Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На підтвердження позовних вимог позивачка зазначила, що 17.11.1990 року між нею та відповідачем по справі укладено шлюб, під час якого у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що з відповідачем по справі вони не проживають однією родиною з вересня 2013 року. Позовна заява про розірвання шлюбу знаходиться на розгляді в Красноармійському міськрайонному суді. З моменту розірвання шлюбних відносин з відповідачем, донька залишилася проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання доньки відповідач зовсім не надає з вересня 2013 року, хоча він працює у службі таксі м.Донецьк та на його імя оформлено ФОП, свої прибутки від неї він приховує. У відповідача на утриманні інших дітей не має, хронічними або іншими захворюваннями відповідач не страждає. На підставі вищевикладеного просить суд, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини, а також судові витрати на отримання правової допомоги у розмірі 1500 грн. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково, а саме стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів, оскільки на його утриманні знаходиться його матір [PERSON], у задоволенні інших вимог просив відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17.11.1990 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.3). Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.2). Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини [PERSON], але матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, посилаючись на те, що на його утриманні знаходиться його матір [PERSON] (а.с.23). Однак, відповідач [PERSON] не надав до матеріалів справи жодного доказу щодо знаходження на його утриманні його матері [PERSON] У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд, враховуючи, що відповідач працездатний, отримує постійний дохід; стан здоровя дитини позивачки нормальний та не потребує додаткових витрат на оздоровлення, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на дитину підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача витрат за отримання правової допомоги у розмірі 1500.00 грн. суд встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Витрати на правову допомогу - це витрати сторін, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката, який бере участь у справі. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання авансу. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це оплату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат у судових засіданнях участі не брав. З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та юридичною фірмою «[PERSON] та право» 04.09.2015 року укладено договір щодо отримання правової допомоги (а.с.8). Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру №351, [PERSON] сплатила 1500,00 грн. за отримання правової допомоги. Проте, представник у судових засіданнях участі не приймав, а тому, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат за отримання правової допомоги у розмірі 1500.00 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial