Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивачка звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], третя особа: Орган самоорганізації населення, Комітет мікрорайону «Сахарний» про визнання права власності на майно в порядку переходу права на прийняття спадщини, витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що між позивачкою та її колишнім чоловіком - [PERSON] було зареєстровано шлюб у місті Одесі. Під час їхнього шлюбу, [INFO] у них народився син - [PERSON]. 26 жовтня 1990 року, чоловік позивачки - [PERSON] вийшов з дому та не повернувся. Вважаючи на те що сім'я позивачки залишилась без годувальника, вона зі своїм сином вирішили здати з оренду будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] в якому вони жили до цього. У 1999 році вони здали в оренду вищезгаданий, фактично належний їм будинок, приїжджій з Луганської області сім'ї заробітчан - [PERSON], її чоловіку та двом їх дітям. У 2007 році син позивачки - [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з заявою про визнання свого батька - [PERSON] безвісно відсутнім. Суд вирішив визнати [PERSON] безвісно відсутнім (копія рішення Малиновського районного суду м. Одеси від « 21» листопада 2007 року міститься в матеріалах справи). Тим часом позивачка разом зі своїм сином стали просити їх квартирантів - [PERSON] та її сім'ю, звільнити їх будинок, на що вони відповіли категоричною відмовою, і почали наполягати на тому, що будинок позивачки та її сина тепер належить їм. Як виявилося пізніше, недобросовісна квартирантка [PERSON] подала позовну заяву до Малиновського районного суду міста Одеси про визнання права власності на їх будинок на праві набувальної давності. У своїй позовній заяві [PERSON] ввела суд у оману, немов би вона добросовісно заволоділа порожнім будинком, ні словом не згадала, що цей будинок належав сім'ї позивачки, а вона із сім'єю - лише квартиранти. Оскільки позивачка зі своїм сином не встигли прийняти у спадок (оформити відповідні документи належним чином) цей будинок після чоловіка позивачки, зникнувшего без вісті, та його батьків [PERSON] та [PERSON], то протистояти діям [PERSON] було практично неможливо для позивачки. З метою перешкодити цій особі заволодіти їхнім будинком, 22.06.2006 року [PERSON] звернувся із заявою до Завідуючої нотаріальної контори Малиновського району міста Одеси, у якій пояснив ситуацію, що склалася і просив призупинити будь-які правочини стосовні спірного будинку номер [ADDRESS]. За трагічним збігом обставин, [INFO] син позивачки - [PERSON] помер. Тому, позивачка була вимушена звернутись до суду для захисту своїх прав. З урахуванням вищевикладеного позивачка просила суд визнати за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] та її сім'ю - звільнити її будинок. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила у задоволенні позову відмовити. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про визнання за нею право власності на будинок [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка звертає увагу на те, що між нею та [PERSON] був укладений шлюб в м. Одесі. За час сумісного життя у них 26 жовтня 1979 р. народився син [PERSON] (свідоцтво про народження від 14.01.1988 р., актова запис № 759). Відповідно до запису акту про смерть № 8606 від 19.12.1986р. [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] після смерті батька спадщину не прийняв, свідоцтво про право на спадщину за законом та свідоцтво на право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку не отримав. Відповідно до довідки № 499 від 10.06.2006 р. в будинку [ADDRESS] ніхто зареєстрованим не був. Тому відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, редакції 1963 р., якій діяв на час зазначених правовідносин, [PERSON] спадщину не прийняв. Після смерті [PERSON] ? частину спадщини за законом прийняла його жінка [PERSON] Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом свідоцтва про право власності видані 11.07.1987р. П'ятою Одеською державною нотаріальною конторою (Реєстраційний номера 3-С-690 і 3-С-691 спадщину прийняла [PERSON], яка складається з грошових вкладів з процентами, що зберегаються в Одеських державних трудових ощадних касах № 7660/0281, за рахунком [NUMBER]; [NUMBER]; за рахункам [NUMBER], що належать померлому на підставі виданих ощадних книжок виданих ощадними касами 15.08.1975р. і 23.03.1985 р. В зазначених свідоцтвах про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності не вказано, що [PERSON] прийняла спадщину у вигляді нерухомою майна тобто [ADDRESS]. Таким чином, позивач не надав суду правовстановлюючих документів належності спадкодавцям будинку [ADDRESS], а саме документи про виділ земельної ділянки у користування під забудову, документи про будівництво на земельні ділянки, технічний паспорт та інші. Також, не надано доказів того, що відкрилась спадщина відносно [PERSON] А відповідно до копії рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2007 року [PERSON] був визнаний безвісно відсутнім. Згідно ст. 47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Рішення суду про визнання [PERSON] померлим немає. Тому, спадщина після смерті [PERSON] не відкрилась, та не може бути відкрита, і [PERSON] не міг прийняти спадщину. І взагалі позивачем не вказано з чого саме складається спадщина, тобто кількість кімнат, загальна та житлова площа будинку. Позивач надав копію рішення виконавчого комітету Одеської міської ради про зміну нумерації будинку [ADDRESS]. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 1268 ч.1 ст. 1273 ЦК України , спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від прийняття спадщини. Спадкодавець не відмовлявся від спадщини, а прийняв її фактично. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи не дозволяють задовольнити позов [PERSON]. На підставі ст.ст. 16, 210, 328, 1268, 1269, 1273 ЦК України,

Outcome: dismissed