Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, укладений 12 липня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району і м. Люботин ГТУЮ в Харківській області, актовий запис №191. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ними зникли почуття любові та поваги один до одного. На даний час мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.06.2021 р. відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач подав до суду заяву, в якому зазначив, що не заперечує проти задоволення позову щодо розірвання шлюбу між ним та позивачкою. Відповідно до 2 ст. ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони зареєстрували шлюб 12 липня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району і м. Люботин ГТУЮ в Харківській області, актовий запис №191 (свідоцтво шлюб серії [NUMBER] ) (а.с.10) Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.9) Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не створили міцної сім`ї, внаслідок відсутності взаєморозуміння, конфліктів, припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, відповідно господарства не ведуть. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і тоді суд відповідно ст. 112 СК України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. При встановлені таких обставин, при яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Таким чином причини розірвання шлюбу об`єктивні, подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем було сплачено судовий збір за подачу до суду позову у розмірі 908 грн. Тому судовий збір в сумі 454 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, решта 454 грн. судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved