Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В уточнення позовних вимог вказала, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.02.1993р. Рішенням Снятинського районного суду від 30.03.2015р. їх шлюб було розірвано, оскільки [PERSON] зловживав спиртними напоями та в нетверезому стані влаштовував скандали. У грудні 2016 року відповідач вибув з належного позивачці будинку, однак добровільно знятись з реєстрації не бажає, тому [PERSON] вимушена звернутися до суду із даним позовом. Позивач подала до суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, просила позов задоволити, на заочний розгляд справи згідна. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився повторно, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, суд прийшов до такого переконання з слідуючих міркувань: Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна на праві приватної власності [PERSON] належить житловий будинок загальною площею 30,3, житлова площа 20,4, що в [ADDRESS] З довідки від 08.12.2017 р. № 1182, виданої Прутівською сільською радою, слідує, що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який фактично в даному господарстві не проживає з грудня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із наведеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у належному позивачці житловому будинку понад 1 рік, тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання у цьому будинку. На підставі ст.319, 405 ЦК України,

Outcome: approved