Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що 05.01.2013 р. відповідачка взяла у неї в борг грошову суму у розмірі 30000 грн. і зобовязалась повернути у строк не пізніше 05.05.2016 р. Підтвердженням, що угода відбулась, є розписка в отриманні коштів котру відповідачкавласноручно написала. Термін повернення грошей скінчився, але відповідачка борг не повернула, у звязку з чим позивачка була вимушена звернутися з позовом до суду, та просила суд стягнути з відповідачки борг в сумі 30000 грн., судовий збір у сумі 551,2 грн. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Доповнила, що давала гроші частками, потім у 2016 р. оформила це розпискою. Тиску на відповідачку ніхто не чинив. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Відповідачка пояснила, що позивачка сама запропонувала дати їй гроші. Дала їх двома частками 20 тисяч і 3 тисячі. Тому позов визнає на суму 23 тисячі. Розписку написала під тиском сина позивачки. У судовому засіданні досліджені докази: розписки в отримані грошових коштів; довідка УПФУ в м. Лисичанську. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідачки, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 05 січня 2013 р. було укладено договір позики, відповідно якого позивачка передала відповідачці гроші для особистих потреб у розмірі 30000 грн., зі строком повернення грошей 05 травня 2016 р., про що відповідачкою власноруч була написана розписка про отримання грошей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України, визначені вимоги до форми договору позики - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими і є всі підстави для стягнення з відповідачки суми боргу 30000 грн. Суд не приймає заперечення проти позову щодо суми позики, бо вимоги позивачки доведені належним доказом у справі власноручно написаною відповідачкою розпискою. Не доведено відповідачкою і те, що розписка написана нею під тиском з боку сина позивачки. Відповідно до ст. 88 ЦК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн. на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved