Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 вересня 2009 року у виконавчому комітеті Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 24. Вказує, що за час шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що сімейне життя у них не склалося через те, що чоловік порушує подружню вірність, має стосунки із іншою жінкою. Неодноразові її спроби налагодити стосунки не призвели до примирення між сторонами. Вважає, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, а примирення між ними неможливе. Крім того, зазначає, що відповідач їй та дітям матеріально не допомагає. На утримання дітей на даний час потрібні чималі кошти. Вказує на те, що вона постійно дбає про дітей, купує їжу, одяг, ліки що потребує значних витрат, а заробітної плати її вкрай не вистачає на все необхідне. Посилається на те, що відповідач є здоровим чоловіком, чи офіційно він працевлаштований позивачці не відомо. Зважаючи на викладене просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між сторонами розірвати та стягнути з відповідача - [PERSON] , аліменти на утримання - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила обставини викладені у позові, на розірванні шлюбу - наполягала та просила стягнути із відповідача аліменти на утримання дітей. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, проти розірвання шлюбу із позивачкою не заперечував, в частині стягнення аліментів позов не визнав, вказав, що не сплачуватиме аліменти, оскільки він відмовляється від дітей та зазначив, що позивачкою не доведено, що він є їх батьком. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 вересня 2009 року у виконавчому комітеті Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 24. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] . Крім того, встановлено, що за час шлюбу в сторін народилося троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьками дітей вказані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Згідно довідки про склад сім`ї №1545 від 22.06.2020 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із нею проживає без реєстрації чоловік - [PERSON] , [INFO] , діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та батьки : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до медичних довідок Кам`янської ЗПСМ, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають на обліку вказаної амбулаторії, діти є здоровими. Встановлено, що причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін різні погляди на життя вони втратили почуття любові один до одного. Відповідач не дбає про сім`ю та матеріально її не утримує. Неодноразові спроби позивачки зберегти сім`ю результату не дали. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд встановив, що сім`я розпалась остаточно, відповідач залишив сім`ю, жодна із сторін не намагалися примиритися та зберегти сім`ю. Відсутність взаєморозуміння між сторонами призвела до втрати почуття любові та поваги, а тому суд приходить до висновку, що збереження сім`ї між сторонами неможливе і шлюб слід розірвати. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років з 01 липня 2020 року становить 1859 грн., для дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2020 року розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 2118 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дітей, в тому числі, що з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, що відповідач є здоровим, може надавати утримання своїм дітям, розмір аліментів слід визначити у сумі 1 300 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що він відмовляється від дітей та від сплати аліментів, оскільки обов`язок утримувати своїх дітей передбачено ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Нормою ч. 1 ст. 122 СК України закріплено що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Таким чином, відповідно до презумпції батьківства чоловіка саме він є батьком дитини, народженої його дружиною. У зв`язку з цим дружина не має обов`язку доводити, хто є батьком її дитини. Ця презумпція заснована на повазі до дружини як жінки і є законодавчим відбитком моральності її поведінки у шлюбі як морально-етичного стандарту. Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Будь яких доказів того, що відповідач не є батьком дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що народженні в шлюбі сторін, батьком яких зазначений - відповідач [PERSON] , останнім не надано. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial