Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах та у них [INFO] народилася спільна дитина [PERSON] . Спільне життя сторін не склалося та з 2010 року вони проживають окремо, будь яких відносин не підтримують. З часу припинення шлюбних відносин, спільного проживання і по даний час відповідач участі в утриманні та вихованні донки не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Вказує, що донька перебуває на її повному утриманні, позивачка самостійно про неї піклується та виховує. З моменту народження доньки, відповідач її ні разу не бачив, з донькою не спілкується, на свята, день народження її не провідує, її життям, здоров`ям та навчанням не цікавиться та повністю самоусунувся від її утримання та виховання. З вказаних підстав просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувала вищенаведеним та просила задовольнити. Надала пояснення, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах та у них [INFO] народилася донька - [PERSON] . З 2010 року і по даний час донька перебуває на її утриманні, проживає разом з нею, відповідач частково надає допомогу на утримання та виховання доньки. Періодично спілкується з донькою по телефону, остання із задоволенням спілкується із батьком. Також додала, що вона була присутня на засіданні органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, яка 27.11.2020 надала висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до доньки, [PERSON] . З указаний висновком позивачка погоджується. Вiдповiдач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Надав пояснення, що по мірі можливості надає матеріальну допомогу на утримання доньки, постійно до неї телефонує з метою спілкування. Проте, в зв`язку із тим, що телефон є лиш у позивачки, остання не завжди дає можливість спілкуватися із донькою. Представниця відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в їх задоволенні просила відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, що надала. Також надала пояснення, що відповідач перебував з позивачкою у фактичних шлюбних відносинах та вони мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . Відповідач усвідомлює свої обов`язки щодо доньки та всіляко намагається допомагати останній матеріально. Крім того, відповідач часто спілкується з донькою по телефону, остання з радістю спілкується із батьком. Проте, на даний час у відповідача інша сім`я, він має на утриманні ще двох дітей. В зв`язку із цим, позивачка часто чинить опір щодо спілкування батька з дитиною. Також додала, що на даний час, згідно рішення суду з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , по стягненню аліментів існує невелика заборгованість, але аліменти відповідач сплачує. Крім того, відповідач час від часу присилає доньці подарунки та грошові кошти. Представник органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області Платонов С.І в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] , яка є дружиною відповідача, в судовому засіданні пояснила, що з 16.01.2019 перебуває з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі та мають двох спільних дітей віком 2 роки та 9 місяців. Крім того їй відомо, що у відповідача є ще донька [PERSON] , 2010 року народження. З донькою [PERSON] відповідач спілкується та всіляко їй допомагає, в тому числі і матеріально. Також додала, що х того моменту як [PERSON] зареєстрував з нею шлюб, то позивачка всіляко чинить перешкоди відповідачу в спілкуванні з дитиною, а саме: змінила номер контактного телефону, заблокувала чоловіка в соцмережах. Заслухавши пояснення сторін, представниці відповідача, представника органу опіки та піклування, свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Положеннями ст. 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Відповідно до ст. ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Права та обов`язки матері і батька дитини, відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, підтримувати стосунки, виявляти турботу щодо них. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно норм статті 55 ЗУ «Про освіту» Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо освіти і розвитку дитини. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується та вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.04.2010 (а.с. 10). Відповідно до довідки Ананьївської Другої сільської ради №318 від 05.06.2020 (а.с. 11), характеристики (а.с. 12) та акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї №318 від 05.06.2020 (а.с. 13) малолітня [PERSON] , [INFO] проживає біля матері [PERSON] , знаходиться на її утриманні, навчається в КЗ «Ананьївська ЗОШ-інтернат І-ІІІ ступенів», з малозабезпеченої сім`ї, в будинку де проживає дівчинка чисто, є все необхідне для проживання та розвитку дитини. . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.01.2019, копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 20.02.2019 та серії [NUMBER] від 05.05.2020, довідок, характеристики, акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї №893 від 18.11.2020 (а.с. 76-81, 83-86) видно, що 16.01.2019 відповідач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в якому народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має інвалідність, в зв`язку із чим отримує пенсію, разом із дружиною виховує ще 4 дітей дружини від першого шлюбу, по місцю проживання характеризується позитивно. У відповідності до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування Ананьївської РДА Одеської області №01-36/1845 від 27.11.2020 (а.с. 54-58) вбачається за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що обставини справи на, які посилався позивач в позовній заяві, як підстави задоволення позову, не в повному обсязі знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Частина 1 статті 164 СК України регламентує підстави позбавлення батьківських прав, зокрема згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні на підставі пояснень сторін, досліджених письмових доказів та пояснень свідка достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] протягом певного проміжку часу не спілкується із своєю донькою [PERSON] в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не в повній мірі проявляє батьківської турботи про фізичний та духовний розвиток доньки, частково піклується про її навчання, виявляє певний інтерес до її внутрішнього світу, в міру своїх можливостей турбується про матеріальне забезпечення доньки [PERSON] , а тому в його поведінці є ознаки виконання своїх обов`язків по вихованню дитини не в повній мірі. Разом з тим, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, при винесенні рішення суд, з урахуванням інтересів дитини, бере до уваги характер поведінки відповідача, його особу, наявність у нього на утриманні та вихованні ще шести дітей, враховуючи, що до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу. Також суд при винесенні рішення приймає до висновок органу опіки та піклування Ананьївської РДА Одеської області №01-36/1845 від 27.11.2020 яким визнано недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed