Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження. Позивачка у поданій позовній заяві просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на неповнолітню дитину, а саме дочку [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 Євро щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує наступним. З відповідачем [PERSON] вона познайомилася у 2008 році, коли перебувала у Польщі, де працювала. Зазначає, що вона та відповідач почали проживати разом фактичним шлюбним життям. В подальшому вони переїхали проживати без реєстрації шлюбу до її батьків в с. Воля-Висоцька Жовківського району Львівської області. У квітні 2009 року [PERSON] повернувся до Польщі. Зазначає, що від спільного фактичного подружнього життя вона завагітніла, про що було відомо відповідачу. Вказує, що реєстрацію народження дитини було проведено 08 вересня 2009 року у Воле-Висоцькій сільській раді Жовківського району Львівської області за прізвищем, іменем та по батькові дитини - [PERSON] . У 2018 році відповідач приїхав до неї у с. Воля-Висоцька Жовківського району Львівської області та виявив бажання бути записаним батьком дитини. Вказує, що після цього вона та відповідач здійснили запис державної реєстрації народження дитини на прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] . Зазначає, що зареєструвавши дочку на своє прізвище, відповідач залишив їх та повернувся до Польщі. Позивачка стверджує, що з того часу він не цікавиться життям дитини, не надає жодних коштів на її утримання. Вказує, що до такого часу, вона одержувала допомогу від держави на дочку як одинока матір. Дитина хворіє та перебуває на обліку у Львівському обласному дитячому психоневрологічному диспансері. Зазначає, що на утримання дитини та її лікування необхідні кошти, а батько [PERSON] ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дочку, у зв`язку із чим позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. Позивачка в судове засідання не прибула, однак на адресу суду подала заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із Свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , виданого повторно 16.03.2018 року, її батько - відповідач по справі [PERSON] є громадянином Республіки Польщі. Згідно ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Оскільки відповідачем у справі є громадянин Республіки Польщі - [PERSON] , на спірні приватно-правові відносини поширюється дія Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом. Згідно ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1, ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Згідно ст. 67 цього Закону, зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право» процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України. Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні. З огляду на наведені положення закону, суд вважає, що справа підлягає вирішенню згідно положень національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. На підставі договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах 1993 року у відповідний суд Республіки Польщі було надіслано на виконання доручення Жовківського районного суду Львівської області про вручення судових документів, а саме ухвали суду про відкриття провадження у справі, повістки про призначення слухання справи, копії позовної заяви з додатками до неї, а також нотаріально посвідченого перекладу вказаних документів, [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Однак, документи із зазначеної поштової адреси в Республіці Польща були повернуті до суду без вручення адресату у зв`язку із зазначенням причини невручення: «з листа поліції випливає, що [PERSON] не проживає кілька років і не був зареєстрований у Польщі». Таким чином, оскільки були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, а тому, враховуючи що згідно ст. 130 ЦПК України, відповідач повідомлений належним чином про судове засідання, у таке не прибув, будь-яких клопотань чи відзиву на позов не подав, суд, за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно 16 березня 2018 року Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (актовий запис № 13). Судом встановлено, що дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України суд враховує наявні в матеріалах справи докази стану здоров`я дитини, а саме суд враховує, що дитина [PERSON] хворіє та перебуває на обліку у Львівському обласному дитячому психоневрологічному диспансері, що стверджено копією епікризу-виписки з історії хвороби № 519, виданої КЗ ЛОР Львівський обласний дитячий психоневроголічнийьдиспансер в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує, що позивачкою не надано суду доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на дитину в тому розмірі, в якому вона просить. Доказів на підтвердження того, що відповідач працює та одержує доходи у суду немає. Місце праці відповідача судом не встановлено, разом з тим, висновки суду про те, що відповідач має можливість виконувати обов`язки по утриманню своєї неповнолітньої дочки, як це передбачено чинним законодавством, ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки останній є працездатною особою молодого віку. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Доказів про те, що відповідач на сьогодні добровільно надає кошти на утримання неповнолітньої дочки немає, а тому, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Позивачкою заявлено вимоги про стягнення аліментів у розмірі 500 Євро щомісяця. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Водночас позивачка звернувшись до суду з позовом про стягнення аліментів не довела, що між нею та відповідачем було визначено таке грошове зобов`язання, в даному випадку зобов`язання зі сплати аліменти, в еквіваленті іноземній валюті. Враховуючи відсутність письмової домовленості між сторонами про визначення суми аліментів в еквіваленті в іноземній валюті, суд вбачає підстави для визначення розміру аліментів, що будуть стягуватись з відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в гривнях. Враховуючи всевищенаведене, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язок обох батьків на утримання дітей, те, що відповідач проявив байдужість до розгляду справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 12.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України. А тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved