Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона в 2006 році придбала вказане домоволодіння у відповідачки і дозволила останній пів року мешкати у літній кухні. Відповідачка пообіцяла виписатися з будинку після того, як підшукає собі жиле приміщення, однак до теперішнього часу не знялася з реєстрації, чим змушує позивачку, як власника, вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім цього, відповідачка, яка фактично мешкає за іншою адресою, бажає без її згоди та відома вселити в її літню кухню якогось чоловіка. На пропозицію позивачки виписатися з будинку, відповідачка відповідає відмовою, посилаючись на втрату паспорту. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідачка [PERSON] в суді заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи це тим, що будинок № 62 по вул. Жебелева м. Донецька є її батьківським будинком, вона в ньому прожила все життя, а позивачка їй ніяких грошей за будинок не давала. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: До позову додана копія договору купівлі-продажу, за яким 13 червня 2006 року відповідачка [PERSON] продала позивачці [PERSON] два житлових будинки з відповідними надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] Позивачка зареєструвала своє право власності на домоволодіння в КП «БТІ м. Донецька» 11 серпня 2006 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З копії домової книги вбачається, що відповідачка [PERSON], яка була зареєстрована у зазначеному будинку з 13 серпня 1962 року, після продажу будинку з реєстраційного обліку не знялася та залишається зареєстрованою в ньому на час розгляду справи в суді. Дослідженими доказами не встановлена наявність будь яких угод між сторонами щодо умов, порядку та строків користування житлом. Сторонами визнаний той факт, що відповідачка не є та ніколи не була членом сім'ї позивачки. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить за наступного: Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. За ст. 150 цього ж Кодексу, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, позивачка, як власник будинку, згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу має право володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивачки згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлена або обмежена у його здійсненні. Відповідачка [PERSON] на час розгляду справи в суді не є членом сім'ї позивачки, договір найму будинку або його частини між сторонами не укладався. Відповідачка з часу продажу будинку втратила право користування ним, як складову права власності. При вирішенні спору суд виходить з презумпції дійсності правочину - зазначеного договору купівлі-продажу, оскільки позовні вимоги про визнання його недійсним сторонами не заявлялися. Питання фактичної оплати за вказаним договором судом не досліджувалося, оскільки не має значення для вирішення спору. З цих підстав відповідні заперечення відповідачки судом відхиляються. Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, права позивачки як власника порушені і вона згідно ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved