Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник просять суд стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви в суд і до повноліття дитини, посилаючись на те, що 09.09.2010 року вона та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Ватутінського МУЮ Черкаської області. В період спільного проживання, ще до реєстрації шлюбу 15.11.2009 року у них народився син [PERSON]. Крім того [PERSON] подав заяву до відділу РАЦС про визнання свого батьківства і внесення змін в актовий запис про народження дитини відомостей про батька на її дочку [PERSON], [INFO], достовірно знаючи, що він не є біологічним батьком її дочки. В свідоцтвах про народження обох дітей батьком зазначений відповідач [PERSON]. На даний час вони припинили спільне проживання, діти проживають з нею та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач згідно діючого законодавства зобовязаний утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, однак вимог закону він не виконує, участі в утриманні дітей не приймає, коштів не надає, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги позивачки визнав частково, в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO] визнає та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на її утримання, так як він не оспорює того, що він на момент запису себе її батьком, знав про те, що не є біологічним батьком дитини, а тому не оспорює того, що записав себе батьком дитини. В частині стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO] не визнає, так як він не визнає себе батьком дитини та оспорює своє батьківство щодо нього. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник просять суд виключити відомості про його батьківство з актового запису про народження [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що він дійсно 09.09.2010 року зареєстрував шлюб з [PERSON]. В період їх спільного проживання ще до шлюбу 15.11.2009 року у них народився син [PERSON]. Крім того, він визнав батьківство та вніс зміни в актовий запис про народження дитини відомостей про батька на дочку [PERSON] [PERSON], [INFO], дав їй своє прізвище та по-батькові, знаючи про те, що він не є її біологічним батьком. Протягом останнього року вони з [PERSON] проживають окремо, подружні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть та не мають спільних грошових коштів. Причина полягала в тому, що вони часто сварилися і під час сварок відповідачка [PERSON] неодноразово наголошувала на тому, що він не є біологічним батьком її обох дітей, як дочки, так і сина, а також намагалася це довести своєю негативною поведінкою. Такі неодноразові заяви та негативна поведінка його дружини, привели до того, що він засумнівався в тому, що він є батьком [PERSON], [INFO]. Також його насторожує те, що відповідачка скриває від нього групу крові дитини. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] вимоги [PERSON] не визнала повністю та стверджує, що син [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], так як вони з листопада 2008 року зустрічалися з [PERSON], мали інтимні стосунки і 15.11.2009 року у них народився син [PERSON], вони спільно проживали, уклали шлюб і [PERSON] визнав себе батьком її дочки [PERSON], [INFO]. Крім того відповідно до висновку судово-генетичної експертизи біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Заслухавши сторони, їх представників та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивачки за первісним позовом [PERSON] підлягають до задоволення, а в зустрічному позові [PERSON] слід відмовити, виходячи із слідуючого: В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] познайомилися в листопаді місяці 2008 року, у цьому ж місяці вони вступили в інтимні стосунки. В грудні 2008 року, січні, лютому та на початку березня місяця 2009 року вони періодично зустрічалися в будинковолодінні її матері, що розташоване в с. Цибулів Монастирищенського району Черкаської області по вул. Набережна, 1-а та мали інтимні стосунки, а з середини березня місяця 2009 року [PERSON] переїхав проживати до [PERSON] в будинковолодіння її матері, за вищевказаною адресою. Із серпня місяця 2009 року вони винайняли квартиру в м. Жашкові Черкаської області, де проживали разом, як чоловік та дружина, до народження дитини. Перед родами [PERSON] відвіз [PERSON] до свого знайомого лікаря в роддом в смт. Ставище, де 15.11.2009 року у них народився син [PERSON]. Після народження дитини він забрав її з роддому на своєму автомобілі, радів народженню дитини, визнавав себе батьком дитини та відвіз з дитиною до її матері в с. Цибулів, де там вони разом проживали, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, займалися поточними ремонтами будинковолодіння. Після чого її дядько дав їм 25000 доларів США на розвиток підприємницької діяльності, вони купили автомобіль і займалися разом перевозкою вантажів, чим заробляли собі на прожиття. Після чого вони переїхали проживати в [INFO], в її квартиру по пр-ту Ватутіна, 19 кв.42. 08.12.2009 року за спільною заявою сторін у відділі РАЦС Ватутінського МУЮ вони зареєстрували народження сина [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис за № 129, де в графі батьки: батьком указаний [PERSON] (а.с.5). 09.09.2010 року сторони у відділі РАЦС Ватутінського МУЮ зареєстрували шлюб, що стверджується актовим записом № 84 (а.с.4). 30.09.2010 року по ініціативі [PERSON], який мав намір на укріплення сімейних стосунків, знаючи, що дочка [PERSON] - [PERSON] не є його біологічною дочкою, визнав батьківство щодо неї, про що у відділі РАЦС Ватутінського МУЮ зроблено відповідний актовий запис за № 82, де в графі батьки: батьком указаний [PERSON] (а.с.6). З березня 2011 року між сторонами почали погіршуватися відносини, у відповідача [PERSON] почалися виникати сумніви, що син [PERSON] не його дитина, оскільки на нього він не схожий, на підставі цього у них виникали скандали, він возив її до церкви, вона перед Богом клалася, що це дитина його. В травні місяці 2013 року [PERSON] забрав свої речі, залишив сімю та проживає окремо, ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоч згідно діючого законодавства зобовязаний сплачувати аліменти на їх утримання, що змусило [PERSON] звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до висновку судово-генетичної експертизи № 88 від 10.02.2014 року (а.с.29-32) молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%, Таким чином біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Відповідно до журналу та технічного запису судового засідання від 02.10.2014 року Соломянського районного суду м. Києва від 02.10.2014 року (а.с.65-68) про допит експерта [PERSON] вищевказана експертиза проведена на підставі вимог сучасної американської технології і відповідає всім вимогам сучасного законодавства і дослідження чоловічої ігрек хромосоми не є доцільним, оскільки не відповідає сучасній технології. Ствердження [PERSON], що він не є батьком [PERSON] спростовується його ж показами про те, що вони дійсно з листопада місяця 2008 року по день народження дитини 15.11.2009 року по квітень місяць 2013 року проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, ще до реєстрації шлюбу [PERSON] визнав себе батьком сина [PERSON] та під час реєстрації свідоцтва про народження зареєстрував його на себе. Ніяких сумнівів, що [PERSON] не є його дитиною не мав до 2011 року; - Показами [PERSON], яка пояснила, що вони з листопада місяця до народження дитини мали інтимні відносини з [PERSON], він не оспорював своє батьківство, при реєстрації свідоцтва про народження визнав себе батьком дитини. В судовому засіданні доведено, що вона ні йому, а ні іншим особам не заявляла, що [PERSON] не є батьком сина [PERSON]. Яких-небудь доказів [PERSON] суду в частині того, що [PERSON] заявляла про те, що він не є батьком її дитини сина [PERSON], суду не надав. Відповідно до висновку судово-генетичної експертизи, який не викликає у суда сумніву, [PERSON] на 99,99% є батьком дитини - сина [PERSON], [INFO]. Після припинення сімейних стосунків [PERSON] батьківство відносно сина [PERSON] не оспорював, а звернувся із зустрічним позовом про оспорювання батьківства лише після того, як [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивачки за первісним позовом [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви в суд і до повноліття дитини, а саме з 27.01.2014 року, а також стягнути з відповідача 243 грн. 60 коп. судового збору в доход держави та 2800 грн. 00 коп. на користь позивачки в рахунок відшкодування понесених нею витрат на правову допомогу. В задоволенні вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства відмовити. На підставі ст.ст. 136, 180, 181, 182 СК України та

Outcome: approved