Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 14.11.2003р., посвідченого державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 208, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.12.2003р. № [NUMBER] . У вказаній квартирі також зареєстровані відповідачі, однак такі на протязі тривалого періоду часу фактично в ній не проживають, не оплачують комунальних послуг, не беруть участі в утриманні майна та не приймають участі у спільному побуті, тому просила визнати їх такими що втратили право на користування житловим приміщенням. У судове засідання представник позивачки [PERSON]не зявився, однак подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив справу слухати у його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їх відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Між сторонами виникли правовідносини щодо користування квартирою в [ADDRESS] . Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч.3 ст.13 Конституції України власність зобов'язує. Зокрема, право власності не повинно використовуватись на шкоду людині. Тому право власності на житло охороняється законом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Із акту не проживання особи за місцем реєстрації від 28.02.2018 року вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] за вищевказаною адресою не проживають. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України за особою у випадку її тимчасової відсутності зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Цей строк за заявою відсутнього, за наявності поважних причин може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору -судом. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі вищенаведеного позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved