Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищенаведеним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. 1980 року її мати [PERSON] побудувала житловий будинок [ADDRESS], на земельній ділянці виділеної їй з цільовим призначення м для будівництва та обслуговування житлового будинку. Будинок не відноситься до колгоспного двору. 30.10.1986 року остання одружилась та взяла прізвище чоловіка «[PERSON]». [INFO] [PERSON] померла. За життя заповіту не складала. На момент смерті проживала одна. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги являється її донька - позивачка [PERSON], яка прийняла спадщину. Нотаріус своє постановою відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, мотивуючи ненаданням правовстановлюючих документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право приватної власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Позивачка в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Натомість її представник надав суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання свого представника не направляв. Проте до суду надійшла від них заява в якій просив розглянути справу у їхній відсутності, також зазначивши, що не заперечують проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] 30.10.1986 року уклала шлюб з [PERSON], внаслідок чого остання взяла прізвище чоловіка «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.10.1986 року. Як вбачається з витягів погосподарських книг Лунківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, за [PERSON] рахується житловий будинок [ADDRESS]. Будинок побудований 1980 року на земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Суспільна група господарства входить до категорії робочого типу. [INFO] у віці 60 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього серії [NUMBER], а отже відкрилась спадщина на наведене спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У випадку відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 82/2016 заведеної відносно спадкового майна [PERSON] судом встановлено, що остання за життя заповіту не складала, у зв'язку з чим спадкування проводиться за законом. На момент смерті спадкодавець проживала сама. Позивачка являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на підставі рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 12.10.2016 року №714/757/16-ц про надання їй додатково строку для подання заяви про прийняття спадщини. Інших осіб які б прийняли спадщину та які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні відсутні. Згідно постанови приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального кругу Єнакаке Ю.А. №245/02-31 від 17.11.2016 року, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, мотивуючи ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, та докази якими обґрунтовуються підстави позову, прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. В період будівництва житлового будинку, питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що втратив чинність згідно Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За даними нормативно-правовими актами, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт будови ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції»). Згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку є (форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1) «Погосподарська книга». Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Запис [PERSON] в книзі погосподарського обліку в якості голови двору підтверджує факт належності будинку під [ADDRESS], саме їй. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що остання за життя у встановленому законом порядку набула право власності на спірний житловий будинок. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 14.11.2016 року на спірне домоволодіння був складений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил та інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна не є самочинним, так як побудований до 05.08.1992 року. Згідно даних технічного паспорту, спірне домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 68,50 кв.м., у тому числі житловою площею 46,10 кв.м., сараїв літ. літ. «Б», «В», криниці №1, воріт №2, огорожі №№ 3,4. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а позивач в свою чергу прийняв спадщину, однак не може оформити її на себе через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню На підставі наведеного,

Outcome: approved