Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер її син - [PERSON] , після смерті котрого відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав до суспільної групи «колгоспний двір», який складався із двох членів, зокрема головою двору була вона та членом колгоспного двору був [PERSON] . Також зазначає, що є єдиною спадкоємицею після померлого сина [PERSON] . Однак, на її заяву у нотаріальну контору про прийняття спадщини, постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю державної реєстрації частки будинковолодіння за померлим [PERSON] . За вказаних обставин позивачка позбавлена можливості оформити спадкове майно у нотаріальному поряду, у зв`язку із чим просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Від відповідача - Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, згідно якої позовні вимоги визнають у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №161, виданої 22 серпня 2019 року ФОП [PERSON] , станом на 22 серпня 2019 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] . Станом на 01 січня 2013 року за [PERSON] державна реєстрація права власності на будинковолодіння не проведена. Також, Інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна №82, виданою 11 травня 2021 року ФОП [PERSON] , станом на 11 травня 2021 року житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] рахується за [PERSON] та [PERSON] . Самочинного перепланування і переобладнання в будинковолодінні не виявлено. Як убачається із довідки №185, виданої 22 квітня 2021 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, житловий будинок [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були: [PERSON] , 1942 року народження - голова двору та [PERSON] , 1968 року народження - син. Також, у матеріалах цивільної справи наявна виписка із погосподарської книги, надана Великогаївською сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області, з якої убачається, що спірне будинковолодіння із 1986 року по 1995 рік належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19-20). [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №10 Виконавчого комітету Великогаївської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, яким 09 січня 2019 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №186, виданої 22 квітня 2021 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] постійно перебував на реєстраційному обліку до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , разом із ним, на день його смерті, за вказаною адресою була зареєстрована мати - [PERSON] . Як убачається із матеріалів спадкової справи №225/2019, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON] , [INFO] позивачка [PERSON] подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] сина - [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 20 квітня 2021 року за №954/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації частки будинковолодіння за померлим [PERSON] . Згідно технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , виготовленого ФОП [PERSON] , вказане будинковолодіння складається із: А - житлового будинку, до 1959 року побудови; сх. - сходи; Б - літня кухня, 1980 року побудови; В - хлів, до 1959 року побудови; Пг - погріб, до 1959 року побудови; 1-3 - огорожа. Відповідно до Експлікації приміщень до плану житлового будинку під літ. «А», загальна площа житлового будинку становить 50,3 кв.м., житлова площа - 38,3 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] були: [PERSON] - голова колгоспного двору та [PERSON] - член колгоспного двору. Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/2 частині житлового будинку. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом установлено, що за життя [PERSON] не було складено заповітного розпорядження, відтак, у даному випадку має місце спадкування за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 грудня 1968 року Баворівською сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області, актовий запис №53. Як слідує із матеріалів спадкової справи, крім позивачки [PERSON] , інших спадкоємців після померлого [PERSON] немає. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, беручи до уваги визнання позову відповідачем, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачкою обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, а тому за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved