Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивачка в грудні 2018 року звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2014 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Однак спільне життя у них не склалось, так як між ними немає взаємоповаги та взаєморозуміння, часто виникали сварки, виявилось, що у них різні погляди на життя в загальному та на сімейне життя зокрема. Останній рік відповідач веде неналежний спосіб життя, він зловживає алкоголем, не рахується з потребами сім»ї, дитини. Перебуваючи в нетверезому стані, відповідач дебоширить, наносить їй побої, чому злистопада 2018 року вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, а тому їх сім'я розпалася остаточно та примирення між ними не можливе. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснила, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося. З листопада 2018 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Ствердила, що втратила до відповідача хороші почуття і примирення між ними неможливе, а тому просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечив та пояснив, що подружнє життя у нього з позивачкою не склалося, виникали сварки, з листопада 2018 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, переконаний, що примирення між ними неможливе, просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений один із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 15 листопада 2014 року /а.с.5/, і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO] /а.с. 6/. Так, судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, з листопада 2018 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та що сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить інтересам, як позивачки, так і відповідача. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved