Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який після остаточного уточнення позовних вимог, мотивує тим, що з 11.08.2007р. вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано за судовим рішенням від 16.12.2014р., однак шлюбні відносини фактично припинені в червня 2014р. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає з нею. Під час шлюбу сторонами спільно було придбано автомобіль марки KIA SORENTO, 2011 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] та автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER], які були зареєстровані на відповідача. Відповідач без її відома та згоди розпорядився спільним майном, здійснивши відчуження вказаних автомобілів, а саме 16.04.2014р. реалізував автомобіль марки KIA SORENTO, частину коштів від реалізації зазначеного автомобілю витратив в інтересах сім'ї, а саме 17.04.2014р. придбав спірний автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, іншу частину коштів витратив на власні потреби. В подальшому відповідач у власних інтересах реалізував автомобіль марки TOYOTA AVENSIS. Вона вважає, що вказані транспортні засоби є спільним сумісним майном подружжя, належать сторонам в рівних частках. Вартість автомобілю марки KIA SORENTO вона оцінює в 460 510,00 грн., вартість автомобілю TOYOTA AVENSIS - 272 554,48 грн. В зв'язку з фактичною відсутністю вказаного майна на даний час, з відповідача підлягає стягненню на її користь грошова компенсація вартості 1/2 частки спільного сумісного майна. При цьому, враховуючи, що автомобіль марки TOYOTA AVENSIS придбано за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобілю марки KIA SORENTO, то поділу підлягають спільні кошти подружжя, отримані відповідачем від реалізації автомобілю марки KIA SORENTO, які не були використані в інтересах сім'ї, а використані ним на власні потреби та становлять суму 187955,52 грн. з розрахунку: 460 510,00 грн. - 272 554,48 грн. Таким чином розмір її частки і відповідно грошової компенсації за автомобіль марки KIA SORENTO становить 93977,76 грн. (187955,52грн./2), за автомобіль марки TOYOTA AVENSIS - 136277,24грн. (272554,48грн. /2 ), а всього 230 255,00 грн. Просить поділити спільне сумісне майно подружжя між нею та відповідачем, виділивши автомобіль марки KIA SORENTO, 2011 року випуску, легковий універсал, сірого кольору, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER] та автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, легковий седан, чорного кольору, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER] - відповідачу, стягнути з нього на її користь грошову компенсацію в загальній сумі 230 255,00 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені уточнені позовні вимоги підтримав, додатково пояснив, що автомобіль марки KIA SORENTO було продано відповідачем в період шлюбних відносин, але без згоди позивачки. Частину коштів, які були отримані відповідачем від його продажу він витратив в інтересах сім'ї - було придбано інший спірний автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, який за ціною коштував значно менше, а різницю коштів відповідач витратив на власні потреби. Після припинення шлюбних відносин відповідач без відома та згоди позивачки продав автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, грошовими коштами від продажу він з нею не ділився. Оскільки на даний час спірне майно у власності відповідача не перебуває, але є спільним сумісним майном подружжя, позивачка просить стягнути з відповідача 1/2 частину вартості спільного майна, яке складається з: 1/2 частини коштів, які становять різницю між вартістю автомобілю марки KIA SORENTO та вартістю автомобілю марки TOYOTA AVENSIS, що становить 93977,76грн. ((460510,00 грн. - 272554,48 грн.)/2), а також 1/2 частину вартості автомобілю марки TOYOTA AVENSIS, що становить 136277,24грн. (272554,48 грн./2). Загальна сума компенсації становить 230255,00грн. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Представник [PERSON] пояснив, що дійсно сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 2007р. по грудень 2014р., шлюбні відносини фактично були припинені в червні 2014р. В період шлюбу сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки KIA SORENTO, який в період шлюбу - 16.04.2014р. продали та за отримані кошти придбали спірний автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, іншою частиною грошей сторони розпорядились спільно. Вказаний автомобіль був відчужений сторонами спільно в період шлюбних відносин і в даному випадку вважається, що один із подружжя діяв за згодою іншого. Після припинення шлюбних відносин між сторонами добровільно було здійснено поділ спільного майна подружжя. Після припинення шлюбних відносин сторони досягли домовленності щодо поділу майна подружжя, а саме 16.12.2015р. було вчинено нотаріально посвідчений договір, за яким відповідач відмовився на користь позивачки від своєї половини набутої під час шлюбу 3-кімнатної квартири, взамін у його власність залишився автомобіль марки TOYOTA AVENSIS. 20.07.2016р. відповідач продав вказаний автомобіль на запчастини за 49000 грн., оскільки авто було після ДТП, потребувало капітального ремонту двигуна. Отже саме ця вартість автомобілю повинна враховуватись при поділі спільного сумісного майна. Крім того, підстав для виділення в натурі автомобілів відповідачу немає, оскільки вони на даний час ним відчужені. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Суд встановив, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2007р. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16.12.2014р., яке набрало законної сили 22.01.2015р., шлюб розірвано (арк.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]., яка після розірвання шлюбу проживає з позивачкою (арк.9). Вищеказаним судовим рішенням встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені у червні 2014р., тому вказана обставина відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню у даній цивільній справі. Згідно договору про поділ спільного майна подружжя від 16.12.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб»юк Ю.А., реєстровий №3623, [PERSON] та [PERSON] визначили, що укладанням цього договору вони припинили спільну сумісну власність на квартиру, загальною площею 60,00 кв.м., житловою площею 23,30 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка була набута під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі і належала їм на праві спільної сумісної власності подружжя та визначили, що кожному належить по 1/2 частці (арк.68-69). Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що під час перебування в шлюбі, сторонами в 2011 році було придбано автомобіль марки KIA SORENTO, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER]. За інформацією Регіонального сервісного центру МВС України в Запорізькій області від 06.10.2016р. та 08.12.2016р. (арк.49-52, 156) вказаний автомобіль, який був зареєстрований на [PERSON], поставлений на облік 27.08.2011р., знятий з обліку 16.04.2014р. для продажу. Також судом встановлено та не оспорюється сторонами, що під час перебування в шлюбі, 17.04.2014р. за спільні кошти сторін, в т.ч. отримані від реалізації автомобілю марки KIA SORENTO, було придбано автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, легковий седан, чорного кольору, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], який був зареєстрований на [PERSON] За інформацією Регіонального сервісного центру МВС України в Запорізькій області від 06.10.2016р. та 08.12.2016р. (арк.49-52, 156) на вказаний автомобіль 17.04.2014р. було видано тимчасовий талон, автомобіль поставлений на облік 07.08.2016р., реєстраційний державний номер [NUMBER], а 20.07.2016р. автомобіль перереєстрований на іншого власника. Згідно з договором від 20.07.2016р. [PERSON], від імені якого за дорученням діяв [PERSON], продав, а [PERSON] купив автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, легковий седан, чорного кольору, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER], вартістю 49000,00грн. (арк.54). Згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Експерт оцінка плюс» від 30.06.2016р. про оцінку транспортного засобу марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], ринкова вартість вказаного транспортного засобу станом на 30.06.2016р. становить 49000,00грн. (а.с.95-117). Згідно довідки суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Земля Плюс 2006» №7331/13 від 13.07.2016р. середньоринкова вартість транспортного засобу станом на 12.07.2016р. становить: марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, легковий седан - 268650,00грн.; марки KIA SORENTO, 2011 року випуску, легковий внедорожник - 460510,00грн. (а.с.70-75). Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №26/01 від 26.01.2017р. (арк.159-171), проведеної на підставі ухвали Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 14.12.2016р., станом на момент проведення експертизи: - середньоринкова (довідникова) вартість колісного транспортного засобу марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, легковий седан, 1794 куб.см., чорного кольору, складає 309721,00грн.; - можлива ринкова вартість колісного транспортного засобу марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, легковий седан, 1794 куб.см., чорного кольору, з урахуванням документів, які містяться в матеріалах справи щодо технічного стану вказаного транспортного засобу (фотокарток, звіта про оцінку транспортного засобу тощо) може складати 272554,48 грн. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтримав складений експертний висновок №26/01 від 26.01.2017р., дав повні, обґрунтовані та вичерпні відповіді на поставлені запитання представника відповідача [PERSON] Пояснив, що середньоринкова (довідникова) та імовірна ринкова вартість автомобілю TOYOTA AVENSIS визначені відповідно до Методіки товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, з використанням визначених в ній методичних підходів та іншої нормативної і довідкової інформації. Безпосередній огляд транспортного засобу він не проводив. Для визначення можливої ринкової вартості автомобілю TOYOTA AVENSIS ним використовувались документи, які містяться в матеріалах цивільної справи, зокрема, звіт суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Експерт оцінка плюс» від 30.06.2016р., в т.ч. інформація про технічний стан транспортного засобу, фотокартки транспортного засобу, як це визначено в ухвалі суду про призначення експертизи. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Так, згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ст.60, 61 СК України майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою іншого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласником виключно за взаємною згодою. Згідно з ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майно після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядженням майно, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє (п.19); поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п.22); вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (п.23,24); у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п.30). Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв'язку з точки зору достатності, достовірності, належності та допустимості, суд вважає встановленим та доведеним, що в період зареєстрованого шлюбу в 2011 році, сторони придбали автомобіль марки KIA SORENTO, 2011 року випуску, який є їх спільною сумісною власністю і яким вони мали право розпоряджатися за взаємною згодою. Також судом встановлено, що до моменту фактичного припинення шлюбних відносин сторін, 16.04.2014р. автомобіль марки KIA SORENTO, 2011 року випуску, був відчуджений та за отримані від відчудження вказаного автомобілю кошти, в інтересах сім'ї сторін, 17.04.2014р. був придбаний автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску. При вирішенні справи суд враховує, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.58,59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст.10,60 ЦПК України). Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні представники відповідача не заперечували проти того, що обидва автомобілі дійсно придбані в період шлюбу за спільні кошти сторін, використовувались в інтересах їх родини. Тобто факт належності зазначених автомобілів сторонам на праві спільної сумісної власності не оспорююється, сторонами визнається, у зв'язку з чим ці обставини відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином спору щодо належності сторонам спірних автомобілів на праві спільної сумісної власності фактично не існує. Цей факт сторонами визнається і не оспорюється. Крім того, обома сторонами не оспорюється і підтверджується інформацією Регіонального сервісного центру МВС України в Запорізькій області, що після припинення сторонами шлюбних відносин та розірвання шлюбу, 20.07.2016р. автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, відчужений відповідачем [PERSON], на час розгляду справи у володінні, користуванні сторін не знаходиться. При цьому суд враховує, що розпорядження спільним сумісним майном, в т.ч. і після розірвання шлюбу, повинно відбуватись за взаємною згодою подружжя. В судовому засіданні представник позивачки заперечує той факт, що відчуження обох автомобілів: марки KIA SORENTO та марки TOYOTA AVENSIS відбулось з відома та згоди позивачки, що сторони спільно отримали грошові кошти від їх продажу і повністю спільно розпорядились ними в інтересах родини, посилаючись на те, що відчуження автомобіля TOYOTA AVENSIS відбулось вже після припинення шлюбних відносин, а кошти від відчуження автомобілю марки KIA SORENTO лише частково були використані в інтересах родини, а саме - на придбання іншого спірного автомобілю, інша частина була використана відповідачем на власний розсуд, хоча не заперечує, що сторони в цей час спільно мешкали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Представники відповідача наполягають на обізнаності позивачки щодо факту продажу автомобіля марки KIA SORENTO та використання отриманих від цього коштів на спільні потреби, зокрема, придбання другого спірного автомобілю. Оцінюючі вищевказане, беручи до уваги, що відчуження автомобілю марки KIA SORENTO відбулось в квітні 2014р., тобто під час шлюбних відносин сторін, коли сторони спільно мешкали, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, враховуючи також, що внаслідок продажу вказаного автомобіля був придбаний інший автомобіль в інтересах родини, суд приходить до висновку, що розпорядження спільним сумісним майном, а саме вказаним транспортним засобом, відбувалось за взаємною згодою подружжя, з відома та згоди позивачки, отримані від його реалізації кошти витрачені в інтересах сім'ї за згодою подружжя. Належних та допустимих доказів тому, що відчуження вказаного спірного автомобілю здійснено відповідачем без відома та згоди позивачки, і грошові кошти від відчуження вказаного спільного майна, або певна їх частина, використані не в інтересах сім'ї, позивач та її представник в порушення вимог ст.10, 60 ЦПК України суду не надали. В зв'язку з цим, суд вважає необґрунтованими та безпідставними вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь ? частини коштів, які становлять різницю між вартістю спірних автомобілів після реалізації автомобіля KIA SORENTO в сумі 93977,76 грн. Щодо спірного автомобіля марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, то в судовому засіданні представники відповідача фактично не заперечували проти того, що відповідач здійснив продаж цього автомобіля в липні 2016р., після розірвання шлюбу, без згоди позивачки, виручені від продажу грошові кошти витратив на власні потреби. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача [PERSON] про те, що вказане майно подружжя розподілило шляхом укладання договору про поділ спільного майна подружжя 16.12.2015р., в зв'язку з чим було вчинено нотаріально посвідчений договір, за яким відповідач відмовився на користь позивачки від своєї половини набутої під час шлюбу квартири, а взамін у його власність залишилось авто марки TOYOTA AVENSIS. В даному випадку з договору про поділ спільного майна подружжя від 16.12.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького МНО Якіб»юк Ю.А., реєстровий №3623, укладеному між сторонами, єдиним предметом договору є квартира за адресою: [ADDRESS]. Договором було визначено, що кожному зі сторін фактично належить на праві власності по 1/2 частці вказаної квартири. Долю іншого спільного майна подружжя вказаний договір не містить. Таким чином, належних та допустимих доказів, що між сторонами було укладено договір про поділ майна подружжя, предметом якого є автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, відповідачем та його представником не надано. Отже, суд вважає встановленим та доведеним, що розпорядження спільним сумісним майном - автомобілем марки TOYOTA AVENSIS, відбулось не за взаємною згодою сторін, а самостійно відповідачем, без відома та згоди позивачки. При цьому суд, з урахуванням відсутності автомобіля марки TOYOTA AVENSIS на даний момент, вважає законними вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості її частки в зазначеному майні. При цьому, суд приймає частки сторін рівними - кожному по 1/2. Визначаючи розмір грошової компенсації, суд виходить з того, що вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З пояснень представників сторін в судовому засіданні вбачається, що згоди щодо визначення вартості автомобілю марки TOYOTA AVENSIS сторони не досягли. При ухваленні даного судового рішення суд бере за основу як належний та допустимий доказ на підтвердження вартості спірного майна висновок судової автотоварознавчої експертизи №26/01 від 26.01.2017р., проведеної на підставі ухвали суду за клопотанням представника позивачки. Так, згідно цього висновку середньоринкова (довідникова) вартість транспортного засобу марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, легковий седан, 1794 куб.см., чорного кольору, на момент проведення експертизи складає 309 721,00грн. Визначити дійсну ринкову вартість цього автомобілю не представляється можливим через його відчуження третій особі, фактичне місцезнаходження цього автомобіля невідомо. Однак, відповідно до вищевказаного експертного висновку ринкова вартість колісного транспортного засобу марки TOYOTA AVENSIS, 2007 року випуску, легковий седан, 1794 куб.см., чорного кольору, з урахуванням документів, які містяться в матеріалах справи щодо технічного стану вказаного транспортного засобу (фотокарток, звіта про оцінку транспортного засобу тощо), на момент проведення експертизи, може складати 272 554,48 грн. Таким чином, суд вважає необхідним при визначенні розміру грошової компенсації прийняти за основу вартість автомобілю TOYOTA AVENSIS в розмірі 272 554,48 грн., оскільки така імовірна вартість визначена експертом з урахуванням документів, що стосуються технічного стану вказаного транспортного засобу, які містяться в матеріалах справи, зокрема, звіту суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Експерт оцінка плюс» від 30.06.2016р., наданого представниками відповідача. Судом не приймаються до уваги доводи представників відповідача, що вартість автомобіля TOYOTA AVENSIS повинна визначатись за ціною на момент фактичного його відчуження, яка зазначена в договорі купівлі-продажу та в звіті суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Експерт оцінка плюс» від 30.06.2016р., оскільки, як вже зазначалось, вартість спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу, повинна визначатись на момент розгляду справи судом і така варість визначена в експертому висновку, який виконано за ухвалою суду. Належних підстав для визнання необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в правильності висновок судової автотоварознавчої експертизи №26/01 від 26.01.2017р. у даній справі, представники відповідача [PERSON] суду не довіли. Експертний висновок містить докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. Експерт є кваліфікованим спеціалістом в цій галузі, та має відповідне кваліфікаційне свідоцтво, попереджений про кримінальну відповідальність. Суду не надано жодного доказу, який ставить під сумнів компетенцію експерта або свідчать про неправильність висновку. Оцінивши висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, що дає підстави суду прийняти вказаний висновок експертизи належним і допустимим засобом доказування у даній справі, оскільки він містить інформацію щодо предмета доказування, одержаний у порядку, встановленому законом. Таким чином, вартість 1/2 частки у вказаному автомобілі та відповідно розмір грошової компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 136 277,24 грн. (272 554,48 грн. : 2). Позовна вимога [PERSON] про поділ спільного сумісного майна з виділом спірних транспортних засобів відповідачу [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що спірні автомобілі у власності сторін на момент розгляду справи не перебувають, були відчужені третім особам, що виключає можливість їх поділу між сторонами та виділення цього майна в натурі відповідачу. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1362,77грн. (136277,24грн. х 1%). Щодо вирішення питання про компенсацію експерту [PERSON] витрат за виклик до суду та участь в судовому засіданні в розмірі 260,00грн., про що ним заявлено в судовому засіданні, то суд враховує, що відповідно до ч.11 ст.53 ЦПК України експерт має право на оплату виконаної роботи та на компенсацію витрат, пов'язаних з проведенням експертизи і викликом до суду. На підставі ст.79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. У такому самому порядку компенсуються витрати на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача. Таким чином, у розумінні ст.86, 88 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення зі сторін на користь експерта компенсації у розмірі 260 грн., оскільки експерт не є стороною по зазначеній справі, а присудження понесених і документально підтверджених судових витрат підлягає тільки стороні, на користь якої ухвалено рішення. Рішення ухвалено на користь позивача, отже, судові витрати присуджуються тільки позивачеві.

Outcome: partial