Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь для утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у загальному розмірі Ѕ (на 3-х дітей) з усіх видів заробітку відповідача щомісячно. 18.12.2018 року [PERSON] змінила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що 27.02.2011 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Закарпатської області, про що винесено актовий запис під №05. Від даного шлюбу народились діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Сторони проживають окремо, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивачка вказує, що відповідач офіційно працює, має постійний прибуток та має можливість надавати допомогу на утримання малолітніх дітей. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Пояснив, що діти [PERSON] та [PERSON] постійно проживають разом із матірю [PERSON] та знаходяться на її повному утриманні. Представники відповідача [PERSON] адвокати [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та пояснили, що відповідач у добровільному порядку допомагає дітям матеріально. Заслухавши представника позивачки [PERSON] адвоката [PERSON], представників відповідача [PERSON] адвокатів [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 27.02.2011 року, який зареєстровано Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №05 (а.с.5). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2018 року було розірвано даний шлюб (а.с.64) Від даного шлюбу у сторін народилися діти [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9-12) та [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13-16) Із копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [INFO] видно, що [PERSON] проживає за цією адресою разом з малолітніми дітьми - [PERSON], [PERSON] (а.с.65-66) Згідно довідки про доходи №1755 та №1754 від 29.11.2018 року [PERSON] за період з червня 2018 року по листопада 2018 року отримав загальну суму доходу в розмірі 12\~928,77 грн.(а.с.103) Згідно з наданими відповідачем письмовими доказами (а.с.106-128), а саме: договір на туристичне обслуговування, проїзні документи та посадові талони, консультативні висновки педіатра, квитанції придбання лікарських засобів, квитанції про оплату послуг харчування та позашкільне навчання, квитанції з відвідувань розважальних закладів, квитанції за придбання продуктів харчування та іграшок для дітей вбачається, що відповідач [PERSON] здійснює забезпечення розвитку дітей, піклується про їх здоровя, витрачає кошти на лікування, навчання та відпочинок дітей. Згідно з ч. 1ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122 та 125цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Статтею 180\~СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою третьою статті 181\~СК України передбачено, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1ст. 141 СК України). Згідно ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів, відповідно до ст.\~182\~СК України та розяснень, що містяться в п. 17Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З огляду на те, що відповідач є батьком дітей, офіційно працевлаштованим, а також враховуючи вік дітей, те, що діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні матері та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дітей необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.08.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд вважає, що мінімальний розмір аліментів, визначений ч. 2 ст. 182 СК України у 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не може бути судом збільшений, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі не меншому розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial