Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 2010 року вона перебувала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини. 05.08.2013 року позивачка з відповідачем зареєстрували свій шлюб, а 27.11.2013 року сторони справи шлюб розірвали, що підтверджується випискою з рішення Сквирського районного суду Київської області. Син [PERSON], [INFO] залишився проживати з позивачкою. За виконавчим листом Сквирського районного суду Київської області від 18.04.2012 р. № справи 2/1022/321/12 з відповідача на користь позивачки на утримання сина було стягнено аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу). Позивачка посилалась на те, що ще в період перебування в шлюбі відповідач не переймався проблемами сім'ї та сина, а після розірвання шлюбу взагалі за дитину ніби забув. Фактично він став ухилятись від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, життям, навчанням, здоров'ям та поведінкою сина не цікавився. Позивачка стверджує, що вона самотужки забезпечує фізичний, духовний і моральний розвиток та належні умови життя малолітнього сина [PERSON]. Вона забезпечила йому нормальні умови проживання, навчання, всебічного розвитку, в їхній сім'ї склались добрі, довірливі, поважливі стосунки. Всі витрати на навчання, оздоровлення, всебічний розвиток сина несе вона сама. Батько дитини фактично самоусунувся від усього, що стосується дитячих проблем. З виплати аліментів навіть в мінімальних розмірах мав значну заборгованість, з чим позивачка зверталася до поліції та виконавчої служби. Про його ставлення до виконання батьківських обов'язків свідчить і той факт, що навіть на засідання комісії з питань захисту прав дитини Сквирської міської ради, де вирішувалось питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, він не з'являвся. Позивачка також повідомила суд, що цікавилась у сина його думкою щодо можливості позбавлення батька батьківських прав, і [PERSON] підтримав її. На думку позивачки, поведінка [PERSON]. свідчить не лише про його байдужість до дитини, а й до результатів розгляду її позову про позбавлення його батьківських прав. Тому позивачка вважає свої позовні вимоги доведеними і просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач надав до канцері суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає Представник третьої особи - органу опіки та піклування Сквирської РДА, в судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, надав рішення виконавчого комітету про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], та просив провести розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачка є матір'ю, а відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження. Сторони по справі перебували між собою спочатку в цивільному шлюбі, а пізніше в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Шлюб було розірвано рішенням Сквирського районного суду від 27.11.2013 р. Також за рішенням суду від 18.04.2012 р. з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] були стягнені аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), що підтверджується копіями відповідних рішень суду. Судом також встановлено, що малолітній [PERSON] після розірвання шлюбу між батьками постійно проживає зі своєю матір'ю, позивачкою по справі [PERSON] за вказаною в позові адресою в [ADDRESS], і саме позивачка займається вихованням дитини та її утриманням. Наведене підтверджується поясненнями позивачки, актом обстеження житлово-побутових умов проживання. Матеріалами справи доведено, що сином [PERSON] займається лише його мати та бабуся. Відповідач дитиною не цікавиться, аліменти платить нерегулярно. З довідки № 210-02-26 від 02.07.2018 р. вбачається, що склад сім'ї малолітнього [PERSON] становить: [PERSON] - мати, [PERSON] - баба. З наданих до суду копій довідки-розрахунку по аліментах №5151 від 22.05.2018 року, судом вбачається, що з березня 2012 року по червень 2015 року, з жовтня 2015 року по березень 2016 року, відповідач [PERSON] не сплачував аліменти на утримання свого сина [PERSON], лише 04.07.2018 року сплатив заборгованість по аліментах у сумі 47133.03 гривень, що також підтверджується довідкою № 7199 від 04.09.2018 року. Довідка № 219 від 04.07.2018 р., видана Навчальним-виховним комплексом «Сквирський ліцей - загальноосвітня школа ЗОШ І-ІІ ступенів» свідчить про те, що сином займається лише мати, робить це належним чином, і що батько ніякої участі в вихованні дитини, турботі про неї не приймає. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. У силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.155 СК України вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У ч.1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. В ч.1 п.2 ст.164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаються дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. А тому суд з урахуванням всього наведеного вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав, щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється без поважних причин від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням сина, піклуванням про його всебічний розвиток, про стан здоров'я не займається, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо сина. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приймає рішення про стягнення з відповідача судового збору в сумі 704,80 грн. на користь позивача. На підставі Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (ратифікована Україною 27.02.1991р., дата набуття чинності для України 27.09.1991р.) ст.ст.7,19,141, 150, 151, 155, 157, 164-167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами,

Outcome: approved