Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у КП «Київські ринки» виконавчого органу КМР КМДА з 04.02.13 р. по 15.07.13 р. на посаді начальника юридичного відділу. Позивачка також зазначила, що Київською міською радою було прийнято рішення від 17.04.2013 № 153/9210 «Про припинення комунального підприємства» комунального підприємства «Київські ринки» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) шляхом приєднання до комунального підприємства «Світоч» виконавчого органу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Також позивачка вказала, що розпорядженням Київського міського голови від 16.05.2013 № 64 директором комунального підприємства «Світоч» м. Києва було призначено [PERSON]. Також позивачка зазначила, що відповідно до п. 3 Розпорядження № 1064 утворено комісію з припинення КП «Київські ринки» та затверджено її склад, головою комісії затверджено директора КП «Світоч» м. Києва [PERSON] Також вказано, що КП «Світоч» являється єдиним правонаступником всіх майнових прав та обов'язків КП «Київські ринки» й згідно вимог чинного законодавства, обов'язок зі сплати заборгованостей покладається на правонаступника. Також позивачка вказала, що КП «Київські ринки» перебуває в стані припинення. Крім того, позивачка зазначила, що 15.07.13 р. вона звільнилась з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, та на день її звільнення відповідачем не було здійснено розрахунку по заробітній платі за період роботи з 01.05.2013 по 15.07.2013. Позивачка вказала, що відповідно до довідки від 16.06.2014 за № 69, виданої головою комісії з припинення КП «Київські ринки» [PERSON], сума невиплаченої позивачці заробітної плати складає 4489,29 грн. Крім того, позивачка вказала, що їй завдана моральна шкода, передбачена ст. 237-1 КЗпП України, в зв'язку з невиплатою заробітної плати. У зв'язка з зазначеним, позивачка звернулась до суду та просила стягнути з КП «Київські ринки» на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з 01.07.2013 по 15.07.2013 в сумі 4489,29 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 15.07.2013 по 30.01.2015 в сумі 50338,44 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених вище, просила позов задоволити. Представник відповідача та третьої особи позовні вимоги визнала в частині невиплати заробітної плати, в решті позовних вимог просила відмовити. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з даних трудової книжки [PERSON], остання 04.02.2013 наказом КП «Київські ринки» була прийнята на посаду начальника юридичного відділу (а.с.а.с. 4-6). Наказом № 9-К від 15.07.2013, виданого Комісією з припинення Комунального підприємства «Київські ринки», [PERSON] була звільнена з посади начальника юридичного відділу КП «Київські ринки» з 15.07.2013 за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 3). Згідно даних довідки від 16.06.2014 за № 69, виданої головою комісії з припинення КП «Київські ринки», сума нарахованого доходу [PERSON] у період з 04.02.2013 року по 15.07.2013 року становить 20919,16 грн., а сума виплаченого доходу становить 12651,87 грн. (а.с. 7). Також вказано, що заборгованість по заробітній платі складає 4489,29 грн. Згідно даних довідки від 16.06.2014 за № 76, виданої головою комісії з припинення КП «Київські ринки», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 125 грн. 22 коп. (а.с. 8). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - є похідною від вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, і до неї не може бути застосовано строк позовної давності. Враховуючи те, що вимога про стягнення заборгованості належної працівнику заробітної плати не обмежена будь-яким строком, то і похідна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку - не має строку позовної давності. Оскільки представником відповідача було визнано позовні вимоги в частині невиплати заборгованості по заробітній платі, а також з урахуванням того, що вказані позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі в розмірі 4489,29 грн. Відповідачем не був здійснений розрахунок з позивачкою в день її звільнення, тому він зобов'язаний виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки. Розрахунковий період становить з 15.07.2013, дня звільнення, по 30.01.2015. Отже, розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку становить за період з 15.07.13 р. по 30.01.15 р. - 50338,44 грн., виходячи з розрахунку 125,22 грн. (середньоденна заробітна плата) х 402 (кількість днів затримки). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він має право вимагати від власника або уповноваженого ним органу відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує обставини справи, характер, обсяг та тривалість моральних страждань. Оскільки права позивачки у сфері трудових відносин було порушено, що призвело до змін у його життєвих відносинах та додаткових зусиль для відновлення порушеного права, а також, виходячи з принципів розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, встановивши розмір морального відшкодування в сумі 500 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - На підставі ст.ст. 115, 116,117, 233, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved