Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.06.2002 вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . Від шлюбу вони мають двох дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, при цьому діти залишились проживати з матір`ю. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2018 по справі № 711/4670/18 шлюб між ними розірвано, після розірвання шлюбу діти продовжують проживати разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Крім того, зазначає, що між позивачем та відповідачем досі не вирішено питання про визначення місця проживання дітей, і воно є спірним. Тож для вирішення цього питання вона звернулась до Черкаського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для складення акту оцінки потреб сім`ї. За результатами опитування та огляду місця проживання дітей, проведеного фахівцем центру було складено акт оцінки потреб сім`ї від 11.01.2019, відповідно до якого діти проживають разом з позивачем, доглянуті, отримують збалансоване харчування, мають все необхідне, стан помешкання задовільний, за місцем проживання позивача також проживають мати та сестра останньої, які допомагають у вихованні та утриманні дітей. Також, обоє дітей відвідують Черкаську спеціалізовану школу І-ІІІ ступенів № 20, яка до того ж знаходиться поблизу місця їх проживання. Мати часто відвідує школу, бере активну участь у громадському житті класів, в яких навчаються діти, цікавиться навчальним процесом сина та доньки, відвідує батьківські збори. Тобто усіма питаннями щодо виховання дітей займається мати. Зазначає, що батько взагалі не приймає участі в утриманні та вихованні дітей і навіть не спілкується з ними. На підставі зазначеного вище, просить суд визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] за місцем її проживання: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.03.2019 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Відзив на позов відповідачем не подано. Крім того, ухвалою суду від 22.08.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судове засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Чубин О.М. не з`явилися, до початку адвокатом надано клопотання від 11.10.2019, в якому просив розгляд справи проводити без їхньої участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування служби у справах дітей Черкаської міської ради - Зубалій Н.А. не з`явилася, надавши заяву від 10.10.2019 про розгляд справи без участі їх представника. При прийнятті рішення просила врахувати лист органу опіки та піклування м. Черкаси від 12.07.2019 № 425. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи думку позивача та її представника - адвоката, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, сторони з 06.06.2002 перебували у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають двох дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05.11.2003 року, актовий запис № 1062 та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 18.11.2008 року, актовий запис № 1384. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2018 по справі № 711/4670/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матір`ю, про що вказує сама позивачка та підтверджено довідками про реєстрацію місця проживання особи Департаменту організаційного забезпечення ЧМР від 03.01.2019, в яких зазначено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.11.2008 і по теперішній час, а [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за цією ж адресою з 26.11.2003 і по теперішній час. Тобто діти проживають разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується також актом від 14.01.2019 року. Спору щодо батьківства між сторонами немає. Відповідно до характеристик Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ст № 20 [PERSON] проживає з матір`ю - [PERSON] та братом за адресою: [ADDRESS] . Батьки останні два роки разом не проживали, а з 2018 офіційно розлучені. Батько створив нову родину, в школі не з`являвся, ніколи не цікавився успішністю чи проблемами доньки. Мати регулярно відвідувала батьківські збори, брала активну участь у громадському житті класу, переживає за навчання та приділяє належну увагу вихованню дівчинки. До того ж, виконавчим комітетом Черкаської міської ради в листі від 12.07.2019 №425 зазначено, що мати дітей [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає та працює за кордоном України, документи, які характеризують матір дитини або свідчать про рівень її доходу, відсутні. Батько [PERSON] за інформацією гр. [PERSON] знаходиться за кордоном, будь - які контактні дані з ним відсутні. Комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що між батьками не існує спору щодо місця проживання дітей, неповнолітня [PERSON] досягла того віку, коли може самостійно визначатися, з ким із батьків бажає проживати (а.с. 69). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, чинним законодавством встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст.ст. 7, 9 Конвенції). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як передбачено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (ст. 158 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). Згідно із частиною другою цієї статті, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частинами першою та другою ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підстави своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки позивачем не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів про існування спору між сторонами щодо визначення місця проживання їхніх дітей. Отже, позов як необґрунтований та не доведений, не підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed