Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення права власності на 1/6 частини спадкового будинку. Вимоги позову мотивовано тим, що 14 вересня 2002 року помер рідний брат позивачки [PERSON], останнє місце проживання якого було: вул. М. Польова, №169, м. Виноградів. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: 1\\6 частина житлового будинку з надвірними спорудами по вулиці М.Польова, № 169 в м. Виноградів. Загальна корисна площа житлового будинку становить 74.1 кв.м., в тому числі житлова площа 35.4 кв.м.. Крім житлового будинку на земельній ділянці знаходяться літня кухня, два сараї, вбиральня, ворота, огорожа. На дані правовідносини по спадкуванню поширюються норми Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Стаття 525 ЦК Української РСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР до майна померлого спадкодавця є його дружина [PERSON] та діти: син [PERSON] , дочка [PERSON]. В 6-ти місячний строк відповідачі спадщину не прийняли, претензій до спадкового майна не мають. Позивачка [PERSON] є рідною сестрою спадкодавця, є спадкоємцем другої черги відповідно до ст. 530 ЦК Української РСР. Позивачу по справі в цьому будинку належить на праві власності 5\\6 частин будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори від 24 жовтня 1995 року. Позивач по справі прийняла спадщину в порядку ст. 549 ЦК Української РСР, вона вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном. Постійно проживала в цьому будинку. Спадкодавець на момент смерті також проживав у спадковому будинку, що підтверджується довідкою №1919 , виданою міським головою 03.05.2017 року. Позивачка [PERSON], звернулася до державного нотаріуса для видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно. Державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва по тій причині, що для оформлення спадщини необхідно правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрований у Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачка [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена належним чином своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак її представник [PERSON], подала до до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, однак подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення вимог заявленого позову. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 14 вересня 2002 року помер рідний брат позивачки [PERSON], останнє місце проживання якого було: вул. М. Польова, №169, м. Виноградів. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: 1\\6 частина житлового будинку з надвірними спорудами по вулиці М.Польова, № 169 в м. Виноградів. Загальна корисна площа житлового будинку становить 74.1 кв.м., в тому числі житлова площа 35.4 кв.м.. Крім житлового будинку на земельній ділянці знаходяться літня кухня, два сараї, вбиральня, ворота, огорожа. На дані правовідносини по спадкуванню поширюються норми Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Стаття 525 ЦК Української РСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР до майна померлого спадкодавця є його дружина [PERSON] та діти: син [PERSON] , дочка [PERSON]. В 6-ти місячний строк відповідачі спадщину не прийняли, претензій до спадкового майна не мають. Позивачка [PERSON] є рідною сестрою спадкодавця, є спадкоємцем другої черги відповідно до ст. 530 ЦК Української РСР. Позивачу по справі в цьому будинку належить на праві власності 5\\6 частин будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори від 24 жовтня 1995 року. Позивач по справі прийняла спадщину в порядку ст. 549 ЦК Української РСР, вона вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном. Постійно проживала в цьому будинку. Спадкодавець на момент смерті також проживав у спадковому будинку, що підтверджується довідкою №1919 , виданою міським головою 03.05.2017 року. Згідно з вимогами ЦК Української РСР, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка [PERSON], звернулася до державного нотаріуса для видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно. Державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва по тій причині, що для оформлення спадщини необхідно правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрований у Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 1\\6 частина будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.1975 року, що записано в довідці №276, виданій директором КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації». Оригінал правовстановлюючого документа втрачений. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, враховуючи те, що позивачка прийняла спадщину, в порядку передбаченому законом, оскільки вс тупила фактичне володіння та управління спадковим майном, постійно проживала у спадковому будинку, але не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є 1\\6 частина будинку, оскільки відсутній оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно за законом, тому змушена звернутись до суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved