Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з нього аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття та на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення їх сином [PERSON], [INFO], трьох років. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем уклала шлюб 10 листопада 2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З моменту укладення шлюбу життя у них з відповідачем не склалося, через постійні конфлікти на побутовому рівні. Чоловік часто її принижував та ображав. Часто [PERSON] лаявся та кричав на мене, погрожував застосувати фізичне насильство. Через рік спільного проживання вона змушена була залишити відповідача і піти жити з дитиною до своєї матері. Вона неодноразово зверталася до міліції через постійні погрози з його боку та спроби проникнення в її житло через виламування дверей, биття вікон. Оскільки з листопада 2013 року вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між нами фактично припинилися. На сьогоднішній день їх спільна дитина проживає разом із нею, вона самостійно її утримує та виховує. Відповідач ухиляється від обов'язків щодо утримання дитини. Тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитиною та до досягнення дитиною трьох річного вікую В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 10листопада 2012 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 3010. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER]виданого Відділом РАЦСу Шевченківського РУЮ у м. Києві. Сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини в листопаді 2013 року внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, психологічної несумісності. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Проте, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів, виходячи з наступного. Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Відповідно до ч. ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Разом з тим, позивачкою не доведено те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання. У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. За таких обставин вимоги про стягання аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, не підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини в частці від заробітку відповідача. Між тим, доказів того, що відповідач працює суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки, відповідно до ст. 11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, заяв щодо зміни предмету позову в порядку ст. 31 ЦПК України від позивача не надходило, суд вважає такими що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial