Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, який було уточнено, до [PERSON] про визнання сумісно набутим майном [PERSON] та [PERSON] кошти, які були розміщені в Південному ГРУ ПриватБанку відповідно до договору про депозитний вклад від 30 вересня 2004 року та договору про депозитний вклад від 01 листопада 2004 року; про здійснення розподілу спільних коштів та визнання за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на грошові кошти у розмірі 219 000 гривень та стягнення з [PERSON] на її користь грошової суми у розмірі 219 000 гривень, посилаючись на те, що [INFO] року помер [PERSON], єдиним спадкоємцем за заповітом від 29 квітня 2008 року є [PERSON], якій перейшли всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі, у 2004 році відповідачем [PERSON] були укладені договори про депозитний вклад з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 438 000 гривень. Оскільки дані договори були укладені під час зареєстрованого шлюбу, то грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя, вважає, що, 1/2 частина цих коштів має входити до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що майнові права на грошові кошти, які містилися на вказаних депозитних рахунках перебували у заставі на підставі договору застави №157/Т від 02.11.2004 року. Даним договором застави забезпечувалося виконання зобов'язань за кредитним договором №157 від 02.11.2004 року. Внаслідок невиконання зобов'язань за кредитним договором, грошові кошти, що містилися на депозитних рахунках були стягнуті на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» ще у 2004 році, що підтверджується відповідними договорами, листами ЗАТ КБ «ПриватБанк», обставинами, встановленими заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2013 року. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення сторін, вважає позов [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.12.1990 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який було розірвано 10.11.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 10.11. 2009 року, актовий запис №203, яке видане Першим Приморським відділом РАЦСу Одеського міського управління юстиції 08.12.2009 року. 29 квітня 2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3782, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що йому буде належати на момент смерті і за що він за законом буде мати право, заповів онучці [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис №477, видане Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2004 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про депозитний вклад «Копилка» №SAMDN01000001305975 на суму 167 120,56 гривень. Крім того, 01.11.2004 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про депозитний вклад «Стандарт» №SAMDN01000001448812 на суму 278 000,00 гривень. 02.11.2004 року між [PERSON], як заставодавцем по кредитному договору №157 від 02.11.2004 року та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір застави №157/Т майнових прав на отримання грошових коштів по депозитним договорам №SAMDN01000001305975 від 30.09.2004 року, №SAMDN01000001448812 від 01.11.2004 року та №SAMDN01000000423539 від 13.02.2004 року. Письмову згоду на укладення договору застави 157/Т від 02.11.2004 року майнових прав на отримання грошових коштів по депозитним договорам між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON], про що свідчить його підпис у зазначеному договорі. Також, 02.11.2004 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір №157/Т/U про відступлення права вимоги на отримання грошових коштів за вказаними депозитними договорами. Внаслідок невиконання позичальником - Спільним Українсько-Німецьким підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю туристично-комерційною фірмою «Юджінія - Тревел ЛТД» зобов'язань по кредитному договору №157 від 02.11.2004 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору застави 157/Т від 02.11.2004 року та договору №157/Т/U від 02.11.2004 року про відступлення права вимоги здійснив списання грошових коштів з депозитних рахунків [PERSON] №SAMDN01000001305975 від 30.09.2004 року, №SAMDN01000001448812 від 01.11.2004 року та №SAMDN01000000423539 від 13.02.2004 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» Дана обставина підтверджується листом філіалу «Южне ГРУ» ПриватБанку від 08.11.2004 року №Р.06.01.00.08.0.1.0.-22/14802. Крім того, дані факти встановлені в рішенні Приморського районного суду м.Одеси від 11 липня 2013 року по справі №2-1374/11. Також, згідно листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.11.2017 року №20.1.0.0.0/7-20171109/1515, депозитний договір від 30.09.2004 року №SAMDN01000001305975 та депозитний договір від 01.11.2004 року №SAMDN01000001448812 перебувають у стані - розірванні. З моменту розірвання договорів пройшло більше 10 років. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже, жодних прав на зазначені грошові кошти ні [PERSON], ні померлий [PERSON] не мають, а тому вони не можуть входити до складу спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, враховуючи вищенаведене, відсутні підстави для визнання грошових коштів, які містилися на депозитних рахунках від 30.09.2004 року №SAMDN01000001305975 та від 01.11.2004 року №SAMDN01000001448812 спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.ст.1216, 1217,1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, дані грошові кошти, що містилися на депозитних рахунках від 30.09.2004 року №SAMDN01000001305975 та від 01.11.2004 року №SAMDN01000001448812 не могли входити до складу спадщини після смерті [PERSON] оскільки він сам жодних прав на ці кошти не мав. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом. Розгляд і вирішення справ у судах здійснюється на засадах змагальності сторін та рівності прав в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом ї переконливості, про що наголошують ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які звернулися до суду відповідно до вимог ЦПК України і тільки в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 81 ЦПК України зобов'язує сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У зв'язку з викладеним суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, про визнання права приватної власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: dismissed