Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 жовтня 2013 року між фізичною особою- підприємцем [PERSON] та відповідачем було укладено договір банківського рахунку № 26008312134101 . Згідно виписки по вказаному рахунку на 17.02.2015 року залишок коштів на рахунку, відкритому на підставі договору складає 1 514 857, 75 грн.. 22 січня 2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги. За вказаним договором позивачка має право вимагати від відповідача належного виконання зобов»язань за договором щодо повернення частини коштів, внесених на рахунок первісного кредитора у розмірі 189 357,22 грн. у відповідності до умов договору. 26 лютого 2015 року позивачка звернулася до відповідача з вимогою про повернення частини коштів, які знаходяться на рахунку, відкритому на підставі договору банківського рахунку « 26008312134101 від 16 жовтня 2013 року у розмірі 189 357,22 грн., право вимоги за яким перейшло до позивачки за договором про відступлення прав вимоги від 22 січня 2015 року, однак відповідачем вказані кошти не повернуті. Вважає, що відповідач порушує її права, тому вона змушена звернутись з позовом до суду. Просить зобов»язати публічне акціонерне товариство «Енернобанк» видати готівкою одноразовою операцією через касу належні їй кошти в розмірі 189 357,22 грн.. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні 16.10.2013 р. між ФОП [PERSON] та відповідачем було укладено договір банківського рахунку № 26008312134101 (а.с. 3 -8). 22.01.2015 р. між позивачкою [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги ( а.с.9-10). Відповідно до умов даного договору позивачка отримала право вимагати у відповідача повернення коштів внесених на рахунок у розмірі 189 357, 22 грн. (а.с. 6-8). 22.01.2015 року ФОП [PERSON] повідомила ПАТ «Енергобанк» шляхом направлення повідомлення про відступлення права вимоги, до якого додавалась копія договору про відступлення прав вимоги від 22.01.2015 року ( а.с. 11). 26 лютого 2015 р. позивачка звернулася до відповідача з вимогою про повернення частини коштів, які знаходяться на відкритому рахунку № 26008312134101 (а.с.12-13). Постановою Правління Національного банку України від 22.01.2015 року № 48/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю Банку» було встановлено, що з дня прийняття цієї постанови для Банку встановлюється обмеження щодо не допущення проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування фкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності постанови № 48/БТ, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків ( а.с. 36- 38). Крім того, на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 року № 96 ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням № 29 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.02.2015 р. в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію на період з 13.02.2015 по 13.05.2015 року (включно) (а.с. 39-40). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 93 від 30.04.2015 року було продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» по 11.06.2015 року (включно) (а.с.41). Як зазначив в своїх запереченнях представник відповідача, ФОП [PERSON], маючи на своєму поточному рахунку значну суму грошових коштів в розмірі 1 514 857,75 грн., на підставі договорів про відступлення права вимоги відступила на користь п»яти осіб по 189 357,22 грн., кожній. Відповідач зазначає, що фізичні особи - підприємці не є вкладниками в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і на них не поширюються гарантії Фонду на відшкодування коштів за вкладами. Тому, укладення протягом одного дня фізичною особою-підприємцем 5 договорів про відступлення права вимоги з фізичними особами в межах гарантованих Фондом 200 000 гривень, фізична особа-підприємець вдалась до певних дій з метою отримати кошти не від неплатоспроможного банку і не за рахунок цього банку, а від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в першу чергу за рахунок держави. Однак, представником відповідача не надано суду будь-яких доказів того, що договір про відступлення права вимоги від 22.01.2015 року, укладений між позивачкою та ФОП [PERSON] визнано недійсним. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. З огляду на що, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23.02.2012 р. № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладники - це фізичні особи (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), які уклали або на користь яких укладено договори банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката У відповідності до п. 16 ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовнонеплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Враховуючи вищезазначені судом положення чинного законодавства, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Згідно з ч. ч. 2, 3, 5 ст. 27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку форму повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи з сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Частиною 2 ст. 28 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти. У відповідності до ч. 5 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Таким чином, з огляду на встановлений законом порядок виплати коштів вкладнику в період дії тимчасової адміністрації та в процесі ліквідації банку, на основі з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердженню, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed