Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.03.2008 року по 26.05.2011 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що з травня 2008 року фактичні шлюбні відносини з відповідачем були припинені,однією сім'єю не проживали, спільне господарство не вели, будучи на сьомому місяці вагітності перестала проживати разом з відповідачем, оскільки останній перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння дозволяв собі її бити. Після народження дитини самостійно несла витрати по утриманню дитини. Посилається на те, що 16.06.2009 року відповідач звернувся до органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації щодо його посилань на створення йому нею перешкод в спілкуванні з сином і в ході розгляду справи було встановлено, що дитина проживає з нею, вихованням сина переважно займається вона і було вияснено, що вона не заперечувала щодо побачень сина з батьком та надання йому днів та годин побачень в її присутності та когось з членів її родини. Протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини від 11.06.2009 року за № 11 було вирішено призначити відповідачу дні та години побачень з сином [PERSON] - в понеділок, середу та суботу з 19.00 год. до 21.00 год. Однак відповідач на побачення з дитиною з'явився один раз і після чого весь час життям дитини не цікавився, в порушення вимог ст.150 СК України свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки не приймав участі у житті сина, не цікавився ним, не телефонував, не виявляв бажання спілкувався та не займався його вихованням,не проявляв заінтересованості в його подальшій долі,не цікавився його успіхами та станом здоров'я, не піклувався про його здоров'я, фізичний та духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду,лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надавав дитині необхідного доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Не створює умов для отримання дитиною освіти,що створює умови які шкодять дитині, будь-які кошти на утримання сина добровільно не сплачував, всі питання пов'язані з вихованням та матеріальним утримання сина вирішувала самостійно. Мотивує вимоги тим, що на даний час дитині уже вісім років, він не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки його не бачив, також в спілкуванні з нею відповідач жодного разу про сина не запитував і не цікавився ним, що свідчить про те, що він свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. 26.10.2013 року нею був зареєстрований шлюб з [PERSON] Посилається на те, що як після реєстрації шлюбу так і за весь час, що останній проживає з нею, їх спільною дитиною від шлюбу та сином [PERSON], останній ставиться до дітей як рідних, син називає його «батьком», в сім'ї довірливі, гарні родинні відносини, чоловік на відміну від відповідача постійно цікавиться життям дитини, шкільними та спортивними досягненнями, приймає участь в матеріальному утриманні. Мотивує вимоги тим, що відповідач з моменту навчання сина жодного разу не відвідав школу, не спілкувався з викладачами, йому не відомі уподобання та інтереси сина, відповідач не проявляє щодо сина батьківської турботи. Обгрунтовує вимоги тим, що будь-яких перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною нею йому не чинилось, останній не бажав цього сам. З метою захисту інтересів дитини в майбутньому, оскільки відповідач вважає самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивачка в судовому засіданні вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обгрунтувавши поясненнями, просить вимоги задовольнити в інтересах малолітньої дитини, відповідач навіть в судові засідання не з'являється без будь-яких поважних причин, оскільки будь-яких доказів у чиненні йому нею перешкод в спілкуванні та вихованні сина на протязі всього часу розгляду справи не надав ні він ні його представник, що свідчить про його відношення до дитини та його безвідповідальність. В судовому засіданні представник позивачки підтримує її вимоги з вищевикладених підстав, просить позбавити відповідача батьківських прав, обгрунтувавши пояснення, тим що відповідач не бажав належним чином виконувати батьківські обов'язки, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, що стало підставою для стягнення з нього аліментів на утримання дитини за рішенням суду, він не цікавився станом здоров'я, розвитком та вихованням сина, перешкод в спілкуванні дитини з відповідачем позивачкою йому не чинилось, останній почав проявляти своє бажання щодо сина лише для того, щоб ввести суд в оману про його бажання займатись дитиною та посиланням на створення йому позивачкою перешкод в цьому з метою чого подав до суду позовну заяву про усунення йому перешкод в спілкуванні з дитиною після подачі нею позову до суду про позбавлення його батьківських прав та намагання маніпулювання дитиною своїх стосунків з позивачкою. Крім того, обгрунтовує вимоги позивачки і тим, що згідно наданих суду як висновку Служби у справах дітей Подільської РДА в м. Києві доцільним є позбавлення відповідача батьківських прав так і згідно інформаційної довідки за результатами роботи з психологом та його Висновку з метою захисту інтересів дитини та її морального стану і тому вважає наявні підстави для задоволення вимог, що стосується поданих заперечень відповідачем то вони спростовуються наданими суду доказами. Відповідач, представник відповідача в судове засідання повторно не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки відповідачем не надано, а заяву представника відповідача щодо відсутності його в судовому засіданні суд вважає неповажною, оскільки представником умисно здійснювався неодноразово переніс розгляду справи з метою затягування розгляду справи, самовільне залишення зали судового засідання, тривалий час перебування справи в суді та неможливість своєчасності її розгляду свідчить про недобросовісність представника щодо представництва інтересів свого довірителя та порушення розумних строків розгляду справи, також останнім не надано суду будь-яких доказів що унеможливлювали б явку відповідача та подання ними доказів в спростування вимог позивачки. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищезазначених осіб , відповідно до вимог ст.169 ЦПК України. Зі згоди позивачки суд вважає можливим здійснювати розгляд справи при її заочному вирішенні, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Представник зацікавленої особи в судовому засіданні позов підтримала, вважає, що надано достатньо доказів для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній і після отримання з суду документів щодо позбавлення його батьківських прав та спілкувань з сином у психолога, жодного разу його не відвідав, не дав доказів участі в житті сина ні матеріально, а ні морально, також не надав доказів чинення йому перешкод в спілкуванні з дитиною зі сторони позивачки, що спростовує його пояснення, крім того зазначає, що відповідач не надав суду будь-яких обгрунтувань поважності невиконання ним своїх батьківських обов'язків, просить вимоги задовольнити, а заперечення проти позову відповідача носить лише характер намагання ввести в оману суд, оскільки на протязі тривалого часу відповідач та його представник не надали жодного доказу щодо реальності бажання відповідача спілкуватись з сином, не підтверджено дане бажання нічим крім голослівних висловлювань. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки та представника зацікавленої особи, покази свідка, виходячи з усіх досліджених судом доказів та пояснень сторін та представників сторін, дослідивши надані матеріали, суд вважає, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2008 року по 2011 рік та мають сина [PERSON] ,[INFO] ( а.с.6-7). Відповідно до п.2 ст.164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зч.1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: «Виховання в сім'ї, є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати - юність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, стаття 165 СК України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Судом встановлено і не спростовано відповідачем, що покладених законом на батьків обов'язків він, відповідач, не виконує. З наданих суду доказів та пояснень сторін, вбачається, що після припинення сімейних відносин відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо дитини, не спілкується з сином, не проявляє до дитини батьківської турботи, не цікавиться її життям, освітою, станом здоров'я, не відвідує її, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не надавав матеріальної допомоги на її утримання та не намагався спілкуватись, що стало підставою для звернення позивачки 16.05.2016 року з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. Не спростована відповідачем та його представником і та обставина, що його поданий позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з ним подано ним лише після подачі позивачкою позову про його позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що згідно рішення органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.06.2009 року за № 704 ( а.с.10) у зв'язку зі зверненням відповідача щодо створення йому перешкод в здійсненні виховання малолітнього сина було встановлено дні та години для побачень з малолітним сином у присутності матері та членів родини - понеділок, середа, суббота з 19.00 год. до 21.00 год. в інтересах малолітнього сина, та як вбачається з данного рішення …. в ході розгляду заяви встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з матір'ю… вихованням сина головним чином займається [PERSON] пояснила, що не заперечує проти побачень сина з батьком та дає свою згоду на призначення днів та годин для побачень у її присутності та когось із членів її сім'ї. Не спростовано відповідачем в ході розгляду справи або його представником, що після отримання данного рішення ним належним чином виконувалось дане рішення щодо днів та часів побачень з сином крім зазначення позивачки щодо його явки один раз і що в подальшому останній не з'являвся до дитини, а посилання його на чинення перешкод йому позивачкою є лише голослівним і не підтверджено будь-якими належними та допустими доказами. Як вбачається з довідки дошкільного навчального закладу № 98 від 25.04.2016 року ( а.с.11) [PERSON] працівникам д.н.з. відомий як батько дитини від другого шлюбу [PERSON], Інформація про те, що він [PERSON] стало відомо тільки після звернення [PERSON]. Таким чином, [PERSON] не приймав участі у вихованні свого сина [PERSON], не спілкувався з вихователя з цього приводу, не забирав дитину додому з дитячого садка, не приймав участь у батьківських зборах та святкових заходах дитячого садка. Більш того, [PERSON] під час запису [PERSON] до дитячого садка не подавала дані про батька [PERSON], як батька. Згідно довідки Спеціалізованої школи-дитячий садок 1 ступеня « Дивоцвіт» за № 30 від 29.04.2016 року ( а.с.12) [PERSON], [INFO] перебуває в данному закладі з 2014 року, спочатку і дитячому садку, на даний час є учнем 1-А классу. Дитина доглянута, мама піклується про нього, приводить і забирає дитину, бере активну участь у житті класу і закладу. За час перебування [PERSON] в данному закладі батько хлопчика [PERSON] занять, батьківських зборів не відвідував, справами дитини не цікавився, до дитини не приходив. З листа ( а.с. 14) від 29.04.2016 року вбачається, що… з вересня 2015 року [PERSON] постійно відвідує гурток і змагання з сучасного танцю…..За цей період батько дитини [PERSON] на заняття не приходив, успіхами [PERSON] не цікавився, дитину завжди приводить мама. Відсутність звернення батька щодо стану здоров'я дитини підтверджується і довідкою Амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 11 дитяча від 29.04.2016 року без № ( а.с.13). Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З наданого суду висновку органу опіки та піклування Подільської райдержадміністрації м. Києва від 02.09.2016 року (а.с.70-71 за №106-5361, вбачається, що Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органу опіки та піклування розглянуто заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] та встановлено наступне…..[PERSON] та [PERSON] з березня 2008 року по травень 2011 року перебували в офіційному шлюбі, [INFO] року народився син [PERSON].З травня 2008 року подружжя перестало фактично проживати однією сім'єю та вести спільне господарство, після народження малолітній [PERSON] залишився проживати з матір'ю….В 2009 році батько дитини [PERSON] звертався до органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою щодо створення [PERSON] умов, що перешкоджають йому у вихованні малолітнього сина, в результаті чого [PERSON] було призначено дні та години побачень з дитиною…Зі слів матері батько з'явився на побачення декілька разів, сина бачив коли [PERSON] було 2 роки, з того часу, життям, здоров'ям, потребами та успіхами дитини не цікавився, не приймає участі у вихованні, фізичному і духовному розвитку малолітнього [PERSON], що підтверджується інформаційними листами з дошкільного та шкільного навчального закладу та закладу охорони здоров'я. Батько дитини, у своїх поясненнях зазначив, що сплачує аліменти на утримання сина, має бажання бачитись з [PERSON], приймати активну участь в його вихованні та розвитку, але мати дитини [PERSON] завжди чинила йому в цьому перешкоди….Сім'ю було направлено до Міського центру дитини Виконавчого органу Київської міської ради( КМДА ) для проведення психологічного обстеження малолітнього [PERSON] і відповідно до Висновку психолога до [PERSON] у [PERSON] не виявлено жодних почуттів, бо про нього він не знає і зустрічався з ним у ранньому віці, коли ще не сформована диференціація родинних зв'язків. Враховуючи міцну емоційну прихильність [PERSON] до матері та гр.[PERSON] ( чоловік матері), емоційний комфорт в його житті, а також те, що протягом багатьох років гр.[PERSON] не приймав участі у вихованні сина, зустрічі з ним можуть мати травматичний вплив на психічний розвиток малолітнього [PERSON]. Враховуючи вищевикладене Подільська района в м. Києві державна адміністрація вважала за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача. Як вбачається з листа Міського центру дитини від 28.07.2016 року за № 120 (а.с.72-73) та Висновку № 61 від 27.07.2016 року психологічного обстеження малолітнього [PERSON] встановлено наступне - запит на проведення психологічного обстеження малолітнього [PERSON] німіти надійшов із ССД Подільської РДА за № 106/25-3190 від 15.07.2016 року з метою визначення психоемоційного стану дитини, у зв'язку з розглядом справи про позбавлення батьківських прав [PERSON] матері вони розлучилися в 2008 році та проживали окремо, [PERSON] не проживав з ними ще до народження хлопчика та не брав участі у його вихованні, не цікавився його життям, інколи давав гроші. В 2013 році зареєструвала шлюб з [PERSON],якого [PERSON] вважає своїм батьком і не знає про існування іншого батька…..Зі слів батька, він зустрічався з хлопчиком кілька разів, що коли той був малим ( може три роки), але потім [PERSON] ([PERSON].) заборонила йому бачитись з ним і до цього часу також перешкоджає. [PERSON] має родину - двох дівчат( 4 і 1,6 років), піклується, виховує їх. Має намір зустрічатись з сином, їздити на рибалку…….Під час діагностичного обстеження [PERSON] відкрито йшов на контакт з зацікавленістю та старанням виконував завдання….за результатами проведеного психологічного обстеження з'ясовано, що [PERSON] має міцну емоційну прихильність до матері, виявляє до неї позитивне ставлення, пов'язує з нею свої інтереси..( зі слів [PERSON]) відчуває її увагу і турботу……У хлопчика сформована міцна прихильність до дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] багато часу проводить разом з ними, планує поїхати на вихідні…..[PERSON] - спокійний, доброзичливий, вихований хлопчик, емоційна сфера якого характеризується вираженою стабільністю та позитивною спрямованістю. Хлопчик відчуває постійну підтримку та турботу матері, дідуся [PERSON], бабусі [PERSON] та [PERSON]. У ставленні до [PERSON] у [PERSON] простежується міцна прихильність, визначена емоційна спільність переживань та єдність життєвих інтересів. [PERSON] визначав його поряд з собою, як свого батька в кожній методиці ( називав його папа [PERSON])…….До [PERSON] не виявлено жодних почуттів, бо про нього він не знає і зустрічався з ним ще в ранньому віці, коли ще не сформована диференціація родинних зв'язків. Враховуючи міцну емоційну прихильність [PERSON] до матері та гр. [PERSON], емоційний комфорт в його житті, а також те, що протягом багатьох років [PERSON] не приймав участі у вихованні сина, вважають, що зустрічі з ним можуть мати травматичний вплив на психічний розвиток малолітнього [PERSON]. Суд аналізуючи даний Висновок приходить до висновку, що посилання відповідача на чинення йому перешкод в спілкування та вихованні сина при розмові з психологом саме зі сторони позивачки спростовуються даним висновком, оскільки сам же заявляє, що дитину бачив у малому віці ( може три роки), посилання його її є безпідставними та намаганням дійсно ввести в оману суд щодо його бажання спілкуватись з сином, будь-яких доказів його звернення після 2009 року до органів опіки та піклування чи судових органів щодо неправомірності дій позивачки чи його позовних заяв про бажання виконання батьківських обов'язків щодо сина не було до часу звернення позивачки з позовом про його позбавлення батьківських прав. Встановлені судом обставини підтверджуються і даними суду показами свідка [PERSON], хрещеної матері дитини, яка підтвердила ту обставину, що відповідач не бажав спілкуватись з сином та виконувати батьківські обов'язки щодо нього, будь-яких перешкод йому позивачкою не чинилось, дитину він не відвідував ні в дитячому садку ні в шкільному закладі достовірно знаючи де вони знаходяться. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - «ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя - не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально-визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов доведений, оскільки відповідачем в порушення вимог ст.. 60 ЦПК України не надано суду доказів в підтвердження об'єктивності невиконання ним своїх батьківських обов'язків в силу чого, суд може відмовити в задоволенні вимог позивачки, вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, підтверджені наданими доказами, а також враховуючи і ту обставину, що відповідачем не надано доказів в підтвердження його посилань на те, що йому чинились перешкоди в спілкуванні з дитиною з боку позивачки до моменту її звернення з позовом про позбавлення його батьківських прав після чого він став фіксувати свої дії виключно направивши на її адресу 2 листи (липень та серпень 2016 року) щодо необхідності надання йому побачень з дитиною, його посилання спостовані належними доказами, суд враховує і те що, за період знаходження справи на розгляді в суді стан дитини свідчить про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав з метою саме захисту інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо позбавлення його батьківських прав. Не спростовано відповідачем і та обставина, що дитина не бажає спілкування з ним та на її стан здоров'я негативно впливає сам факт його появи в його житті та порушенні встановленого способу життя в родині позивачки. Крім того, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивачки та необхідності задоволення її позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 164-166 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3,

Outcome: approved