Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що її померлому [INFO] батьку [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] . При цьому, після смерті батька в управління та володіння спадковим майном вступила його дружина та матір позивачки [PERSON] шляхом фактичного прийняття спадщини, оскільки на момент смерті [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем в належному йому будинку та продовжувала проживати в такому і до моменту своєї смерті, а саме до [INFO] . Після смерті матері [PERSON] позивачка звернулася до Юр`ївської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частину спадкового майна у вигляді земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] позивачці постановою державного нотаріуса Юр`ївської державної нотаріальної контори від 02.03.2020 року було відмовлено на тій підставі, що подане позивачкою свідоцтво про право власності її батька [PERSON] на житловий будинок від 29.06.1989 року є пошкодженим. Відтак, позивачка не може оформити спадкові права на вищевказане домоволодіння, в зв`язку з чим змушена звертатися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримала у повному обсязі та судові витрати по справі просила залишити за нею (ас. 102). Відповідач по справі Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, зазначивши, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду (ас.111,112). Третя особа по справі Юр`ївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності та проти заявлених вимог не заперечували (ас. 106). Третя особа по справі Юр`ївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином (ас. 104,110). В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 22.06.2020 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами загального позовного провадження (ас. 20-22); - 17.07.2020 року постановлено ухвалу про витребування доказів (ас. 33-34); - 17.07.2020 року постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні (ас. 35); - 19.08.2020 року постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження (ас.46-47); - 19.08.2020 року постановлено ухвалу про приєднання до матеріалів справи письмових доказів (ас. 52); - 16.09.2020 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ас. 99-100). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін по справі на підставі наявних у справі доказів, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: - так, з копії свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] від 05.05.2011 року, виданого повторно відділом ДРАЦС Юр`ївського районного управління юстиції в Дніпропетровській області вбачається, що батьком останньої є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (ас.72). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.06.1978 року після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] » (ас.6). З довідки КП Павлоградське МБТІ від 22.01.2020 року вбачається, що за [PERSON] станом на 29.06.1989 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29.06.1989 року Павлоградським райвиконкомом зареєстроване право власності на будинок в селі Шандрівка Юр`ївського району району Дніпропетровської області, якому згідно рішення виконкому Чернявщинської сільської ради Юр`ївського району за № 14 від 13.07.1977 року присвоєно № 36, а вулиці найменування «[ADDRESS]». Згідно розпорядження сільського голови № 4 від 08.02.2016 року в селі Шандрівка вулицю «[ADDRESS]» перейменовано на вулицю «[ADDRESS]». Житлова площа будинку становить 33, 0 кв. м., загальна площа становить 68, 5 кв. м. та до складу будинку входять: будинок «А», прибудова до будинку «а», тамбур «а1», сарай «Б», літня кухня «Г», погріб «пдГ», сарай «Д», колодязь «К», огорожа № 1 (ас.9). Згідно з наявним в матеріалах справи частково пошкодженим свідоцтвом про право власності на спірне домоволодіння можливо встановити, що його було видано [PERSON] Павлоградським райвиконкомом на підставі рішення виконкому селищної ради № 388/2 від 30.11.1988 року (ас.17), при цьому на документі збереглися печатки та підписи посадових осіб. Окрім того, на ім`я власника [PERSON] 09.02.1989 року було виготовлено і технічний паспорт на вказаний житловий будинок,, розташований в селі Шандрівка Павлоградського ( нині - Юр`ївського) району Дніпропетровської області, з якого не встановлено наявність самочинно збудованих споруд на території домоволодіння (ас.14-16). Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що за життя батьку позивача [PERSON] дійсно на праві особистої власності належав житловий будинок [ADDRESS] , який, в свою чергу, був зареєстрований за ним в органах МБТІ на праві власності на підставі вимог діючого на той час законодавства. Доводи зазначені державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.03.2020 року про те, що свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане на ім`я [PERSON] , неможливо прочитати внаслідок пошкодження є слушними, однак не спростовують висновків суду про належність за життя померлому [PERSON] спірного домоволодіння, оскільки як зазначено вище органи МБТІ підтвердили факт реєстрації в свій час за [PERSON] права власності на вищевказаний будинок саме на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29.06.1986 року Павлоградським райвиконкомом Дніпропетровської області, при цьому зазначений будинок до теперішнього часу в органах МБТІ на праві власності обліковується саме за [PERSON] (ас.9). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.07.1998 року виданого Шандрівською сільською радою Юр`ївського району Дніпропетровської області [PERSON] помер [INFO] (ас.11). Згідно копії довідки Шандрівського старостинського округу Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 128 від 04.06.2020 року вбачається, що з 1986 року [PERSON] проживав разом з дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (ас.13). Після смерті [PERSON] у вказаному будинку продовжила проживати та була зареєстрованою його дружина [PERSON] , яка в свою чергу мешкала у спірному будинку до дня своєї смерті, померши [INFO] , що підтверджено в судовому засіданні довідкою Шандрівського старостинського округу Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 165 від 17.07.2020 року (ас.49) та копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданого виконкомом Шандрівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 20.10.2010 року (ас.5). Відповідно до п. п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правовідносин, що виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Таким чином, оскільки батько позивача [PERSON] помер [INFO] , до спадкових правовідносин, що виникли після його смерті, підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року, в редакції, чинній на момент смерті спадкодавця. За положеннями ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснювалось за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця. За нормами ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв, при цьому визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На час відкриття спадщини мати позивача [PERSON] проживала та була зареєстрованою разом зі спадкодавцем [PERSON] в належному останньому будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджено в судовому засіданні довідкою № 165 від 17.07.2020 року, виданою Шандрівським старостинським округом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а. с. 49). Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти, подружжя і батьки померлого. Отже, дружина померлого [PERSON] - [PERSON] фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, тому в силу вищезазначених норм права вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] Таким чином, мати позивача [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] та являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті останнього. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] вбачається, що спадкова справа після смерті останнього заведена не була та свідоцтва про право на спадщину нікому не видавались (ас. 62). За положеннями ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, могли одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, ЦК УРСР 1963 року не встановлював строк для отримання свідоцтва про право на спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину конкретними строками не обмежувалася та після прийняття спадщини воно могло бути отримано спадкоємцями в будь-який час. Отримання свідоцтва про право на спадщину для спадкоємців які прийняли спадщину не було обов`язковим і залежало від їх розсуду. З огляду на дане в судовому засіданні достовірно встановлено, що спадщину у вигляді належного [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, прийняла мати позивача [PERSON] , в якому остання мешкала та була зареєстрованою до дня своєї смерті. З матеріалів спадкової справи № 53/2011 до майна померлої [INFO] [PERSON] (ас.63-97) вбачається, що позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , при цьому остання своєчасно подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна у вигляді земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та грошових коштів на рахунку (ас.67,90,92,94). Між тим, постановою державного нотаріуса Юр`ївської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.03.2020 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з неможливістю прочитати внаслідок пошкодження свідоцтво про право особистої власності на будинок, виданого спадкодавцю [PERSON] Павлоградським райвиконкомом 29.06.1989 року, спадкоємцем якого, в свою чергу, є мати позивачки [PERSON] (ас.18). Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, які неможливо прочитати внаслідок пошкодження. Разом з тим, в судовому засіданні вищенаведеними доказами достовірно встановлено, що спірний будинок на праві особистої власності належав саме [PERSON] та зареєстрований за ним в органах МБТІ на праві власності виключно на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 29.06.1989 року виконкомом Павлоградської районної ради народних депутатів (ас.9). Відтак, до матері позивача [PERSON] , яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , перейшло право власності на житловий будинок [ADDRESS] , яке остання за життя належним чином не оформила. З огляду на дане позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права та отримати відповідне свідоцтво про право на спадкове майно у вигляді належного спадкодавцю [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] , при цьому належність даного будинку батьку позивача [PERSON] , а згодом і померлій матері останньої [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , доведена в судовому засіданні вище переліченими доказами та у суду сумнівів не викликає. Суд вважає необхідним зауважити, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на те, що Шандрівська сільська рада Юр`ївського району на території якої розташований спірний будинок, припинила свою діяльність будучи реорганізованою шляхом приєднання до Перещепинської міської ради Новомосковського району, що є загальновідомим фактом, суд вважає правомірним пред`явлення позивачем заявлених вимог саме до Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив, та батьки. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Відповідно до ст. ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на положення ст. 1216 ЦК України (спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до спадкоємців), враховуючи, що до позивача перейшло право власності на житловий будинок, що належав спадкодавцеві [PERSON] за життя, але позивач не має можливості подати до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на житловий будинок належний спадкодавцю, який би містив всі необхідні реквізити для документу, як того вимагає нотаріус, суд знаходить, що питання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права власності на це майно. Беручи до уваги, що позивач, як спадкоємець за законом, має право на набуття права власності на житловий будинок після смерті його матері [PERSON] , а також те, що він має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не зміг його отримати з незалежних від нього причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Відтак, право позивача підлягає захисту, шляхом визнання за ним права власності на належний спадкодавцю житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] . Враховуючи волю позивача, суд знаходить можливим судові витрати залишити за останнім.

Outcome: approved