Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] Ананієвича про усунення перешкод в користуванні квартирою, примусове вселення та встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що вона являється співвласником двохкімнатної квартири № 9 по вул.Мазепи у м.Червонограді Львівської області. Однак протягом двох років у даному житловому приміщенні не проживає, так як відповідач чинить їй перешкоди у цьому. Зокрема, останній застосовує щодо неї фізичну силу, закриває із середини доступ до квартири, викинув її особисті речі на вулицю. Таким чином відповідач не допускає її до приміщень квартири, чим безпідставно порушує її право на користування житлом. Оскільки поділ квартири технічно провести неможливо через малозначність розмірів житла просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування майном та вселити її у квартиру [ADDRESS]; встановити порядок користування даною квартирою, виділивши їй у користування житлову кімнату площею 13,1 кв.м. відповідно плану квартири, а відповідачу - житлову кімнату площею 14,5 кв.м.; допоміжні приміщення кухню, ванну, вбиральню, коридор, комору залишити в спільному користуванні; стягнути з відповідача у її користь понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування зіслалась на обставини, викладені у позовній заяві, просить такі задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, вказав, що згідний із запропонованим позивачем варіантом щодо порядку користування квартирою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира № 9 по вул.Мазепи в м.Червонограді Львівської області належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності у рівних частинах кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 28.05.1996 року, виданим органом приватизації державного житлового фонду Червоноградської міської ради народних депутатів Спірна квартира загальною площею 56,6 кв.м, складається з двох кімнат жилою площею 27,6 кв.м., в тому числі перша кімната площею 13,1 кв.м., друга 14,5 кв.м. Кухня площею 7,9 кв.м., коридор площею 8,8 кв.м., ванна кімната площею 2,5 кв.м., вбиральня площе. 0,8 кв.м., балкону площею 2,6 кв.м. Таким чином кожна із сторін, як співвласники квартири, мають право користуватися зазначеною жилою площею. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. ст. 319, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Здійснення права власності може бути обмежено або припинено виключно у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, під час судового розгляду також встановлено, що у квартирі № 9 по вул.Мазепи в м.Червонограді Львівської області. зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Однак фактично позивач [PERSON] у спірній квартирі протягом двох останніх років не проживає, нею не користується із-за чинення зі сторони відповідача їй перешкод у цьому шляхом блокування та заміни замків до вхідних дверей. Зазначене не заперечується у судовому засіданні відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 60 та ч. 1 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином у судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач створив перешкоди для іншого співвласника (позивача) в користуванні спільним майном, а тому позовні вимоги про зобовязання відповідача усунути позивачці перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом її вселення\~до квартири підлягають задоволенню. За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За правилами ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 р. у справі N 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об'єкт самостійної власності кожного з них. Враховуючи, що виділ в натурі частки позивача із спільного майна є неможливим, відповідач погодився із запропонованим позивачем порядком користування квартирою, суд вважає, що необхідно встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме: виділити у користування [PERSON] кімнату житловою площею 13,1 кв.м, у користування [PERSON]- кімнату площею 14,5 кв.м. Допоміжні приміщення кухню, ванну, вбиральню, коридор, комору залишити в спільному користуванні. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до остаточного висновку,що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved