Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до вказаного відповідача, третя особа - орган опіки і піклування Новотроїцької районної державної адміністрації, мотивуючи свої вимоги тим, в період з 2004 по 2009 рік вона перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON] [INFO], яка знаходиться на її повному утриманні і проживає з нею. Відповідач інколи надає дитині подарунки. Вона має намір виїхати на тимчасове проживання до республіки Крим, що наразі входить до складу Російської Федерації для оздоровлення дитини. Відповідач не надає дозвіл на те, щоб вона забрала з собою дитину. Оскільки отримання такого дозволу передбачено діючим законодавством України, тому просить захистити права малолітньої дитини та надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] [INFO] до республіки Крим Російської Федерації в її супроводі до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] не визнав позовні вимоги, щодо виїзду дитини за кордон. Позивач вказує, що дитині необхідне оздоровлення, але доказів того, що дитина хвора не має. З його відомостей дитина здорова, що вона, в період, коли Крим не входив до Російської Федерації, вже виїзджала з матір»ю до м.Севастополь, Ялта. Дитина пояснила, що мати перебуває у співмешканні з особою, що була двічи засуджена, тому у нього є побоювання щодо безпеки дитини. Також позивач, маючи намір вивезти дитину, не надала відомостей ні щодо місця своєї роботи, ні проживання, що не дає гарантій можливості в Криму утримувати дитину і спілкуватися з нею. В задоволенні позову просив відмовити. Представник 3-ї особи Резніченко О.А. висловила думку органу опіки і піклування,що викладена у висновку. Для надання об»єктивного висновку, вони витребували інформацію з лікувального закладу, з дитячого садочку. За вказаними даними дитина на диспансерному обліку у лікарні, за час проживання в смт. Новотроїцьке, не перебувала. В дитячому садку «Дзвіночок» мати характеризується негативно, оскільки життям дитини в дитячому закладі не цікавилася, батьківські збори не відвідувала. Такі дії виконує лише батько, коли приїздить з заробітків. У 2014 році дитина дитячий садок майже не відвідувала, пропуски медичними довідками не підтверджені. У 2011 році до служби у справах дітей надходило звернення батька щодо незадовільних умов для виховання дитини за місцем помешкання матері ,яка порушувала графік щеплень, залишала без нагляду. Мати дитини не надала доказів про конкретне місце проживання дитини за кордоном,про її відвідування дитячого закладу,де буде здобувати дошкільну освіту,тому слід відмовити позивачці в наданні дозволу на вивезення дитини за кордон. Прокурор Макаренко В.С. висловив думку,що позов не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Дані відносини відносяться до цивільних, сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ч.2 ст.313 ЦК України; ст.150-155,157 Сімейного Кодексу України, п.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пп. 16-21 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою Кабміну України від 31.03.1995 року № 231, відповідно до яких за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітньої дитини за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину на проживання із тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В судовому засіданні встановлено той факт, що між сторонами існував цивільний шлюб, але починаючи з 2009 року, сторони його не підтримують . З [INFO] у них народилася дитина [PERSON],батьківство щодо якої визнано відповідачем добровільно. Місце проживання дитини визначено за згодою батьків- з матір»ю.З»ясовано,що з дитиною підтримують тісний зв»язок,крім матері, батько та дідусь з бабою. Дитина знаходиться на утриманні та вихованні матері, яка належним чином турбується про неї. Однак позивач має в республіці Крим родичів і має намір виїхати туди з дитиною, оскільки намагається її оздоровити і винайти там роботу, проживання планує в м.Севастополь у матері. Ненадання батьком дитини дозволу на виїзд малолітньої доньки за кордон, що відповідно до чинного законодавства, унеможливлює її виїзд без його нотаріально посвідченого дозволу, суд вважає правомірним. Як встановлено судом він турбується про інтереси дитини, так як мати їде за кордон і при цьому не має власного житла та роботи і невідомо на чиєму утриманні вона буде знаходиться з дитиною, яке ставлення співмешканця матері дитини до неї і дитини. Даний факт викликає у батька [PERSON] сумніви чи будуть члени сім»ї його колишньої цивільної дружини та вона виконувати свої батьківські обов'язки, щодо його малолітньої доньки, спілкуватися з нею, займатися її вихованням, піклуватися про фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечувати необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, виявляти інтерес до її внутрішнього світу, надавати дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, спілкуватися з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, сприяти засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, створювати умови для отримання дитиною освіти. Крім того республіка Крим являється тимчасово оккупованою територією і порядку офіційних зв»язків з материковою частиною України законодавчо не визначено,тому він не зможе в судовому порядку витребувати дитину назад в разі загрози її життю чи здоров»ю, визначити графік відвідувань і таке інше. Відповідно до ст. 161 ч.2 СК України, суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. З наданих матеріалів справи і показів сторін вбачається, що позивач не має в республіці Крим постійного місця проживання і роботи, не надано доказів хто буде входити до членів сім»ї матері і дитини, чи надають вони дозвіл на проживання малолітньої дитини з ними і які особисті характеризуючи дані цих осіб. У Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч.2 ст.6 СК України, малолітньою є дитина до досягнення нею 14 років, а неповнолітньою вважається дитина у віці від 14 до 18 років. Малолітня [PERSON] є особою шестирічного віку, не може самостійно обирати своє місце проживання, адже вона не досягла певного рівня розвитку, який дозволяє дитині мати власний погляд на те чи інше питання, в даному випадку що стосується її місця проживання. Згідно ч. 8,9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини та її побажання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні не навела суду аргументів для виїзду дитини з України без згоди батька. Всі доводи, які вона навела в судовому засіданні в обґрунтування своїх вимог, а саме небажання батька в достатній мірі утримувати свою дитину, свідчать лише про те, що між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки з приводу їхнього розлучення, але це, на думку суду, не може бути підставою для надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Отже вимоги позивачки щодо надання дозволу на виїзд малолітній дитині за кордон без згоди батька, задоволенню не підлягають. Судові витрати в сумі 243 гривні 60 коп. відповідно до ст. 81, 88 ЦПК України суд вважає необхідним віднести за рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed