Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], вказавши в ньому, що 07 жовтня 2011 року сторони уклали шлюб, про що в відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис за № 1546. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що шлюб фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з вересня 2013 року шлюбні відносини з відповідачем вони припинили, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Позивачка вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечитиме їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, примирення вважає неможливим, оскільки кожен з них живе самостійним відокремленим життям. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте до початку судового засідання від неї надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, а також просила не надавати сторонам строку для примирення. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак до початку судового засідання від нього надійшла нотаріально завірена заява про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Зазначив, що подружні стосунки з позивачкою вони не підтримують з вересня 2013 року, вказав що примирення між ними неможливе. Відповідач не заперечує проти того, щоб син після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачкою. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 07 жовтня 2011 року сторони уклали шлюб, про що в відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис за № 1546, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] ( а.с. 8 ). Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження [NUMBER] ( а.с.7). Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Також судом встановлено, що шлюб сторін фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з вересня 2013 року шлюбні відносини сторони припинили, вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини, вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з позивачкою. Задовольняючи позовні вимоги суд також бере до уваги той факт, що відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу та не заперечував проти їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved