Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

\~\~\~ Позивачка [PERSON] звернулася з\~позовом доАТ «Альфа Банк», третя особа державний реєстратор КП «Агенція державної реєстрації» Кушнерова Римма Вячеславівна, та просить визнати протиправним та скасувати рішення Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Одеської області, державний реєстратор Кушнерова Римма Вячеславівна про державну реєстрацію 13.05.2019 року квартири [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Альфа банк», зобов`язати Акціонерне товариство «Альфа банк» замінити на вхідних дверях квартири за адресою: [ADDRESS] два внутрішні замки за свій рахунок. Зобов`язати Акціонерне товариство «Альфа банк» в подальшому не чинити позивачу перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою за адресою: [ADDRESS] до скасування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1340-VII.Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа банк» 4 200 грн. за надання правової допомоги адвоката та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. У позовній заяві позивач в обґрунтування вимог посилається на те, що 24 квітня 2008 року ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] уклали кредитний догові № 1501/0408/71-058, за умовами якого [PERSON] був наданий кредит у сумі 67 590 доларів США для придбання нерухомості - квартири [ADDRESS] . [PERSON] зобов`язалась повернути всю суму кредиту до 24 квітня 2023 року шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі, встановленому договором - в сумі 807 доларів США. У якості забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] 24 квітня 2008 року було укладено іпотечний договір № 1501/0408/71-058-г-1, за умовами якого [PERSON] передала банку квартиру [ADDRESS] , яка належить останній на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2008 року. 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк» уклав з ПАТ «Дельта банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами, в тому числі і [PERSON] 15 червня 2012 року ПАТ «Дельта банк і ПАТ «Альфа банк» уклали договір купівлі- продажу прав вимоги за кредитними договорами, до якого була включена вимога за кредитним договором № 1501/0408/71-058 від 24.04.2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] та іпотечним договором № 1501/0408/71-058-7-1 від 24.04.2008 року. 24 грудня 2013 року ПАТ «Альфа банк» звертається в Київський районний суд м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2915 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа банк» було відмовлено. 17 листопада 2015 року Апеляційний суд Одеської області рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року скасував, прийняв нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Альфа банк» задовольнив. Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області вирішила: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру під [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа банк», у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1501/0408/71-058 від 24.04.2008 року, яка станом на 01.10.2013 року становить 463 979,10 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», з початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Рішення суду щодо звернення стягнення на майно не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційна скарга [PERSON] відхилена, рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року залишено без змін. В кінці січня 2019 року позивачка отримала повідомлення від Акціонерного товариства «Альфа банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на квартиру [ADDRESS] . В повідомленні було зазначено, що АТ «Альфа банк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Однак в\~рішенні Апеляційного\~суду Одеської\~області чітко\~зазначено,\~що рішення суду щодо звернення стягнення на майно не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно підпункту 1 п. 1 Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-У11 із змінами протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України» Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України(позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно. Разом з тим, 19 червня 2019 року біля 14-ї години, коли позивачка вже підходила до свого будинку по [ADDRESS] , їй зателефонували і сповістила, що в квартирі в присутності представника АТ «Альфа банк» замінюють замки у вхідних дверях та їх опечатають. Вона піднялася до своєї квартири, замки у вхідних дверях вже були замінені і вхідні двері опечатані. Позивачка попросила дозволу у представника АТ «Альфа банк» зайти до своєї квартири щоб взяти свої особисті речі та кошти але було відмовлено. Згодом позивачка довідалася, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] зареєстрована на АТ «Альфа банк» , при цьому згоди на відчуждження своєї квартири позивачка банку не давала. Представник позивачки підтримав вимоги позову, та просив задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя \~особа \~ -\~державний реєстратор\~КП «Агенція\~державної реєстрації»\~Кушнерова Р.В.,\~ у\~ \~ \~ судове\~ \~засідання \~ не\~ \~з`явилася,\~ \~повідомлялася \~ належним\~ \~чином \~ про\~ \~час \~ та\~ \~місце \~ розгляду\~ \~справи. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. \~\~\~\~\~\~ У судовому засіданні встановлено, що 24 грудня 2013 року ПАТ «Альфа банк» звертається в Київський районний суд м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2915 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа банк» було відмовлено. 17 листопада 2015 року Апеляційний суд Одеської області рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року скасував, прийняв нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Альфа банк» задовольнив. Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області вирішила: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру під [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа банк». В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1501/0408/71-058 від 24.04.2008 року, яка станом на 01.10.2013 року становить 463 979,10 грн.,шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» з початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 18 ч. 1 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За приписами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Захист законних прав громадян є одним з найголовніших завдань держави, адже кожна цивілізована держава закріплює за своїми громадянами та юридичними особами певні права й намагається створити найсприятливіші умови для їх реалізацій. Так, відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. При цьому законодавство, зокрема Конституція, Цивільний кодекс надають усім власникам рівні умови для захисту права власності, мається на увазі саме юридична рівність власників у виборі та застосуванні встановлених законом засобів захисту. У статті 16 ЦК України перелічені основні засоби захисту права власності. При цьому їх перелік не є вичерпним, вони можуть конкретизуватися, доповнюватися іншими актами цивільного законодавства. Дана стаття визначає головним чином ті засоби цивільно-правового захисту, які є універсальними для багатьох інститутів цивільного права або найбільш застосовуваними у судові практиці. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Велика Палата Верховного Суду встановила помилковість розгляду справи судами попередніх інстанцій в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини пов`язані з виконанням умов цивільно-правових угод, зокрема кредитного договору та договору іпотеки, а тому такий спір не є публічно-правовим і має вирішуватися в порядку цивільного судочинства ( Постанова Верховного Суду від 24.04.2019 р., справа № 824/472/17-а) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїх ухвалах від 25.12.2014 р. по справі № 6-42477СВ14, 21.01.2015 р. по справі № 6- 45190СВ14 зазначив, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1340-VII. Слід також зазначити, що рішення суду першої та другої інстанцій були прийняті після вступу у законну силу Закону України «Про мораторій» від 03.06.2014 року № 1340- У11. Дії щодо державної реєстрації 13.05.2019 року квартири [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Альфа банк» виконані всупереч рішенню від 17 листопада 2015 року Апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року, тому є незаконними та необґрунтованими. Стосовно вимог позивача щодо зміни замків, суд вважає факт їх заміни відповідачем недоведеним. Що стосується відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Питання, щодо відшкодування моральної шкоди розглянуті у постанові Пленуму Верховного. Суду. України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» . Так, відповідно до п.3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до частини першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви щодо спричинення моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~\~ З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. \~

Outcome: partial