Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до Лісконогівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання за нею права власності на земельні ділянки, що належали [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] . За життя вона склала заповіт, згідно якого заповіла позивачці все своє майно. Після її смерті відкрилась спадщина, яку позивачка прийняла належним чином, шляхом подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. До складу спадщини [PERSON] входять земельні ділянки право власності на які посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку від 22.10.2004 року серії ЧН №056311. На даний час правовстановлюючий документ втрачений. Після звернення до нотаріуса виявилося, що без оригіналу державного акту видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не може. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, при цьому подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Лісконогівської сільської ради у судове засідання також не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, в якій зазначив, що позовні вимоги визнають. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, [INFO] в с. Лісконоги, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області померла [PERSON] (а.с.6). 22.10.2004 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 056311, яким було посвідчено її право власності на земельні ділянки площею 0,3222 гектари з кадастровим номером 7423686200:04:000:0711, площею 0,2911 з кадастровим номером 7423686200:04:000:1142, площею 1,2710 гектари з кадастровим номером 7423686200:04:000:0442, та площею 2,2508 з кадастровим номером 7423686200:04:000:0142. Зазначені вище земельні ділянки розташовані на території Лісконогівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (а.с.10,11,12,13,14). При цьому оригінал вказаного державного акту було втрачено, про що зроблено повідомлення в газеті «Сіверський край» від 07.09.2018 року (а.с.9). Згідно копії заповіту від 26.01.1991 року, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, все, що буде їй належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] . Даний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Лісконогівської сільської ради 26.01.1991 року та зареєстрований в реєстрі (а.с.8). Як вбачається з копії повідомлення Новгород-Сіверської районної державної нотаріальної контори №614/02-14 від 25.10.2018 року, до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведена спадкова справа №286/2018, за заявою №668 спадкоємця за заповітом [PERSON] . Інші спадкоємці по справі відсутні (а.с.7). Отже, позивачка [PERSON] будучи єдиною спадкоємицею за заповітом [PERSON] належним чином прийняла її спадщину відповідно до ст.ст.1220, 1223, 1269 ЦК України. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Отже, після смерті [PERSON] всі належні їй права та обов`язки, у тому числі й право власності на земельні ділянки, перейшли до її єдиної спадкоємиці за заповітом, якою є позивачка [PERSON] . Водночас через відсутність правовстановлюючого документу позивачка не може належним чином оформити прийняту спадщину. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що позивачка набула у порядку спадкування за заповітом право власності на земельні ділянки, розташовані на території Лісконогівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, площею 0,3222 гектари з кадастровим номером 7423686200:04:000:0711, площею 0,2911 з кадастровим номером 7423686200:04:000:1142, площею 1,2710 гектари з кадастровим номером 7423686200:04:000:0442, та площею 2,2508 з кадастровим номером 7423686200:04:000:0142, які належали [PERSON] і право власності останньої на які посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 056311 від 22.10.2004 року, однак вказане право не визнається через відсутність документу, яким воно посвідчувалося, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та у зв`язку з цим для задоволення позову повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved