Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивачка звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що вона працювала на Комунальному підприємстві «Малиновський ринок» на посаді юрисконсульта з 04.04.2016 (відповідно до наказу № 18-к/тр від 01.04.2016 року) по 9.2016, а 08.09.2016 була переведена на посаду заступника директора з основної діяльності (відповідно до наказу № 52-к/тр від 08.09.2016 року). Наказ про звільнення був виданий 25.11.2016 року. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.10.2017 року позивачку було поновлено на посаді заступника з основної діяльності на КП «Малиновський ринок», стягнуто середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення набрало законної сили. Враховуючи, що станом на 16.12.2017 року КП «Малиновський ринок» не виконало свого обов'язку в частині поновлення на роботі та виплати заробітку за час вимушеного прогулу, позивачка звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про видачу виконавчого листа для подальшого звернення до виконавчої служби. Але 29.12.2017 року [PERSON] отримала лист від КП «Малиновський ринок», в якому її повідомляли про те, що вона була поновлена на роботі з 18.10.2017 року та запропоновано подати пояснення щодо відсутності на робочому місці. [PERSON] зазначає, що до 29.12.2017 року КП «Малиновський ринок» жодним чином не повідомляло її про видання наказу про поновлення на роботі та не ознайомлювало її з даним наказом, тому вона і зверталась із заявою про видачу виконавчого листа. З наказом про поновлення на роботі [PERSON] була ознайомлена лише 02.01.2018 року, в цей же день було зроблено відповідний запис до трудової книжки. Цього ж дня [PERSON] було ознайомлено з наказом про звільнення № 01-ос від 02.01.2018. Підставою для звільнення зазначено відсутність на робочому місці без поважних причин. Враховуючи, що з наказом про поновлення на роботі [PERSON] було ознайомлено лише 02.01.2018р. вона вважає, що не можна вважати період з 18.10.2017 року по 30.12.2017 року прогулом, адже вона не була повідомлена про фактичний допуск до роботи. Звільненням без законної підстави КП «Малиновський ринок» позивачка вважає, що їй було завдано моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях, у зв'язку з порушенням її трудових прав, втрати нормальних життєвих звязків, здійснення нею додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку роботи. На підставі викладеного [PERSON] просить суд: -поновити [PERSON], на посаді заступника директора з основної діяльності Комунального підприємства «Малиновський ринок»; -стягнути з Комунального підприємства «Малиновський ринок» середній заробіток за час вимушеного прогулу; -стягнути з Комунального підприємства «Малиновський ринок» моральну шкоду в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень. 00 коп. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні, проти позову заперечував, посилаючись на встановленість факту прогулу, оскільки існують докази не зявлення позивачем на робочому місці за період з 18.10.2017 р. по 30.12.2017 р., а тому звільнення відбулось з дотриманням норм КЗпП України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та правовідносини. [PERSON] працювала на Комунальному підприємстві «Малиновський ринок» на посаді юрисконсульта з 04.04.2016 року (відповідно до наказу № 18-к/тр від 01.04.2016) по 9.2016, а 08.09.2016 року була переведена на посаду заступника директора з основної діяльності (відповідно до наказу № 52-к/тр від 08.09.2016 року). Наказ про звільнення був виданий 25.11.2016 року. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.10.2017 року позивачку було поновлено на посаді заступника з основної діяльності на КП «Малиновський ринок» та стягнуто середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення набрало законної сили. Враховуючи, що станом на 16.12.2017 року КП «Малиновський ринок» не виконало свого обов'язку в частині поновлення на роботі та виплати заробітку за час вимушеного прогулу позивачка звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про видачу виконавчого листа для подальшого звернення до виконавчої служби. Але 29.12.2017 року [PERSON] отримала лист від КП «Малиновський ринок», в якому її повідомляли про те, що вона була поновлена на роботі з 18.10.2017 року та запропоновано подати пояснення щодо відсутності на робочому місці. [PERSON] зазначає, що до 29.12.2017 КП «Малиновський ринок» жодним чином не повідомляло її про видання наказу про поновлення на роботі та не ознайомлювало її з даним наказом, тому вона і зверталася з заявою про видачу виконавчого листа. З наказом про поновлення на роботі [PERSON] від 18.10.2017 р. за № 32/1-ос, була ознайомлена лише 02.01.2018 року в цей же день було зроблено відповідний запис до трудової книжки. Цього ж дня [PERSON] було ознайомлено з наказом про звільнення № 01-ос від 02.01.2018. Підставою для звільнення зазначено відсутність на робочому місці без поважних причин. Враховуючи що з наказом про поновлення на роботі [PERSON] було ознайомлено лише 02.01.2018р. не можна вважати період з 18.10.2017 року по 30.12.2017 року прогулом, адже вона не була повідомлена про фактичний допуск до роботи. На підставі чого суд не приймає до уваги, як докази, акти зкладені у період з 18.10.2017 року по 30.12.2017 року про відсутність на робочому місці [PERSON] як на підставу її звільнення. У розумінні КЗпП України прогул це відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (п. 4 ст. 40 КЗпПУ). У звязку з чим не зрозуміло, чого ж відповідач одразу наприклад 18.10.2017 р. не звільнив позивачку за відсутність її на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня, а тягнув час та складав аналогічні акти до 30.12.2017 р. Роботодавцем порушено процедуру притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності у вигляді прогулу. Насамперед, це звільнення з ініціативи роботодавця. Про це свідчить сама назва статті 40 Кодексу законів про працю України «Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу». Оскільки прогул є також порушенням трудової дисципліни, за що статтею 147 КЗпП України передбачено притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, у т. ч. накладання такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення. Оскільки звільнення за порушення трудової дисципліни, в т.ч. за прогул, є дисциплінарним стягненням, то рішення роботодавця про обрання звільнення як заходу дисциплінарного стягнення має бути оформлено у вигляді наказу про накладання дисциплінарного стягнення. Якого відповідачем надано не було. Даний наказ готується при наявності наступних документів: рішення роботодавця про накладання стягнення; документи, що підтверджують факт відсутності працівника на роботі; пояснювальна записка працівника, який вчинив порушення трудової дисципліни. У наказі про накладання дисциплінарного стягнення, крім визначення виду стягнення, обов'язково зазначається, які саме дні є днями прогулу, а також порядок оплати (не оплати) цих днів та дата звільнення працівника. Після видання наказу про накладання дисциплінарного стягнення працівника ознайомлюють з наказом про звільнення. Але [PERSON] з наказом про накладання дисциплінарного стягнення не було ознайомлено, а лише з наказом про звільнення № 1-ос від 02.01.2018 року. Відповідно до положень частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з частиною сьомою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За змістом статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Суд не може враховувати твердження відповідача про факт належного повідомлення про поновлення [PERSON] на роботі на підставі того, що вона була присутня в судовому засіданні апеляційного суду Одеської області 17.10.2017 року коли було проголошено рішення про поновлення її на роботі, оскільки підставою для того, щоб приступити до роботи, є відповідний наказ адміністрації підприємства. Законодавством не передбачено обовязок працівника виходити на роботу наступного робочого дня після оголошення рішення про його поновлення на роботі. Працівник має протягом установленого законом строку звернутися до державної виконавчої служби з відповідною заявою про примусове виконання цього рішення. Якщо після виконання роботодавцем рішення про поновлення працівника на роботі (тобто після видання відповідного наказу) працівник фактично не приступив до роботи з вини роботодавця, а саме роботодавець несвоєчасно ознайомив працівника з наказом, не забезпечив робочим місцем, працівник має право вимагати виплатити йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дня, коли він фактично приступить до роботи. Таку вимогу роботодавець може виконати добровільно, протабелювавши працівника як такого, що приступив до роботи, або видавши відповідний наказ про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якому має зазначити причини, через які поновлений працівник не міг фактично приступити до роботи, тривалість вимушеного прогулу та розмір належної йому виплати. Якщо роботодавець відмовляється добровільно виконати вимогу працівника, останній має право звернутися з відповідною заявою до комісії по трудових спорах (якщо така створена на підприємстві) або безпосередньо до суду. Приступити до роботи це право працівника, тоді як виконати рішення про поновлення працівника на попередній роботі обовязок роботодавця. Якщо роботодавець добровільно не виконає рішення суду про поновлення працівника на роботі, змушений буде виконати його в примусовому порядку. Таким чином, не отримуючи від роботодавця повідомлення про добровільне виконання рішення [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про видачу виконавчого листа, що свідчить про бажання виконати рішення суду та приступити до виконання обов'язків. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованою вимогу позивачки про поновлення на роботі. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 ( 100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). Відповідно до штатного розпису КП «Малиновський ринок», що вступив в дію з 18.10.2017 р. і по 30.12.2017 р. посадовий оклад заступника директора з основної діяльності складав 6720 грн. на підставі чого можливо зробити розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 02.01.2018 р. по 15.03.2018 р. тобто 2 місяці та 15 днів, де середньомісячна зарплата становить 6720 гр., а середньодення ЗП становить 320 гр., (2х6720=13440 грн.; 15х320=4800; 13440+4800=18240 грн.), а всього підлягає стягненню за час вимушеного прогулу 18240 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд задовольняє її частково у розмірі 1000 грн. Моральні шкода завдана позивачці виразилася в моральних стражданнях, у зв'язку з порушенням її трудових прав, втрати нормальних життєвих звязків, здійснення нею додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку роботи. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або повноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення того законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі викладеного та

Outcome: partial