Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 15.11.2008 року між сторонами був зареєстрований шлюб, від якого сторони мають дитину [PERSON], [INFO] Як було зазначено, між сторонами спільне життя не склалось, у звязку з різними поглядами на життя, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше збереження сімї вважає неможливим, а також зазначила, що відповідач не приймав участь у вихованні сина, тому просить розірвати шлюбу, а також залишити проживати дитину разом з нею. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву в якій позовні вимоги визнав та проти розірвання шлюбу, а також стосовно проживання дитини, після розірвання шлюбу, разом з позивачем не заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 15.11.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1914, відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 109090( а.с. 8). Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами спільне життя не склалось, у звязку з різними поглядами на життя, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше збереження сімї між сторонами неможливе і суперечить інтересам позивача. За таких обставин, оскільки сім'я носить лише формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Як встановлено, від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] ( а.с. 12). Статтею 141 СК України закріплено рівність прав та обов'язків матері та батька щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 161 ч. 1 СК України, якщо батьки не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що в судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги щодо залишення їх спільної дитини проживати разом з позивачкою, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються судом відповідно до ст. 88 ЦПК України, у звязку з чим, суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачеві всі понесені та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved