Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом , в якому просить визначити спадкову долю у вигляді 1/3 частки в праві спільної сумісної власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], житловою площею 28,7 кв.м., загальною площею 49,1 кв.м., після смерті [PERSON], померлої 19 січня 2014 року; визнати за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом після померлої 19 січня 2014 року дочки [PERSON], на 1/3 частку квартири [ADDRESS], житловою площею 28,7 кв.м., загальною площею 49,1 кв.м., що є підставою для реєстрації за нею права власності в органах Державної реєстрації. В обгрунтування позову вказав, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12 березня 1983 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 11 березня 1997 року шлюб між нею та чоловіком було розірвано. Після розірвання шлюбу, [PERSON] пішов із сімї, а вона і діти залишились проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS], яку отримали в порядку поліпшення житлових умов і в якій були зареєстровані з 02 серпня 1991 року. Складається квартира із двох ізольованих кімнат, житловою площею 28,7 кв. м., загальною площею 49,1 кв. м. Відповідальним квартиронаймачем є вона - [PERSON]. 22 січня 2004 року на склад сімї із трьох осіб: її, сина та доньки, квартира за адресою: [ADDRESS], була приватизована. При приватизації квартири вони з сином вважали, що кожен член їхньої родини є співвласником 1/3 частини квартири, ніякої іншої домовленості стосовно часток співвласників між ними не було. Донька [PERSON] була інвалідом з дитинства, страждала на психічне захворювання, при досягненні 18 років їй надана 2 група інвалідності, безстроково. З 2005 року по 2010 рік донька перебувала в Комунальному закладі «Дніпропетровський учбовий неврологічний інтернат». Так як стан здоровя доньки значно погіршився, у 2010 року і вимушена була вирішити питання про поміщення її до психоневрологічного інтернату. У КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР», який знаходився у с.Степанівна Томаківського району Дніпропетровської області, донька [PERSON] перебувала з 24 квітня 2010 року по 19 січня 2014 року, по день її смерті. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй частку квартири за адресою: [ADDRESS]. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом після її смерті є вона, мати померлої, [PERSON]. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає, її батько, [PERSON], помер 23 березня 2012 року. Так як вона дуже тяжко перенесла смерть 24-річної доньки, довгий час не могла прийти до тями та вважала, що користуючись квартирою, вона фактично прийняла спадщину, підтримуючи квартиру в належному санітарно-технічному стані та сплачуючи квартплату і комунальні послуги повністю за всю квартиру, то до нотаріальної контори за останнім місцем перебування доньки вона звернулась в листопаді 2016 року. Але, приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу [PERSON] видано відмову у виконанні нотаріальної дії за №737/02-14 від 03 листопада 2016 року, у зв'язку з пропуском строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, також в усній формі їй нотаріусом було розяснено, що оформити право власності на спадщину вона зможе лише у судовому порядку, так як не визначена частка спадкового майна і їй рекомендовано було звернутись до суду. До судового засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглядати за її відсутністю. (а.с.45) Представник Територіальної громади в особі Адміністрації Дніпровського району [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує . (а.с.42) Треті особи: [PERSON] та Приватний нотаріус Томаківського районного округу [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. (а.с.44, 47) Суд, враховуючи думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, в судовому засіданні встановлено наступне. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12 березня 1983 року, який відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, видане 11 березня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, було розірвано. (а.с.25, 26). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. (а.с.17, 18). 21.03.2012 року помер [PERSON], про що вказано у копії свідоцтва про смерть, виданого 23 березня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с.23). 19.01.2014 року померла [PERSON], про що вказано у копії свідоцтва про смерть, виданого 20 січня 2014 року Володимирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області (а.с.19). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї: [PERSON] та [PERSON], загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м. (а.с.21). В ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності було зареєстровано 14 червня 2004 року за трьома співвласниками в реєстровій книзі 115, за реєстровим номером: 6217480, номер запису: 20877, номер витягу: 3850184. (а.с.23). Приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу [PERSON] видано відмову у виконанні нотаріальної дії за №737/02-14 від 03 листопада 2016 року. (а.с.20). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного у праві власності є спільною сумісною власністю (ст. 368 ЦК України). Відповідно до ст. 370 ч. 2 ЦК України в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно зі ст. 372 ЦК України: «майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом». Відповідно до ст. 1216 ЦК України: «Спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)». Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом. Згідно до ст. 1261 ЦК України: «У першу чергу право на спадщину за законом мають діти, батьки спадкодавця та той з подружжя, який його пережив». Стаття 1268 передбачає: «1.Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2.Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї». Як передбачено ч.1 ст. 1296 ЦК України: «Спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину». Згідно з ч.1 ст. 1297 ЦК України: «Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право ЕЛ спадщину на нерухоме майно». Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України: «Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини». Оцінюючи викладене, враховуючи , що оформити спадкові права в установленому законом порядку неможливо, а визнання права власності на нерухоме майно не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає що позов підлягає задоволенню, тому що сукупність досліджених судом доказів підтверджує його законність і обґрунтованість .

Outcome: approved