Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що 27 вересня 2014 року в денний час біля буд.№50 по пров.Красний у м.Попасна Луганської області її за руку вкусила собака на прізвисько «Барон», належна відповідачу, з його вини, оскільки ворота подвір'я, де утримувалась собака, були відчинені. Внаслідок нападу собаки вона отримала укушену рану правої руки та сильний нервовий стрес, у зв'язку з чим 30 вересня 2014 року вона звернулася до лікаря [PERSON], який усно порекомендував їй лікування. Вона пройшла рекомендоване лікування, однак права рука повноцінно не функціонувала, була опухла, відчувала біль. Окрім того, внаслідок стресу у неї з'явилось безсоння, почала панічно боятися собак, підіймався артеріальний тиск, німіли руки та ноги. У зв'язку з цим з 27 жовтня по 12 листопада 2014 року проходила стаціонарне лікування у неврологічному відділенні Попаснянської ЦРЛ. Після проходження лікування стан руки повністю не відновився, тому 08 грудня 2014 року знову звернулась до невропатолога, яким встановлено діагноз: «невропатія правого серединного нерва», та призначено амбулаторно лікування. На придбання ліків та медичних препаратів нею витрачено 1267,54 грн., що складає завдану їй з вини відповідача майнову шкоду. Внаслідок нападу собаки з вини відповідача їй також завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 2000 грн. Моральна шкода полягає у завданому фізичному болю, стражданнях, які зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Від сильного переляку отримала нервовий стрес, була змушена звернутись за медичною допомогою до невропатолога. Просила суд стягнути з відповідача на відшкодування майнової шкоди 1267,54 грн., на відшкодування моральної шкоди - 2000 грн. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, підтвердила викладене у позові. Наполягає на тому, що напад собаки на неї стався саме 27 вересня 2014 року, що підтверджується копією проїзного квитка на поїзд сполученням Київ-Костянтинівка на 24 вересня 2014 року, так як з 08.09.2014 року по 25.09.2014 року її в місті Попасна не було. Не зверталася до міліції до грудня 2014 року, оскільки сподівалася, що рука швидко загоїться. Під час стаціонарного лікування не говорила лікарю, що її хвороба викликана стресом внаслідок укусу собаки. Вперше повідомила про це невролога на прийомі 08.12.2015 року, коли за результатами огляду було встановлено діагноз: «Посттравматична невропатія кінцевих гілок правого серединного нерва». Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що визнає факт укусу його собакою на прізвисько «Барон» правої руки позивачки. Але наполягає, що це сталося приблизно 4-5 вересня 2014 року. Не визнає позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, оскільки позивачкою понесено витрати на придбання ліків, що не пов'язані з лікуванням укушеної рани руки. Визнає, що внаслідок нападу собаки позивачці завдано моральної шкоди, але розмір її відшкодування вважає завищеним, оскільки на руці позивачки була нервана невеличка рана (діаметром близько 0,5 см). Вважає, що стаціонарне лікування позивачки у неврологічному відділенні не пов'язане з укусом собаки. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Постановою судді Попаснянського районного суду Луганської області від 12.12.2014 року (а.с.9) встановлено, що [PERSON] порушив Правила тримання своєї собаки невстановленої породи на прізвисько «Барон», яке виразилося у тому, що приблизно 5-6 вересня 2014 року в денний час доби, більш точну дату та час встановити не виявилось можливим, у м.Попасна по пров.Красний біля будинку №50 належна [PERSON] собака вибігла за двір домоволодіння на вулицю, де вкусила за руку [PERSON], внаслідок чого [PERSON] був завданий фізичний біль. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП. Згідно з п.п.3 «в», 4 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров'я УРСР від 17.06.1980 року, дозволяється тримання собак у населених пунктах - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні), на прив'язі або без неї; без повідків і намордників дозволяється тримати: собак при отарах і гуртах тварин, при оперативному використанні спеціальними організаціями, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на учбово-дресирувальних майданах. В порушення вимог даних Правил собака відповідача знаходилася без повідка та намордника на території населеного пункту. Відповідачем визнано факт порушення ним Правил тримання собак, внаслідок чого його собака на прізвисько «Барон» вкусила позивачку за праву руку. Судом встановлено, що дана подія сталася 4 вересня 2014 року, що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які у судовому засіданні пояснили, що є сусідами відповідача, та саме 04.09.2014 року надавали першу медичну допомогу позивачці: обробили рану перекисом водню, забинтували; рана була невеличка: від одного зубу собаки. Наполягають, що це сталося саме 04.09.2014 року, оскільки у цей день вітали друга з днем народження. Зазначене також не суперечить встановленій даті постановою судді Попаснянського районного суду Луганської області від 12.12.2014 року, оскільки у постанові зазначена приблизна дата події 5-6 вересня 2014 року. Те, що подія сталася 04.09.2014 року, не спростовується копією наданого позивачкою проїзного квитка (а.с.12), оскільки з неї вбачається, що позивачка 24.09.2014 року виїхала з міста Києва, а 25.09.2014 року прибула до міста Костянтинівка. З пояснень позивачки вбачається, що вона поїхала до міста Києва приблизно 8 вересня 2014 року, що також не спростовує вказаного вище. Пояснення позивачки про те, що вона не могла їхати з травмованою рукою, не є доказом у справі, оскільки згідно ст.57 ч.2, 184 ЦПК України пояснення сторін можуть бути джерелом доказів лише у разі допиту сторони у якості свідка. Окрім цього, це твердження є припущенням. Встановлена судом дата події також не спростовується копією товарного чеку від 27.09.2014 року на придбання мила господарського, бинту, стерильних серветок (а.с.12), оскільки не підтверджено лікарським призначенням через відсутність звернення позивачки за первинною медичною допомогою у передбаченому законодавством порядку. Оцінюючи та аналізуючи у сукупності досліджені вищеназвані докази, а також оригінал медичної картки стаціонарного хворого та амбулаторну медичну карту позивачки, суд доходить висновку, що внаслідок порушення відповідачем Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах України від 17.06.1980 року позивачці завдано майнової та моральної шкоди. Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Внаслідок укусу собаки 08 грудня 2014 року позивачці встановлено діагноз: «Посттравматична невропатія кінцевих гілок правого серединного нерва», що підтверджується копією медичної довідки (а.с.19), копією запису невролога в амбулаторній картці позивачки за 08 грудня 2014 року (а.с.60) та дослідженим у судовому засіданні оригіналом цього запису в амбулаторній картці позивачки. За призначенням лікаря невролога від 08.12.2014 року (а.с.60) позивачкою витрачено 40,60 грн.: на придбання нікотинової кислоти - 7,10 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 08.12.2014 року (а.с.16), на придбання фанігану - 14,10 грн., есполу - 19,40 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 20.12.2014 року (а.с.16). Отже, майнова шкода, що належить до відшкодування відповідачем, складає 40,60 грн. Суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачки про відшкодування майнової шкоди, яка складається з витрат на придбання ліків у сумі 1226,94 грн. з наступних підстав. З дослідженої у судовому засіданні медичної карти стаціонарного хворого №1985 вбачається, що позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Попаснянської ЦРЛ з 27.10.2014 року по 12.11.2014 року. У медичній картці не зафіксовано скарг хворої на погіршення стану здоров'я внаслідок стресу від нападу собаки. Встановлений позивачці заключний клінічний діагноз не містить посилання на зв'язок хвороби позивачки з будь-якою травмою. З дослідженої у судовому засіданні амбулаторної медичної картки позивачки також вбачається, що до 08 грудня 2014 року позивачка не зверталася за медичною допомогою з приводу укушеної рани правої руки. При цьому, згідно ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено позивачці наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій, в тому числі право на надання доказів у вигляді висновку судової експертизи. Однак, позивачкою відповідні клопотання заявлені не були. Отже, суду не надано доказів, що витрати позивачки на придбання ліків згідно копій товарних чеків (а.с.12-15, 19) у сумі 1226,94 грн., понесені нею внаслідок протиправної поведінки відповідача щодо тримання собаки. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю, перенесеному стресі через несподіваний напад тварини, у завданому ушкодженні здоров'я. . Залежно від характеру правопорушення, характеру завданої шкоди здоров'ю позивачки, глибини душевних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди складає 400 грн., тому позовні вимоги позивачки у цій частині також підлягають задоволенню частково. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам про відшкодування майнової та моральної шкоди у сумі 32,85 грн. Так як позивачці ухвалою судді Попаснянського районного суду від 23.04.2015 року відстрочено сплату судового збору до вирішення спору по суті, то з позивачки на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно відхиленим позовним вимогам про відшкодування моральної шкоди у сумі 210,75 грн. Судовий збір з відхилених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, відноситься на рахунок держави згідно ст.5 ч.1 п.2 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст. ст. 22, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial