Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивачка звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ в натурі частки майна, що є в спільній частковій власності, мотивуючи свої вимоги, тим, що їй на праві приватної власності належить 7/20 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Підтвердженням цього є договір дарування, посвідчений 22.03.1989 р. за № 1-2137 Мелітопольською державною нотаріальною конторою та договір купівлі-продажу, посвідчений 23.01.1991 р. за № 2-213 Мелітопольською державною нотаріальною конторою. Відповідачці [PERSON] належить 9/50 часток, відповідачці [PERSON] належить 9/50 часток та відповідачу [PERSON] належить 29/100 часток зазначеного житлового будинку. Це підтверджується листом КП ММБТІ від 20.03.2012 р. № 1387. Також за домоволодінням закріплено земельну ділянку, площею 672,40 кв.м., кадастровий номер 2310700000:02:018:0194). Таким чином належний сторонам по справі на праві власності житловий будинок [ADDRESS] є їх спільною частковою власністю. Посилаючись на те, що між нею та відповідачами з питання володіння та користування будинком, виникають суперечки. Крім того, має бажання здійснити відчуження своєї частки будинку, однак в зв'язку з тим, що земельна ділянка приватизована нотаріус не має можливості без виділу оформити договір купівлі-продажу. З-за таких обставин просить суд здійснити виділ в натурі частки свого майна. В судове засідання позивачка не з'явилася але на адресу суду від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідачі не з'явилися, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутністю від них не надходило. Через неявку відповідачів у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивачці, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їхньої відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та перевірено доказами, що сторони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS], в якому [PERSON] є власницею 7/20 частини житлового будинку [ADDRESS]. Це підтверджується договором дарування, посвідчений 22.03.1989 р. за № 1-2137 Мелітопольською державною нотаріальною конторою та договором купівлі-продажу, посвідчений 23.01.1991 р. за № 2-213 Мелітопольською державною нотаріальною конторою (а.с. 5-8). Відповідачці [PERSON] належить 9/50 часток, відповідачці [PERSON] належить 9/50 часток та відповідачу [PERSON] належить 29/100 часток зазначеного житлового будинку. Це підтверджується листом КП ММБТІ від 20.03.2012 р. № 1387 (а.с. 13). Відповідно до ст. ст. 364, 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі їх частки з майна, що знаходиться в спільній сумісній власності. Оскільки добровільно розділ спільного сумісного майна між сторонами не відбувся, не був визначений порядок користування земельною ділянкою, позивачка обґрунтовано звернулася з позовом до суду. Як роз'яснив Верховний Суд України в п.6 Постанови № 7 від 4.10.1991 р.(із змінами), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом(квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У справі за клопотанням позивачки була проведена судова будівельно-технічна експертиза, за результатами якої суд отримав висновок № 1939 від 15.04.2014 року, про що свідчить копія ухвали від 25.11.2013 року. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи запропонований один варіант виділу будинку в натурі та один варіант визначення порядку користування земельною ділянкою, (а.с.42-60). Спірний житловий будинок та земельну ділянку необхідно розділити у відповідності до варіанту, запропонованого у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1939 від 15.04.2014 р., виходячи, що для даного варіанту поділу житлового будинку переобладнання не проводяться. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно із ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ст.120 ЗК України). Пункти 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» містить роз'яснення, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Враховуючи викладені обставини, виходячи з принципу доцільності, враховуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність прийняття за основу варіанту поділу житлового будинку, який вказаний у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1939 від 15.04.2014 р. При цьому суд бере до уваги, що саме такий варіант поділу житлового будинку та встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою є єдиними і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази в сукупності, суд дійшов до висновку про те, що позов [PERSON] про виділ в натурі частки майна, що є в спільній частковій власності, заявлений обґрунтовано та підлягає задоволенню, виходячи з встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Outcome: approved