Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що з 01 січня 2014 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного подружнього життя мають одну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, тому на даний час вони спільно не проживають. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Її матеріальне становище незадовільне, вона не працює, проживає разом з сином у будинку своїх батьків. Відповідач ухиляється від утримання дитини, жодної матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки є фізично здоровою особою, працює за кордоном у Франції, та отримує високі заробітки, його місячний дохід складає 1500-2000 Євро, а тому має змогу сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. У зв`язку з цим вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, направила суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задоволити, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Романов В.І. у судове засідання не з`явилися, останній направив суду заяву в якій позовні вимоги визнав частково, зазначив, що відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина однак у меншому розмірі ніж просить позивачка, а саме у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Розгляд справи просив проводити без їхньої участі. За таких обставин суд вважає за можливе, розгляд справи провести без участі сторін, у порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.02.2015 року (а.с.5). Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] у будинку її батьків по [ADDRESS] , у незадовільних матеріально-побутових умовах. Позивачка не працює, веде догляд за дитиною до шести років, дитина перебуває на її повному матеріальному утриманні, що підтверджується довідками № 281, № 282 виданими Петранківською сільською радою 20.03.2019 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20.03.2019 року (а.с.6-8 ). За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставни, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Докази того, що відповідач офіційно працевлаштований сторонами не надано та у матеріалах справи відсутні. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивачки, яка не працює, має на утриманні малолітнього сина, потреби дитини на її фізичний та духовний розвиток, а також суд враховує фізичний та майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, може працювати та надавати матеріальне утримання, інших утриманців крім сина [PERSON] немає, а тому суд вважає вимогу позивачки про стягнення аліментів підставною, однак у меншому розмірі ніж заявлено позивачкою, оскільки останньою переконливих доказів про те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 3500 грн. не надано. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України (частина друга статті 182 СКУ із змінами згідно ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2019 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати за надання їй правової допомоги у розмірі 700 гривень, що відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial