Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що відповідачка по справі її дочка, яка 11.02.2003, вже не перебуваючи у шлюбі, народила сина [PERSON]. Відомості про батька дитини вказано згідно з ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері. Дитина з народження зареєстрована та проживає разом з нею по вул. Шевченка, 34 в с. Довге Стрийського району Львівської області. Останні пять років [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, підтримує стосунки з особами з кримінальним минулим. В березні 2017 року відповідачка пішла з дому і не повернулася, що змусило її звернутися до Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області про розшук останньої та встановлення місця її перебування. [PERSON] усунулася від виховання сина, не дбає про нього, не утримує, не цікавиться його життям, здоровям, навчанням, не спілкується з ним. Всі обовязки по вихованню та утриманню дитини несе вона. Працівники поліції розшукали відповідачку, однак остання повідомила, що не бажає відвідувати сина та визнала факт ухилення від обовязків по його вихованню. Крім цього, постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.05.2013 відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обовязків у вигляді попередження. Таким чином, дитина залишилася без батьківського піклування та опіки, а тому вона звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду повторно не зявилася, про причину неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за її відсутності на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи Служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Стаття 51\~Конституції України визначає, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є матірю відповідачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-СГ №360374 від 23.09.1983 /а.с. 8/. У свідоцтві про народження № 287083 від 24.02.2003 батьками [PERSON], [INFO], зазначено [PERSON] та [PERSON] /а.с. 10/. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00019942873 від 12.04.2018 [PERSON] є одинокою матірю відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-СГ № 109356 від 27.12.2001 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27.12.2001 /а.с. 9/. Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 4638-1617361-2018 від 15.05.2018 місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [INFO] /а.с. 13/. Відповідно до довідки Станківської сільської ради Стрийського району Львівської області № 1062 від 06.11.2018 [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [INFO]. До складу її сімї входять: сестра [PERSON], брат [PERSON], дочка [PERSON], онук [PERSON] /а.с. 14/. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 03.05.2018 зверталася до Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області з проханням розшукати її дочку [PERSON], яка в березні 2017 року вийшла з дому і не повернулася (ЄО № 4731 від 03.05.2018). Опитана по матеріалах перевірки [PERSON], жителька м. Стрия (точної адреси не надала,) пояснила, що не має постійного місця проживання, так як ночує в різних місцях у знайомих. Додала, що останній раз бачила сина [PERSON] рік назад, не відвідувала його, так як не бажала. На позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина не згідна. На підставі проведеної перевірки та зібраних матеріалів начальник Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області подав подання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] /а.с. 16-20/ З наявного в матеріалах справи листа Стрийського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді № 172 від 29.05.2018 встановлено, що 08.05.2018 [PERSON] надано соціально-педагогічні консультації щодо підтримання належних умов для розвитку і виховання сина, неприпустимості ведення аморального способу життя. [PERSON] не прислухалася до даних рекомендацій. Під час візиту у вказану сімю 16.05.2018 спільно з секретарем Станківської сільської ради [PERSON] зясовано, що [PERSON] не зявлялася за місцем проживання з 08.05.2018. Будинок був зачинений. Телефонного звязку з нею немає. Її мати [PERSON] повідомила в телефонному режимі, що дочка не поверталася додому. 17.05.2018 класним керівником [PERSON] та педагогом-організатором [PERSON] відвідано [PERSON], який повідомив, що мама вдома не зявлялася /а.с. 21/. Вказані обставини підтверджено письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], з яких встановлено, що [PERSON] участі у вихованні сина [PERSON] не бере, залишила свого сина без догляду. Вихованням дитини займається його бабуся [PERSON] у звязку з тим, що в березні 2017 року [PERSON] пішла з дому і по сьогоднішній час не повернулася /а.с. 22-23/. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків у результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Згідно з висновком органу опіки та піклування Стрийської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], затвердженим розпорядженням голови райдержадміністрації № 547 від 11.07.2018, орган опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с. 24-25/. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.\~150\~СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.\~164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. За змістом Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст.\~51\~Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст.\~17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року «Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України»). Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що відповідачка [PERSON] як мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, оскільки не цікавиться його життям, здоров'ям та навчанням, не бере участі в його вихованні, не підтримує з ним родинних зв'язків, не проявляє до нього батьківського піклування та турботи. Крім цього, судом встановлено, що позивачка [PERSON] самостійно виховує свого онука неповнолітнього [PERSON], створює належні умови для його навчання та розвитку, [PERSON] навчається у ВПУ № 34. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідачка без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, що свідчить про її байдуже ставлення до свого сина, а також беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Стрийської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON], суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає до задоволення.

Outcome: approved