Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити порядок користування земельної ділянки, яка складається із двох частин - [PERSON] - 0,21 га та [PERSON] - 0,23 га, та встановити межі таким чином, щоб у її земельної ділянки був вихід до вул. Мілінського по всій ширині земельної ділянки та стягнути судові витрати які складаються з витрат на експертизу та витрат на послуги адвоката. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 1978 року згідно рішення загальних зборів колгоспу ім. Чапаєва володіла земельною ділянкою 0,44 га за адресою - [ADDRESS], на якій було збудовано житловий будинок. 21 грудня 1982 року позивачка подарувала своєму сину [PERSON] житловий будинок на присадибній земельній ділянці розміром 0,23 га. Житловий будинок на присадибній земельній ділянці площею 0,23 га, після смерті [PERSON] у 1994 році, успадкувала [PERSON]-жінка померлого [PERSON], яка на думку позивача за допомогою сільського Голови Іллінської сільської ради захопила і її земельну ділянку, площею 0,21 га. Але рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29 листопада 2006 року визнано протиправним та скасовано рішення Іллінської сільської ради про надання їй у власність даної земельної ділянки. Таким чином, інша частина земельної ділянки, розміром, приблизно, 0,21 га, залишилась у її користуванні, яку до даного часу вона не може приватизувати, оскільки [PERSON], протиправно, користується земельною ділянкою таким чином, що з земельної ділянки позивачки немає виходу на вулицю Мілінського. У зв'язку з викладеним вона звернулась з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON], [PERSON] наполягали на задоволенні позовних вимог та просили їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання з'явилась позовні вимоги позивачки не визнала та просила в позові відмовити. Третя особа Іллінська сільська рада Біляївського району Одеської області в судове засідання не з'явився але надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги позивачки не визнають. Вислухавши пояснення представників позивачки та відповідачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], з 1978 року згідно рішення загальних зборів колгоспу ім. Чапаєва володіла земельною ділянкою 0,44 га за адресою - [ADDRESS], на якій було збудовано житлового будинку. 21 грудня 1982 року [PERSON] подарувала своєму сину [PERSON] зазначений житловий будинок на присадибній земельній ділянці розміром 0,23 га, яка була закріплена за ним рішенням загальних зборів колгоспу ім. Чапаєва. Даний житловий будинок на присадибній земельній ділянці площею 0,23 га, після смерті сина у 1994 році, успадкувала невістка - [PERSON], відповідачка по справі. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області №2-а-28/06 від 29 листопада 2006 року визнано протиправним та скасовано рішення Іллінської сільської ради про надання [PERSON] у власність даної земельної ділянки, площею 0,44 га. (а.с.8-10). Постановою Біляївського районного суд Одеської області №496/4678/13-а від 20.02.2014р. визнано протиправним та скасовано пункт 3 рішення Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області від 16 серпня 2007 року № 323-V «Про передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» про те, що при встановленні меж в натурі по передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд гр. [PERSON] враховувати фактичне використання фасадної частини по всій ширині ділянки по виходу на [ADDRESS] (а.с.25-26). В судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON] фактично користується земельною ділянкою так, що у відповідачки немає доступу до фасадної частини ділянки з виходом на вулицю Мілінського. Відповідно до висновку судової будівельно - техничної експертизи № 1-91/14 від 24 грудня 2014 року, встановлено певний варіант користування земельною ділянкою. В судовому засіданні, відповідач - [PERSON] стверджувала, що фактичне користування земельною ділянкою яке склалось, не порушує права позивачки, ії земельна ділянка має вихід на вул.. Горького. Представник третьої особи - голова Іллінської сільської ради, Біляївського району, Одеської області, в минулих судових засіданнях, пояснювала, що вулиця Горького є облаштованою вулицею, і якщо вихід у позивачки буде саме на неї, її права не порушуються. Але таке твердження спростовується висновком експертизи, яка вказує (а.с.79) що вулиця Горького є другорядною, це не об лаштована частина земель загального користування яка за призначенням і використанням не має статусу вулиці. На вулиці не визначена червона лінія, що визначає ширину вулиці і розміщення на ній будівель і споруд, відсутні забудови і інженерні мережі (водопровід, газ, електричне освітлення і інші види комунальних зручностей а також транспортні мережі(дороги) Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Не приймає до уваги суд також посилання відповідача на те, що позивачка не має право на земельну ділянку якою користується. Ця обставина встановлена постановою Біляївського районного суду Одеської області від 29 листопада 2006 р.(а.с.8), яка набрала законної сили, та має преюдиціальне значення для цієї справи. Згідно до ч.2 ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме: 4000 грн., за проведення експертизи та 2000 грн., - витрати на правову допомогу, та судовий збір 121,80 грн. Що стосується витрат на експертизу, то вони підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Що стосується витрат на правовому, то суд відмовляє в їх задоволенні. Як зазначається в пункті 48 Постанові № 10 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ. від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» « Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.» Представниками позивача надано всього лише квитанція на отримання 2000 грн., без обґрунтованого розрахунку, що є підставою для відмови. Враховуючи викладене суд вважає позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial