Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивачка в серпні 2020 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебуваєть у зареєстрованому шлюбі з 25.12.2020 року, мають спільну малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось, через відсутність взаємопорозуміння відносини між позивачкою та відповідачем протягом років поступово погіршувались, фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства між подружжям припинені, а відтак позивачка вимушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 21.08.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином. На адресу суду від представника позивачки - [PERSON] надійшла заява про здійснення розгляду справи у відсутності сторони позивача. Одночасно представник вказав, що не заперечує, щодо розгляду справи заочно з постановленням по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом судом належним чином за адресою, що вказана в позовній заяві. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 25 грудня 2010 року було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а/з № 2160), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з № 3199) Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення позивачки, викладені в позовній заяві, сторони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, намірів зберігати шлюб вона не має та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved