Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідач, який без поважних причин за місцем реєстрації не проживає протягом двох років, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає, тому це є перешкодою для реалізації нею (позивачкою) права користування і розпорядження своїм майном. Посилаючись на положення ст.ст. 15, 386, 391 ЦК України, ст.ст 71, 72 ЖК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує і не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дибинецька сільська рада Богуславського району Київської області, свого представника в судове засідання не направила, але подала заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 11 червня 2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.03.2004 року, виданим Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації. Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку позивачки, що підтверджується довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області за №4237 від 23.04.2020 року. Акт обстеження житлово-побутових умов від 19 березня 2020 року, складений комісією в складі сусідів позивачки та депутата Дибинецької сільської ради Богуславського району Київської області, підтверджує, що згідно даних будинкової книги відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), проте не проживає там з червня 2018 року. Вирішуючи даний спір між сторонами суд керується наступними положеннями чинного законодавства України. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст.ст. 71, 163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення в будинку, що належить громадянину на праві приватної власності, протягом шести місяців. Відповідач [PERSON] не проживає в будинку позивачки більше шести місяців, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Оскільки вказаний відповідач не проживає по місцю реєстрації в будинку позивачки більше шести місяців, то є законні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житлом. В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial