяти їй менше уваги, перестав піклуватись про неї, купувати їй необхідні ліки, речі, продукти харчування, допомагати по господарству, після чого вона зрозуміла, що в момент підписання договорів дарування помилилася з правовою природою договору дарування та вважала, що уклала договір довічного утримання. На даний час вона проживає у спірному будинку та користується земельною ділянкою, сплачує кошти за комунальні послуги. Це єдине її житло. Вона неодноразово зверталася до сина з проханням розірвати вищевказані договори дарування, однак [PERSON] не відреагував. На початку 2018 року відповідач [PERSON] зізнався, що він 22.04.2017 отримані в дар будинок та земельну ділянку передарував своїй малолітній дочці [PERSON] , про що було укладено договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М. Визнаючи недійсними договори дарування, укладені 12.02.2016, відповідно до яких [PERSON] став власником житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки по [ADDRESS] , ці договори втрачають законну силу, що тягне за собою також недійсність договорів дарування від 22.04.2017. Відтак вважає, що житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка повинні бути витребувані від [PERSON] та повернуті їй у власність. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Дмитрович Н.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснили, що позивачка 12.02.2016 подарувала своєму рідному сину [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] з прилеглими до нього господарськими спорудами та земельну ділянку загальною площею 1000 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташовану по [ADDRESS] . Позивачка не заперечує того факту, що була присутня у нотаріуса і підписала договори на користь свого сина, однак помилилася з правовою природою договору дарування та не розуміла, що цей договір не породжує в її сина обов`язку щодо її догляду, утримання та поховання. Позивачка вважала, що мала повне право на проживання у даному будинку до кінця своїх днів та залишатися у ньому господинею. Після підписання договору у 2017 році син змінився, перестав піклуватися про неї, не допомагає матеріально, став зловживати алкогольними напоями, через що перебував на лікуванні. Позивачка вважала, що між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір довічного утримання. На момент підписання договору позивачці виповнилося 76 років, вона потребувала стороннього договору та піклування, тому вважала, що чинить правильно, укладаючи таку угоду зі своїм сином. Окрім того, у позивачки наявне захворювання - двостороння хронічна нейросенсорна приглуховатість, що вплинуло на сприйняття природи правочину, який був вчинений, що призвело до помилки. Наявність захворювання не дає можливості правильно сприймати на слух інформацію, яку їй доносять. Позивачка неодноразово просила сина розірвати договори дарування, однак останній такого бажання не виявив. Згодом [PERSON] дізналась, що [PERSON] невдовзі подарував будинок та земельну ділянку своїй дочці, а її онуці. [PERSON] припинив подружні відносини з відповідачкою [PERSON] , вони не ведуть спільного господарства, чого не заперечує сама відповідачка у відзиві на позовну заяву, однак як особа, яка виступає в інтересах своєї малолітньої доньки, має право розпоряджатися майном. Всі ці обставини спонукали позивачку звернутися до суду з позовом про визнання договорів недійсними. Відповідачка [PERSON] та її дочка забезпечені житлом, за кожною з них зареєстроване нерухоме майно, окрім спірного житлового будинку. В разі задоволення позовних вимог та скасування договорів дарування, права малолітньої дитини жодним чином не будуть порушені. Іншого житлового будинку на вищевказаній земельній ділянці немає, а є літня кухня, як зазначено у технічній документації. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, пояснив, що при укладенні договору дарування був присутній покійний батько, який надавав згоду на укладення договору дарування, який був зачитаний нотаріусом. Ніякої домовленості між ним та матір`ю про надання допомоги не було, оскільки вона такої не потребує. Причиною звернення позивачки до суду стало її побоювання, що невістка [PERSON] як законний представник його малолітньої доньки [PERSON] , якій він подарував спірні житловий будинок та земельну ділянку, може їх відчужити, оскільки він з дружиною [PERSON] , яка є відповідачкою по справі, протягом двох років разом не проживають. Вважає, що позивачкою подано штучний позов, а її доводи не відповідають фактичним обставинам справи, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, просять у їх задоволенні відмовити за безпідставністю, покликаючись на те, що позивачка [PERSON] , подарувавши житловий будинок та земельну ділянку сину [PERSON] , позбавила себе права власності на спірний житловий будинок в інтересах і на користь рідного сина, а не в інтересах і не на користь чужої для неї людини. Вищевказані договори посвідчені приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Васьків Л.М., при їх укладенні нотаріусом було перевірено волевиявлення дарувальника, його розуміння правової природи правочину та дотримано вимоги ст. 717 ЦК України та Закону України «Про нотаріат». Перед укладенням оспорюваних правочинів на ім`я нотаріуса позивачкою було написано заяву про намір подарувати [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку, отримано згоду іншого члена подружжя [PERSON] , оскільки вартість майна суттєво збільшилась за час подружнього життя. Після укладення договорів відповідач [PERSON] фактично проживав разом з матір`ю у будинку [ADDRESS] та проживає по даний час. Позивачка та відповідач [PERSON] замовчують про будований окремо на подарованій земельній ділянці будинок, який рахується в складі домогосподарства як літня кухня, однак є повноцінним житловим будинком з кухнею, санвузлом та двома кімнатами, де проживали спільно відповідачі з моменту його побудови у 2013 році. Однак внаслідок того, що між [PERSON] та [PERSON] погіршилися стосунки через відсутність поваги та зловживання алкоголем [PERSON] , [PERSON] переїхала тимчасово проживати в орендовану квартиру, що фактично й стало причиною подання даного позову до суду. Вищевказані обставини свідчать про домовленість між позивачкою та відповідачем [PERSON] , оскільки така переслідує спільний умисел визнати недійсними договори дарування між [PERSON] та [PERSON] Крім цього, позивачка повинна довести, в якій мірі захворювання, якими вона хворіла, могли вплинути на волевиявлення дарувальника на укладення ним договору дарування і що вони призвели до того, що вона помилялася, укладаючи договори дарування. Як вбачається з долучених до матеріалів справи договорів, сторони були попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, такі укладено сторонами з розумінням значення своїх дій, що свідчить про те, що позивачка на момент укладення правочинів у повній мірі усвідомлювала їх правову природу та юридичні наслідки. В оспорюваних договорах дарування, підписаних [PERSON] , зазначено, що дарування здійснюється дарувальником добровільно, без будь-яких погроз, примусу чи насильства як фізичного, так і морального. Зазначені обставини визнаються і самою позивачкою, яка не заперечує того факту, що була в нотаріальній конторі та підписували договори особисто. Таким чином, укладаючи договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, сторони договору мали повну уяву про предмет договору та досягли згоди щодо всіх істотних умов, а твердження позивачки про те, що вона помилялася щодо правової природи правочину та мала намір укласти договір довічного утримання є її особистим баченням, сформованим за досить тривалий період часу після укладення таких правочинів внаслідок встановлення неприязних стосунків між позивачкою та відповідачем [PERSON] , про що вказано у позовній заяві, а також з відповідачкою [PERSON] Третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М. у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім цього, подала заперечення на позовну заяву, в обґрунтування якого покликається на те, що при зверненні до неї позивачки та відповідача про намір укласти договір дарування нею було визначено обсяг дієздатності осіб, встановлено волевиявлення, дійсні наміри сторін на укладення саме договору дарування, роз`яснено умови правочину та його правові наслідки. Крім цього, сторонам договору було роз`яснено про умови договору довічного утримання, спадкового договору та заповіту. Сторонам неодноразово наголошувалося, що дарування належить до безоплатних договорів, за умовами якого обдаровуваний не має перед дарувальником будь-якого зобов`язання матеріального характеру, на що сторони погодилися та не мали ніяких заперечень. Перед підписанням договору на ім`я нотаріуса [PERSON] подала заяву про намір подарувати [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку та стверджувала, що даний договір є безоплатний, не пов`язаний з її доглядом та лікуванням. Після засвідчення підписів на заявах про намір подарувати [PERSON] житловий будинок і земельну ділянку вона підготувала та подала їм текст договору дарування для ознайомлення. Позивачка разом зі своїм чоловіком [PERSON] , прочитавши договір, не виявила ніяких заперечень та зауважень щодо істотних умов договору. Кожна сторона однаково розуміла значення, умови договору та правові наслідки, про що свідчать їх особисті підписи на заявах та договорах. Враховуючи наведене, договори дарування житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS] , укладені відповідно до вимог законодавства. Вважає, що позивачка чітко усвідомлювала, що укладає саме договір дарування і жодних помилок щодо правової природи правочину не припускалась. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Кухар З.Р. у судовому засіданні при вирішенні даного спору поклалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, представників, свідків, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20.10.1966 /а.с. 11/. Згідно з договором дарування від 12.02.2016, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., [PERSON] безоплатно передала у власність (подарувала) [PERSON] житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з вимогами цивільного законодавства України щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій та правові наслідки укладення правочину. Сторони в присутності нотаріуса підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам, не носить характеру мнимого та удаваного правочину, не є зловмисним правочином, а також, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору, однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки для кожного із сторін і жодних заперечень, зауважень чи доповнень до кожної з умов цього договору не мали. Цей договір підписувався сторонами добровільно, при здоровому розумі та ясній пам`яті /а.с. 12/. Згідно з договором дарування від 12.02.2016, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., [PERSON] безоплатно передала у власність (подарувала) [PERSON] земельну ділянку загальною площею 1000 га, розташовану в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з вимогами цивільного законодавства України щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій та правові наслідки укладення правочину. Сторони в присутності нотаріуса підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам, не носить характеру мнимого та удаваного правочину, не є зловмисним правочином, а також, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору, однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки для кожного із сторін і жодних заперечень, зауважень чи доповнень до кожної з умов цього договору не мали /а.с. 13/. Позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Мрія» № 502 від 22.03.2018 /а.с. 15/. Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 70 від 23.03.2017 надано дозвіл [PERSON] на обдарування малолітньої [PERSON] , [INFO] , житловим будинком з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , а також надано дозвіл [PERSON] , [PERSON] представляти інтереси малолітньої дочки [PERSON] при обдаруванні її житловим будинком з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] .с. 109/. Згідно з договором дарування від 22.04.2017, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., [PERSON] безоплатно передав у власність (подарував) малолітній [PERSON] , [INFO] , від імені якої як її законний представник діє мати [PERSON] , земельну ділянку загальною площею 1000 га, розташовану в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Сторони в присутності нотаріуса підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам, не носить характеру мнимого та удаваного правочину, не є зловмисним правочином, а також, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору, однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки для кожного із сторін і жодних заперечень, зауважень чи доповнень до кожної з умов цього договору не мали /а.с. 16-17/. Згідно з договором дарування від 22.04.2017, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., [PERSON] безоплатно передав у власність (подарував) малолітній [PERSON] , [INFO] , від імені якої як її законний представник діє мати [PERSON] , житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з вимогами цивільного законодавства України щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій та правові наслідки укладення правочину /а.с. 18/. Як вбачається з висновку про результати розгляду позовної заяви щодо визнання договору дарування недійсним, поновлення права власності на будинок та земельну ділянку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 171 від 25.07.2018, орган опіки та піклування покладається на розсуд суду щодо визнання недійсними договорів дарування житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, укладених між [PERSON] та [PERSON] /а.с. 50-51/. З долученої до матеріалів справи медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] встановлено, що 18.07.2018 останній встановлено діагноз: хронічна нейросенсорна приглуховатість /а.с. 81/. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит № 845 від 31.10.2018, [PERSON] у період з листопада 2015 року по 01 березня 2016 року на лікуванні у Стрийській центральній міській лікарні не знаходилася /а.с. 110/. Згідно з відповіддю на запит № 1049 від 30.10.2018 [PERSON] у період з листопада 2015 року по 15.02.2016 на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» не перебувала /а.с. 111/. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка по справі є його рідною сестрою. При укладенні оспорюваних договорів дарування не був. Відповідач [PERSON] допомагає позивачці. Ініціатором позову був він, оскільки вважає, що договори дарування необхідно скасувати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є племінницею позивачки. Позивачка подарувала будинок та земельну ділянку своєму синові [PERSON] для того, щоб він її довічно утримував та доглядав. Однак [PERSON] передарував зазначене майно своїй дочці, опікуном якої є [PERSON] Відповідач [PERSON] повідомив їй, що не пам`ятає, як подарував будинок своїй дочці, бо зловживав алкогольними напоями. Вважає, що тітка погано себе почувала, коли підписувала договори, оскільки тільки похоронила сина та чоловіка. Крім цього, син [PERSON] не виконує свої обов`язки щодо утримання матері. На даний час у будинку проживає тільки [PERSON] , а відповідач [PERSON] проживає поряд з нею в літній кухні, з будинку її ніхто не виселяє. Відповідачка [PERSON] разом з дитиною проживає на орендованій квартирі. Позивачці зараз допомагає вона та її батько, оскільки син [PERSON] зловживає спиртними напоями, не цікавиться її здоров`ям. Один раз на тиждень вона приходить до тітки, купує продукти, вони спілкуються, ходять разом до лікаря. Крім цього, на момент укладення договорів дарування тітка хворіла цукровим діабетом. Про її намір подарувати синові будинок вона знала, як і всі інші родичі. Однак зараз вона хвилюється, що тітка може залишитися без даху над головою. Показаннями свідка [PERSON] у судовому засіданні встановлено, що позивачка її сусідка. Зі слів позивачки їй відомо, що вона шкодує про те, що подарувала своє майно синові [PERSON] Думала, що син з невісткою будуть її доглядати, однак зараз син зловживає спиртними напоями, а невістка [PERSON] у зв`язку з цим пішла від нього на початку 2017 року. У 2018 році вона возила [PERSON] на лікування від алкоголізму до Львова. Позивачка має діабет і хворобу серця. Вона приносить позивачці ліки, продукти. Ні [PERSON] , ні [PERSON] нею не цікавляться. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка [PERSON] посилається на те, що вона не розуміла, який правочин вчиняє, думала, що укладає договір довічного утримання, оскільки в силу свого похилого віку, стану здоров`я потребувала допомоги та утримання. За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 4 ст. 202 ЦК України передбачає, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ст. 722 ЦК України). На відміну від оплатного правочину, в якому обов`язку однієї сторони вчинити певну дію з надання певного блага кореспондує такий же зустрічний обов`язок іншої сторони, договір дарування є безоплатним правочином, у якому відсутній обов`язок вчинити дію з надання певного блага іншій стороні та для якого непритаманне зустрічне надання певного блага однією стороною іншій. За умовами договору дарування обдаровані не мають перед дарувальником будь-яких зобов`язань майнового характеру. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України). За змістом ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу (право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом). Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з роз`ясненнями п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. За змістом правового висновку, зробленого Верховним Судом України 16 березня 2016 року в справі № 6-93цс16, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину. Окрім того, сторона, яка посилається на ст. 229 ЦК України, як на підставу для визнання договору дарування недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто, допустила істотну помилку - помилку в природі правочину. Відтак не є підставою для визнання правочину недійсним помилка: щодо мотивів правочину, крім випадків, установлених законом; щодо якості речі (неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину); щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину; яка виникла внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін. Таким чином, судом встановлено, що 12.02.2016 між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Васьків Л.М. Крім цього, 12.02.2016 між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки загальною площею 1000 га, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, який посвідчено приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Васьків Л.М. Житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами належав [PERSON] на підставі договору, посвідченого 02.02.1995 державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Панкевич Р.І. за реєстром №3-337, земельна ділянка належала [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 06.08.2009 Стрийською міською радою на підставі рішення 18 сесії 5 скликання від 23.09.2008 за № 313, що підтверджується оспорюваними договорами дарування, посвідченими приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Васьків Л.М. Позивачка зазначає, що договори дарування укладені нею під впливом помилки, оскільки, укладаючи договір дарування, позивачка помилялася щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, так як неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, передаючи належні їй будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку відповідачу [PERSON] Суд не бере до уваги доводи позивачки та її представника про те, що на момент укладення договорів [PERSON] виповнилося 76 років та що вона хворіє на хронічну нейросенсорну приглухуватість, через що у неї поганий слух і вона не завжди розуміє, коли до неї звертаються, а також те, що перехворіла туберкульозом, приймала сильнодіючі ліки, через що її здоров`я значно погіршилося, у неї паморочиться в голові, вона забувається, у зв`язку з чим неодноразово проходила лікування, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивачка не довела суду належними та допустимими доказами, що у зв`язку з поганим слухом (хронічною нейросенсорною приглухуватістю) чи у зв`язку з перенесенням нею туберкульозу вона не могла розуміти зміст оспорюваного нею договору дарування. Таким чином, позивачкою не зазначено захворювань, які могли б вплинути на волевиявлення дарувальника на укладення нею договорів дарування та призвели до того, що вона помилялася, укладаючи договори дарування. Крім цього, поясненнями відповідача [PERSON] у судовому засіданні встановлено, що позивачка допомоги не потребує, ніякої домовленості між ним та позивачкою про надання допомоги не було. Доказів протилежного суду не надано і таких у судовому засіданні не здобуто. Окрім того, судом встановлено і цього не заперечувала позивачка, що вона дійсно була в нотаріуса та в його присутності підписувала договори дарування. Крім цього, суд не приймає до уваги доводи позивачки та її представника про те, що при укладенні договорів дарування позивачка неправильно сприйняла фактичні обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, про що також свідчить наявність у [PERSON] спірного житла як єдиного і укладенням даного правочину позивачка позбавила себе права власності не це житло, оскільки [PERSON] , подарувавши житловий будинок синові, позбавила себе права власності на спірний житловий будинок в інтересах і на користь рідного сина, а не в інтересах і не на користь чужої для неї людини, а її син [PERSON] подарував житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку своїй дочці [PERSON] , онуці позивачки, яка також не є для неї чужою людиною. Більше того, суд зазначає, що воля дарувальника, яка є матір`ю обдарованого, не могла викликати жодних сумнівів у її бажанні укласти з рідним сином саме договір дарування, а не договір довічного утримання, оскільки відповідно до положень СК України діти зобов`язані доглядати та утримувати своїх батьків і без укладення договору довічного утримання і необхідності в укладенні договору довічного утримання з рідним сином у позивачки не було. Окрім того, судом встановлено, що за оспорюваними договорами дарування дарувальником є мати, а обдарованим є син, який, будучи зареєстрованим по [ADDRESS] , фактично проживає по [ADDRESS] на одному подвір`ї з матір`ю, де раніше проживала й відповідачка [PERSON] Позивачка залишилася проживати в подарованому нею житловому будинку разом з сином, який є для неї не чужою, а рідною людиною, що, на думку суду, не свідчить про відсутність у дарувальника наміру дарувати спірний житловий будинок. Крім цього, позивачка в судовому засіданні ствердила, що даний позов вона подала до суду, щоб спонукати невістку [PERSON] повернутися до її сина [PERSON] На переконання суду під час розгляду справи про оспорення зазначених правочинів з підстав визнання таких недійсними, як вчинених внаслідок помилки, судом встановлено обставину, що сторони попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, і що такий укладено сторонами, розуміючи значення своїх дій, що має важливе значення для визначення того, що позивачка на момент укладення правочинів у повній мірі усвідомлювала їх правову природу та юридичні наслідки. Так, перед підписанням договорів сторонам було роз`яснено про умови договору довічного утримання, спадкового договору та заповіту та зазначено про те, що дарування належить до безоплатних договорів, за умовами якого обдаровуваний не має перед дарувальником будь-якого зобов`язання матеріального характеру, на що сторони погодилися та не мали ніяких заперечень. В оспорюваних договорах дарування, підписаних [PERSON] , зазначено, що дарування здійснюється дарувальником добровільно, без будь-яких погроз, примусу чи насильства як фізичного, так і морального. Таким чином судом встановлено, що укладаючи оспорювані договори дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, сторони договору мали повну уяву про предмет договору та досягли згоди щодо всіх істотних умов, а твердження позивачки про те, що вона помилялася щодо правової природи правочину, оскільки мала намір укласти договір довічного утримання, є її особистим баченням, сформованим за досить тривалий період часу після укладення вказаного правочину під впливом рідного брата та його племінниці внаслідок встановлення неприязних стосунків між позивачкою та відповідачами, сином і невісткою. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що твердження позивачки про укладення оспорюваних договорів дарування під впливом помилки, що [PERSON] , укладаючи договір дарування, помилялася щодо його правової природи, оскільки мала на меті укласти договір довічного утримання та не мала на меті безоплатної передачі житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] , і що укладаючи договори дарування обидві сторони договорів діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, а їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю учасників цієї угоди, є голослівними, не підтверджені належними та допустимими доказами, спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними слід відмовити. Задоволенню не підлягають також похідні вимоги позивачки про повернення в її власність житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки та скасування реєстрації права власності на них [PERSON] У зв`язку з відмовою в позові судові витрати слід покласти на позивачку відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed