Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 травня 2017 року між нею та її дочкою [PERSON] укладено договори дарування 9/14 частки житлового будинку [ADDRESS] реєстровий номер договору 541 та 9/14 частки земельної ділянки кадастровий номер 7321086400:01:002:0030, яка знаходиться в с. Стерче Глибоцького району Чернівецької області реєстровий номер договору 543. Посилалася на те, що укладені договори не відповідали її внутрішній волі щодо правової природи правочину. Зокрема, зазначала, що вона мала на меті укласти договір довічного утримання, оскільки в силу похилого віку та за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги і догляду. Також вказувала на те, що на початку квітня 2017 року в силу похилого віку її стан здоров`я та самопочуття суттєво погіршилися, вона частково втратила зір, тривалий час хворіла різними тяжкими і хронічними захворюваннями, у зв`язку з чим неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в Глибоцькій ЦРЛ з приводу хвороби серця та зору. Зазначала, що вказані захворювання у своїй сукупності не дають їй можливості у повній мірі своєчасно та повно усвідомлювати вчинювані нею окремі дії. Вказувала, що відповідачка деякий час після укладення договорів здійснювала догляд за нею, однак, в подальшому виїхала за кордон і припинила приймати будь - яку участь у її матеріальному забезпеченні, не цікавиться її здоров`ям та повідомила, що наміру брати участь у її утриманні та догляді вона не має. Зазначаючи, що оспорювані нею договори порушують її права, оскільки в силу похилого віку і стану здоров`я, укладаючи їх мала на меті відчуження частини будинку, яке є єдиним її житлом та частини земельної ділянки на користь відповідачки лише за умови довічного утримання нею. Просила суд, ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування 9/14 часток житлового будинку [ADDRESS] , укладений 22 травня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 541. Визнати недійсним договір дарування 9/14 часток земельної ділянки площею 0,2478 га (кадастровий номер 7321086400:01:002:0030), укладений 22 травня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 543. Застосувати наслідки недійсності договорів дарування від 22 травня 2017 року, визнавши за [PERSON] право власності на 9/14 часток житлового будинку [ADDRESS] , та 9/14 часток земельної ділянки загальною площею 0,2478 га. (кадастровий номер 7321086400:01:002:0030), що розташовані в с. Стерче, Глибоцького району, Чернівецької області. 24 червня 2020 року представник відповідачки [PERSON] , [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, посилалася на те, що [PERSON] перебувала певний час за кордоном в Республіці Литва де проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] 2015 році вона повернулася в Україну, будучи вагітною, мати повідомила її, що подарує частку житлового будинку та земельну ділянку. Вказувала на те, що будучи в Україні вона почала проводити капітальний ремонт житлового будинку, щоб привести його в хороший стан. Згодом приїхав [PERSON] , вона народила дитину. Оскільки [PERSON] постійно працював в Англії, згодом в Литві він не мав можливості переїхати в Україну на постійне місце проживання, тому вони були змушені переїхати в Литву. Після від`їзду відповідачки з дитиною від другого шлюбу за кордон до другого чоловіка, остання залишала проживати в матір`ю свого сина від першого шлюбу - [PERSON] , який мав закінчувати 9-й клас, який допомагав бабусі. Окрім того вона залишила доручення на сестру [PERSON] , яка від її імені знімала гроші, що остання присилала, ходила на пошту щоб оплатити витрати за світло, купувала два рази на тиждень продукти для матері, ліки які приносила або особисто або передавала донькою. Проте в подальшому (а саме 2020 рік) позивачка від цієї допомоги відмовилась та казала, що їй нічого не треба. Окрім того, зазначила, що під час укладення даних договорів нотаріусом перевірялася дієздатність сторін. Вказує, що причиною подання позову стало погіршення стосунків між сторонами через те, що під час її перебування за кордоном, без її відома та дозволу, сільрадою було зареєстровано її брата - [PERSON] . Тому просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 15 липня 2020 року третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Л.М. направила до суду пояснення по даній справі, в яких вказала, що вона на виконання вимог законодавства, перевірила дієздатність сторін договорів дарування частки земельної ділянки від 22 травня 2017 року та договору дарування частки житлового будинку від 22 травня 2017 року - [PERSON] та [PERSON] , шляхом особистого спілкування з кожним, було роз`яснено можливість сприйняття та усвідомлення сторонами суті цих правочинів, можливість особистого підписання сторонами даних договорів, роз`яснено їх умови, правові наслідки для сторін та з`ясовано чи розуміють вони суть договорів, які збираються підписати. Жодна зі сторін будь яких заперечень, зауважень чи застережень не висловлювала та документів про наявність фізичних вад чи хвороб, що перешкоджають особистому підписанню договорів не надавали, видимі вади здоров`я були відсутні. Враховуючи вище викладене, просила суд відмовити у задоволені позову. 15 липня 2020 року представник відповідачки [PERSON] , [PERSON] подала до суду заяву про призначення комплексної судово-медичної експертизи за участі офтальмолога. 15 липня 2020 року судом задоволено клопотання представника відповідачки, призначено у справі комплексну судово - медичну експертизу за участі офтальмолога у цивільній справі №715/1081/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Л.М про визнання недійсним договору дарування частки житлового будинку та договору дарування частки земельної ділянки. Зупинено провадження по справі на час проведення експертизи. 27 січня 2021 року судом поновлено провадження у даній справі. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засідання повністю підтримали вимоги викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в її відсутності. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність. Позивачка [PERSON] допитана в судовому засіданні в якості свідка пояснила, що вона домовлялася з донькою [PERSON] , що вони укладуть договір догляду, донька буде доглядати за нею та сестрою - близнючкою, яка є інвалідом дитинства, допомагати по господарстві. Однак [PERSON] виїхала за кордон, після чого перестала допомагати, за всі комунальні послуги вона платить за власні кошти. Внук, син [PERSON] , проживав з нею, однак мало чим допомагав, а після того як пішов вчитися в навчальний заклад, переїхав жити в смт. Глибока. Також вказувала, що газети вона не читає, а виписує їх щоб розпалювати піч. Ремонти, які робила [PERSON] були не якісні, до того ж, заміну вікон в будинку, ремонт у ванній вона робила за власний кошт. Також пояснювала, що при укладенні договорів вона була присутня, однак не читала їх, оскільки не бачила та не розуміла, який саме договір вона укладає, була переконана, що то договір довічного утримання. Свідок [PERSON] пояснила, що у її бабусі [PERSON] є десять дітей, вона всім щось залишила, тому всі знали, що будинок повинен дістатися [PERSON] , яка зробила ремонти у даному будинку за свої кошти. Вказувала на те, що коли укладалися договори дарування [PERSON] була у ясному розумі, могла читати, дивилася телевізор. Згодом [PERSON] виїхала за кордон разом із дитиною та чоловіком. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] у зв`язку із похилим віком та проблемами із здоров`ям, останні 3-4 роки просить її допомагати по господарстві, дрова поколоти, почистити сад. Свідок [PERSON] пояснила, що вона разом із [PERSON] працювали у колгоспі. Останнім часом, [PERSON] дзвонила до неї, просила допомогти в приготуванні їжі. Коли вона була вдома у [PERSON] продукти були, вона готувала їй. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] повернулася за кордону в 2015 році, [PERSON] заставила її зробити ремонти в будинку та відмовитися від частки у земельній ділянці на користь сестри ( [PERSON] ). В замін мати обіцяла подарувати їй частину будинку. Окрім цього [PERSON] в 2010 році поміняла вікна в будинку за власний рахунок. Вказував на те, що у 2017 році [PERSON] під час укладення договорів була в ясному розумі, могла читати та розуміти зміст укладених договорів. З 2015 по 2017 роки [PERSON] працювала по господарстві, допомагала у всьому мамі. Після того, як поїхала за кордон висилала кошти до 07 березня 2020 року, оскільки після цієї дати [PERSON] відмовилися брати гроші від [PERSON] . Конфлікт виник у зв`язку із тим, що [PERSON] приписала у будинку без відома [PERSON] брата [PERSON] . Також вказувала на те, що між ними була домовленість, що [PERSON] має доглядати маму і хвору сестру. Свідок [PERSON] пояснив, що він та його мати [PERSON] жили разом з [PERSON] , мати доглядала за господарством та робила ремонти. Гроші на ремонти давав тато. Він перестав проживати разом з [PERSON] з осені 2020 року оскільки вона його вигнала з будинку. [PERSON] виписувала газети, читала їх в окулярах, сама могла готувати собі їсти. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] приїхала за кордону приблизно років п`ять назад, добудовувала приміщення в будинку, працювала бригада, яку вона найняла. Окрім того він допомагав робити ремонти в будинку. Крім того, пояснив, що догляд за мамою мала здійснювати [PERSON] , якій залишився будинок. Свідок [PERSON] пояснив, що після того, як [PERSON] приїхала за кордону, [PERSON] уклала договір, казала, що [PERSON] повинна доглядати за нею та сестрою. [PERSON] читала газети в окулярах, в неї були проблеми з одним оком, проте на інше вона бачила. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] казала, що будинок повинен дістатися [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи із наступного. Судом в становлено, що [PERSON] на підставі рішень Глибоцького районного суду Чернівецької області (справа №2-922/09 від 02 грудня 2009 року та справа №715/2313/16 від 22 грудня 2016 року) на праві приватної спільної часткової власності належало 9/14 (дев`ять чотирнадцятих) часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в будинку [ADDRESS] , загальною площею 80,10 кв. м., у тому числі житловою - 28,10 кв.м., а також право на 9/14 (дев`ять чотирнадцятих) часток присадибної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,2478 га (кадастровий номер 7321086400:01:002:0030 ), яка розташована за вищевказаною адресою. 22 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 9/14 частки житлового будинку [ADDRESS] реєстровий номер договору 541 та договір дарування 9/14 частки земельної ділянки кадастровий номер 7321086400:01:002:0030, яка знаходиться в с. Стерче Глибоцького району Чернівецької області реєстровий номер договору 543, які були посвідченні приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Л.М. Встановлено, що відповідачка [PERSON] з 2017 року постійно проживає з чоловіком та неповнолітньою дитиною у Литві, що визнається учасниками процесу. Позивачка [PERSON] та її донька [PERSON] , що є інвалідом дитинства, проживають разом у спірному будинку. При чому остання є власником 5/14 його часток. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивачки, її стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивачки спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачкою проживання в спірному житловому будинку після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачкою фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивачки, її стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивачки спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачкою проживати в спірному житловому будинку після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №715/856/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що позивачка на час укладення угод мала повних 72 роки, хворіла на ішемічну хворобу серця, дифузорний кардіосклероз; постійну фібриляцію передсердець, тахісистолічну форму; серцеву недостатність ІІ А ст. ФК (функційний клас) ІІІ; ангіономію сітківки; ЦАДЕ ІІ вестибуло - атактичний синдром, а отже, як особа похилого віку, що мала ряд захворювань вона потребувала стороннього догляду та допомоги, що встановлено і під час розгляду справи. З пояснень [PERSON] вбачається, що між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про те, що вона візьме на себе цей обов`язок, за що [PERSON] подарує [PERSON] 9/14 частки житлового будинку [ADDRESS] та 9/14 частки земельної ділянки кадастровий номер 7321086400:01:002:0030, яка знаходиться в с. Стерче Глибоцького району Чернівецької області. Тому підписуючи у нотаріуса договір вона не читала його, вважаючи що укладає договір з умовою догляду. Сама відповідачка в судовому засіданні не приймала участі та пояснень щодо відсутності такої домовленості не надала. Письмові пояснення надані її представником [PERSON] у вигляді відзиву на позов та показів в судовому засіданні зводяться до аналізу змісту нотаріального посвідченого договору дарування та напряму такої домовленості не спростовують. Нотаріус, яка посвідчувала угоду, в своїх письмових поясненнях вказувала, що роз`яснювала сторонам усі наслідки укладення такої угоди, жодних заперечень під час підписання не було. Разом з тим, встановлено, що після укладення угод [PERSON] продовжує проживати у житловому будинку, який є її єдиним житлом. [PERSON] за станом здоров`я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погодилася на передачу частки житлового будинку, який є його єдиним житлом та у якій вона продовжує проживати після укладення договору дарування, у власність відповідачки лише за умови довічного утримання, укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачкою. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки, діти позивачки [PERSON] , [PERSON] вказували на те, що доглядати за пристарілою мамою мала здійснювати саме відповідачка і їй має залишитися хата, що свідчить про те, що позивачка мала певні сподівання на те, що відчужуючи будинок на користь своєї молодшої доньки, вона отримає довічний догляд за нею. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення позивачки не було спрямоване на добровільне та безоплатне відчуження належного їй майна на користь обдарованої [PERSON] . Встановлені обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору дарування в порядку статті 229 ЦК України, оскільки порушене право, відповідно до вимог ст.16 ЦК України, може бути відновлене судом шляхом визнання угоди недійсною лише з однієї, з передбачених законом підстав. Відповідно до ч.1 ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно висновку експерта №125 від 24 грудня 2020 року, комісія експертів не вбачає наявність факторів, які б заперечували можливість читання [PERSON] друкованого тексту з розміру літер «12» в під експертний період (22 травня 2017 року). Разом з тим, на думку суду, вказані обставини не спростовують висновків суду про те, що позивачка помилялася в самі природі укладеного нею договору, адже підставою для задоволення позовних вимог являється не хвороба [PERSON] пов`язана із захворюванням органів зору, що унеможливлює читання, а не правильне розуміння [PERSON] правової природи правочину, що ввело її в оману та унеможливило захист та реалізації її прав в спосіб, який вона передбачала під час укладення договору дарування. Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що її довірителькою було проведено ремонт у будинку позивачки, оскільки проведення таких робіт не свідчать про намір позивачки укласти саме договір дарування. При чому ремонтні роботи проводилися до укладення оспорюваних договорів. Одночасно підлягає задоволенню і вимога про застосування наслідків недійсності угоди, адже реституція відповідно до правил ст. 216 ЦК підлягає застосуванню судом за вимогою однієї з сторін оспорюваної угоди. Причому реституція має бути проведене саме шляхом передачі у власність позивачки [PERSON] та скасуванням державної реєстрації права власності відповідачки, оскільки відповідно до частини другої ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч.6 ст. 37 цього закону, до Державного реєстру вноситься запис про скасування держаної реєстрації прав. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved