Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] , у червні 2018 року, звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів - Шевченківської районної у м. Дніпрі ради та [PERSON] , визначивши третьою особою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Прийдака Ю.М., в якій прохає визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів № 788 від 10 жовтня 1986 року про узаконення, затвердження актів приймання житлового будинку та акту розміру часток по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 жовтня 2015 року, що видано на 35/100 частин будинку [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] та визнати за нею право власності на 35/100 частин будинку [ADDRESS] (а.с. 1-2). Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року Дніпровську міську раду залучено до справи, як співвідповідача (а.с. 89-90). В обґрунтування позовних вимог вказала те, що вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] у 1963 році власними силами та за власні кошти побудували житловий будинок по [ADDRESS] на земельній ділянці, яка була виділена [PERSON] у 1957 році у безстрокове користування. У 1970 році у цьому будинку разом із ними стала мешкати сестра [PERSON] - [PERSON] [INFO] її чоловік [PERSON] помер. При оформленні спадщини вона дізналася, що успадкувала лише 65/100 частин вказаного домоволодіння, оскільки 35/100 частин домоволодіння належало [PERSON] Вважає рішення щодо набуття [PERSON] права власності на 35/100 частин спірного домоволодіння неправомірним у зв`язку з тим, що цей будинок вона будувала разом із своїм чоловіком [PERSON] , а [PERSON] участі у будівництві не брала та грошових коштів на це не давала. У січня 2016 року їй стало відомо, що на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 35/100 частин будинку по [ADDRESS] . Вважає, що дане свідоцтво видане безпідставно, оскільки рішення щодо набуття [PERSON] права власності на 35/100 частин спірного домоволодіння є неправомірним. Ухвалою суду від 13 липня 2018 року у справі відкрито провадження, підготовче судове засідання призначено на 14 серпня 2018 року (а.с. 46). 14 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачка [PERSON] не погоджується із вимогами позивачки та прохає відмовити у їх задоволенні, посилаючись на наступне. Вона зазначила, що позивачка приховує дійсні обставини справи, оскільки ще в червні 1964 року зверталася до народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська із позовом до свого чоловіка [PERSON] та його сестри [PERSON] про розподіл житлової площі у спірному будинку в порядку користування, в якому нею ж самою було зазначено те, що це домоволодіння збудоване за участі сестри її чоловіка [PERSON] Цей позов залишено без розгляду. Також, суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Романюк М.М. 23 листопада 2006 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , де [PERSON] також сама зазначає, що їй належить 65/100 спірного домоволодіння, а 35/100 його належить на праві власності [PERSON] 05 лютого 2015 року [PERSON] вже зверталася до суду із таким же позовом, який наразі розглядається. Під час розгляду цього позову свідок [PERSON] надала покази про те, що ще з 1960 року [PERSON] разом із своєю сестрою [PERSON] будували спірний будинок по [ADDRESS] , і вже після завершення будівництва з`явилася [PERSON] , яка уклала шлюб із [PERSON] Вказаний позов було залишено без розгляду у зв`язку із чисельними неявками у судове засідання позивачки та її представника. У зв`язку із викладеними обставинами вважає, що з моменту, коли позивачка дізналася про нібито порушення її законних прав, сплинуло більш, ніж три роки, що дає підстави застосувати при вирішенні спору строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 03 жовтня 2018 року до суду надійшла заява представника Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про застосування при вирішенні спору строку позовної давності із посиланням на те, що позивачкою пропущений встановлений трирічний строк позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити (а.с. 76). 21 січня 2019 року до суду надійшла заява представника Дніпровської міської ради про застосування при вирішенні спору строку позовної давності, в якій він прохає застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову (а.с. 130-131). Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Прохала позов задовольнити у повному обсязі. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. З доводами відповідачів про застосування строків позовної давності не погодилася, посилаючись на те, що позивачка при зверненні із позовом до суду надала заяву про визнання поважними причини пропуску строку для звернення до суду, зокрема через її хворобу, що обмежила її здатність пересуватися. Представники відповідачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , позов не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Прохали відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Наполягали на тому, що позивачка достовірно знала про те, що має право на звернення до суду із зазначеним позовом, однак пропустила строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом без поважних причин, а тому прохали застосувати при вирішенні справи загальний трирічний строк позовної давності, відмовити у позові. Представник відповідача - Дніпровської міської ради, позов також не визнала. Пояснила, що всі рішення щодо спірної нерухомості прийняті законно, а позивачка свідомо вводить суд в оману. Прохала при вирішенні спору застосувати загальний трирічний строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача - Шевченківської районної у м. Дніпрі, ради в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 141). Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М., належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився. Письмових заяв чи клопотань до суду не надав, причини неявки суду не повідомив. Учасники процесу не заперечували проти розгляду справи за відсутності третьої особи. З цих підстав суд розглянув справу за відсутності третьої особи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами в наданих ними межах, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Допитана в судовому засіданні, як свідок, [PERSON] пояснила, що вона не є родичкою позивачки, а мешкала поруч із [PERSON] та [PERSON] , коли вони будували будинок. Після завершення будівництва [PERSON] забрав до себе батьків та сестру [PERSON]. Вона була квартальною та бачила документи на будинок, де власником був зазначений [PERSON] . Після його смерті його дружина [PERSON] дізналася про те, що вона не є єдиною власницею будинку. Вказала, що будівництво було завершено у 1963-1964 роках, а сестра [PERSON] [PERSON] з`явилася приблизно у 1970-х роках. Пояснила, що знає про те, що батьки [PERSON] не допомагали йому будувати будинок. З позивачкою вона почала спілкуватися вже після смерті [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона не є родичкою позивачки, а знайома із нею, оскільки їх чоловіки разом працювали. Вона знає, що будинок будували позивачка разом із своїм чоловіком [PERSON] . Під час будівництва його сестри вона не бачила. Сестра [PERSON] [PERSON] з`явилася приблизно через десять років після того, як позивачка із [PERSON] почали мешкати разом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що не є родичкою позивачки, а знайома із нею, оскільки також будувала будинок у 100 метрах від будівництва [PERSON] Пояснила, що будинок по [ADDRESS] будували [PERSON] та його сестра [PERSON] за допомогою їх батьків. Позивачка з`явилася вже тоді, коли будинок побудували та у ньому мешкали [PERSON] із своєю сестрою. Їх батьки у будинку не проживали. Зазначила, що між позивачкою та сестрою [PERSON] склалися неприязні стосунки. Ще за життя [PERSON] вони із сестрою розділили домоволодіння на окремі подвір`я. Судом встановлено, що рішенням Октябрьської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 372/2 від 21 липня 1959 року [PERSON] виділено у безстрокове користування земельну ділянку по [ADDRESS] (а.с. 7). 19 серпня 1959 року [PERSON] укладено договір на забудову вказаної земельної ділянки (а.с. 12-14). Відповідно до акту приймання індивідуального домоволодіння Виконкому Дніпропетровської обласної ради, будівництво по [ADDRESS] розпочато у 1959 році та завершено у 1963 році (а.с. 8-9). З відмітки у паспорті громадянки України [PERSON] видно, що вона одружилася із [PERSON] 02 квітня 1962 року (а.с. 4). Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 10 жовтня 1986 року № 788, на підставі заяви [PERSON] , узаконено та затверджено акт ідеальних часток на домоволодіння по [ADDRESS] у таких частках: за [PERSON] - 65/100 частин домоволодіння, за [PERSON] - 35/100 частин домоволодіння (а.с. 102). Листом виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська від 27 жовтня 1999 року № Н-048/01;02, [PERSON] було повідомлено про те, що у випадку, якщо він не знав, що йому належить 65/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] цього домоволодіння належить [PERSON] , він може звернутися за захистом своїх прав до народного суду Бабушкінського району м. Дніпропетровська з позовом про визнання права власності на спірне домоволодіння за ним в цілому (а.с. 16). В позовній заяві, яку було подано [PERSON] до народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська 22 червня 1964 року, вона зазначає те, що домоволодіння по [ADDRESS] побудовано за участю сестри [PERSON] (а.с. 67). У її позові до [PERSON] , провадження по якому відкрито 23 листопада 2006 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, вона зазначає, що їй належить 65/100 частин домоволодіння, а [PERSON] належить 35/100 частин домоволодіння (а.с. 69-70). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14, яка є узагальненням практики, що склалася при розгляді справ цієї категорії, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Нормою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. [PERSON] у 1959 році отримав земельну ділянку по [ADDRESS] у безстрокове користування для забудови. Він почав будівництво у 1959 році, яке завершено у 1963 році. Шлюб із [PERSON] він уклав у 1962 році, що свідчить про те, що будівництво він розпочав без дружини, яка є позивачкою у цій справі. Вже у 1964 році позивачка звернулася до свого чоловіка та його сестри із позовом про розподіл житлової площі будинку [ADDRESS] , в якому сама зазначає, що цей будинок було побудовано за участю сестри її чоловіка [PERSON] . У 2006 році вона зверталася з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою у домоволодінні по [ADDRESS] , де зазначила, що їй належить 65/100 спірного домоволодіння. У 2015 році у провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходилася цивільна справа із такими ж вимогами позивачки, як при розгляді даної справи. У ході розгляду цієї справи допитана, як свідок, [PERSON] , підтвердила той факт, що будинок [PERSON] починав будувати разом із своєю сестрою [PERSON] ( [PERSON] ) та зі своїми батьками. Стосунки між [PERSON] та [PERSON] були неприязні, оскільки у 1960-х роках разом із своїм чоловіком вона також будувала будинок поруч із сім`єю [PERSON] , де мешкає і по теперішній час. Через те, що позивачка подала визначений позов із розподілу нерухомого майна ще у 1964 році, з цього часу почався перебіг загального трирічного строку позовної давності, підстав продовжувати якої суд не має, то доходить висновку про відмову у задоволенні її позовних вимог. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони свідчили лише у цій справі та не надавали своїх свідчень у цій справі у 2015 році, а є добрими знайомими позивачки та перебувають із нею у приятельських стосунках. Крім того, оскільки обставини, про які вони свідчили у цій справі, відбувалися більш, ніж 50 років тому, достовірність свідчень цих свідків є сумнівною. Суд відмовляє у задоволенні позову з підстав його недоведеності та застосовує строки позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed