Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 10.08.2015 року із позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання їх повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], щомісячно по 800,00 гривень, починаючи з 10 серпня 2015 року і до закінчення навчання, а саме до 30 липня 2018 року. Обґрунтовує свої вимоги тим, що з відповідачем по справі позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач є батьком дитини, добровільної допомоги на утримання сина не надає. [PERSON] є студентом Одеської національної морської академії денної форми навчання і його навчання буде продовжуватись до липня 2018 року. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали і просили суд задовольнити позов. Відповідач подав до суду заперечення проти позову, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що він являється інвалідом третьої групи та не має можливості сплачувати аліменти. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Одеської національної морської академії, [PERSON] навчається в Одеській національній морській академії на 1-му курсі факультету «судномеханічний», за ОКР «бакалавр», термін закінчення навчання липень 2018 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і які потребують матеріальну допомогу до досягнення двадцяти трьох річного віку за умови, що вони можуть таку допомогу надати. Встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, але спроможний таку допомогу надавати. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина у звязку з тим, що являється інвалідом третьої групи та на теперішній час ніде не працює у звязку із погіршенням стану здоровя. Судом встановлено, що відповідач дійсно являється інвалідом третьої групи, загальне захворювання. Але, дослідивши надані відповідачем копії протоколів огляду та посвідчення інваліда третьої групи, суд не вбачає жодних приписів МСЕК щодо обмеження працездатності. Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідач не надав достатніх доказів своєї неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, приймаючи до уваги: те, що батьки зобовязані утримувати дитину, яка продовжує навчання, а також матеріальне положення обох сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню та стягненню з відповідача щомісячно по 800,00 гривень, починаючи з дня предявлення позову і до закінчення навчання, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та згідно ст. 9 Закону України Про судовий збір, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно ч.2 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved