Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , 2016 р.н., у розмірі ј частини його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачка зазначила, що з 10 жовтня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] вона народила дитину - сина [PERSON] , батьком якого є відповідач. Позивачка зазначила, що з січня 2016 року відносини в сім`ї погіршилися, стали частими сварки та непорозуміння. Будучи вагітною, позивачка покинула чоловіка та проживає окремо. Після народження дитини, позивачка повністю утримує сина, в той час як батько дитини жодного разу не поцікавився життям сина, не спілкується із сім`єю та не надає утримання. На даний час позивачці невідомо де мешкає та працює чоловік, зв`язок із ним відсутній. Позивачка зареєстрована як малозабезпечена особа, знаходиться на обліку в УПСЗН Олександрівської РДА. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 19 серпня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивачка звернулась до суду з письмовою заявою, в якій підтримала заявлені позовні вимоги та просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи без його участі, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду не повідомив. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд постановляє ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 жовтня 2014 року, про що складено відповідний актовий запис № 46 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції у Донецької області. а.с.7 Згідно свідоцтва про народження, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . а.с.6 Позивачка вказала, що мешкає окремо від чоловіка в [ADDRESS] , та надала на доказ довідку про склад сім`ї №292, та акт обстеження її матеріально-побутових умов, видані Олександрівською селищною радою 29 липня 2019 року. а.с.9, 10 За даними Управління соціального захисту населення, позивачка [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні як малозабезпечена сім`я, отримує допомогу при народженні дитини. а.с.8 Розглядаючи позов суд виходить з такого. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За нормою ст.11 цього Закону, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України). Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення. Згідно ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач заперечень проти позову не надав. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує задовільний стан здоров`я та матеріальне становище родини, яка визнана малозабезпеченою, відсутність даних про наявність у відповідача інших дітей та, оскільки, відповідач заперечень проти позовних вимог про стягнення аліментів на дитину не надав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, аліменти підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З позовною заявою до суду [PERSON] звернулася 2 серпня 2019 року, а тому, саме з цієї дати присуджуються аліменти. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved