Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, зазначивши у позовній заяві, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.11.2002 р., є власником житлового будинку [ADDRESS]. За цією ж адресою мешкає її колишній чоловік - відповідач [PERSON], шлюб з яким розірвано рішенням суду від 28.10.2013 р. Відповідач, мешкаючи у її будинку, зловживає алкогольними напоями, б'є її, унеможливлюючи, таким чином, спільне проживання у будинку та перешкоджаючи їй користуватись своїм майном. Відповідача неодноразово було засуджено за спричинення їй тілесних ушкоджень. Посилаючись на ст.ст. 386, 391 Цивільного кодексу України, просить суд усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку. У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, надавши пояснення. аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що будинок вони перебудовували та поліпшували під час шлюбу за спільні кошти, він зареєстрований у ньому та вважає вимоги Позивача незаконними. Почувши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступні встановлені судом обставини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.11.2002 року ВАВ№517722, Позивачка є власницею житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач дійсно неодноразово вчинював відносно позивачки насильницький злочин - спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, за що був засуджений вироками Старобешівського районного суду від 28.08.2013 р. та від 10.10.2013 р. за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України. Згідно до рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 28.10.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Отже сторони станом на момент існування спірних правовідносин у шлюбі не перебувають і не є членами однієї сім'ї. Надані Позивачкою документи, щодо лікування Відповідача препаратом «Депо-нарканті», слід визнати такими, що не стосуються безпосередньо предмета позову, оскільки характеризують лише стан здоров'я Відповідача. Згідно до ч.1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно до ч.3 ст.386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно до ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Отже, законодавство пов'язує можливість проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] з волею власника будинку. Задовольняючи позовні вимоги, суд також виходить з положень статей 116, 150 Житлового кодексу України, згідно до яких, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Крім того, особи, що проживають у житловому приміщенні, систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку. а заходи громадського спливу виявилися безрезультатними, виселення винних проводиться без надання іншого житла.

Outcome: partial