Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивачка, [PERSON] ,звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, [PERSON] , зареєстрований 01.06.2011 виконкомом Чернацької сільської ради Середино-Будського району Сумської області, актовий запис №02. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння у відносинах, розходження поглядів на сімейне життя. Шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Примирення між ними стало неможливим, а тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Крім цього, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття Позивачка, [PERSON] , до залу суду не з`явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи; відзив на позов до суду не подав. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, за згодою позивачки, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачкою документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.06.2011 виконкомом Чернацької сільської ради Середино-Будського району Сумської області, актовий запис №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 01.06.2011 виконкомом Чернацької сільської ради Середино-Будського району Сумської області /а.с.10/. Судом встановлено, що шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, немає, між сторонами досягнуто згоди про місце проживання дитини. Примирення між ними стало неможливим, про що позивачка зазначила в своїй заяві. Відповідно до п.3 ч.2 ст.1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дана сім`я розпалась остаточно, у сторін відсутні почуття взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше спільне життя подружжя для збереження сім`ї неможливе. У судовому засіданні також встановлено, що під час шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 21.12.2019 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ямпільському та Середино-Будському районах Головного територіального управління юстиції у Сумській області /а.с.11/. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Чернацькою сільською радою Середино-Будського району Сумської області від 11.02.2021 №110 малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] /а.с.12/. Згідно з положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.27 цієї Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, а тому може надавати матеріальну допомогу своїй дитині. На підставі викладеного, з урахуванням положень ст.182, 183 СК України суд визначає частку заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки суму судового збору, сплаченого при поданні позову за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що становить 908,00 грн. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а позивачка звільнена від сплати судового збору за цією позовною вимогою за п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved