Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 10.07.1998 року квартири [ADDRESS]. Договір був укладений [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]. Договір зареєстровано у Сумському міському БТІ. У даній квартирі позивачка проживала з 1984 року разом з [PERSON] як з чоловіком без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] помер. Вважає, що [PERSON] не мав намірів укладати та підписувати договір купівлі - продажу від 10.07.1998 року, не підписував його, грошей не отримував. Позивачка стверджує, що у написанні підписів [PERSON] у двох графах вказаного договору є розбіжності, які викликають сумнів у тому, що підписи здійснювала одна і та ж особа. Також копія договіру купівлі - продажу викладена на спеціальному бланку нотаріального документу серії ААО № 365046 не є автентичною договору купівлі - продажу від 10.07.1998 року квартири [ADDRESS], викладеному на звичайному аркуші. Нотаріальний бланк серії ААО №365046, на якому був виконаний оспорюваний договір купівлі - продажу від 10.07.1998року відповідно до здійсненої 11.01.2013року перевірки, був використаний 07.07.1998року, а тому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 10.07.1998 року. Позивачка, її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю і пояснив суду, що на час укладення спірного договору [PERSON] розумів значення своїх дій та керував ними, про що свідчить присутність нотаріуса. При укладенні договору мало місце вільне волевиявлення сторін, а тому просить суд в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що 10.07.1998 року сторони уклали договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого [PERSON] передав (продав) у власність, а відповідач набув (купив) у власність нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] Договір було підписано у присутності нотаріуса. Особу сторін встановлено, дієздатність перевірено. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що позивачка [PERSON] дійсно мешкала з померлим [PERSON] у спірній квартирі, і що [PERSON] вживав спиртні напої. При укладенні оспорюванного договору купівлі - продажу свідки присутні не були. Суд вважає, що пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] не можуть підтвердити або спростувати факт укладення [PERSON] та [PERSON] договору купівлі - продажу від 10.07.1998 року квартири [ADDRESS]. Суд вважає необґрунтованим посилання позивачки на використання нотаріального бланку серії ААО №365046 07.07.1998року, оскільки відповідно до листа від 24.05.2013 року №3107-0-32-13/131 Міністерства юстиції України, цю інформацію про використання бланку вносив приватний нотаріус. 17.01.2013року приватним нотаріусом СМНО [PERSON] були внесені зміни щодо дати витрачення вказаного бланку, а саме дату витрачення змінено з 07.07.1998року на 10.07.1998рік. 3-тя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу [PERSON] суду пояснив, що інформація про використання 07.07.1998 року бланку внесена помилково, після виявлення помилки він 17.01.2013 року вніс зміни до реєстру використаних нотаріальних бланків. Дата використання бланку 10.07.1998 року зазначена в журналі використаних бланків. За клопотанням позивача у справі була проведена комісійна судово-почеркознавча експертиза, висновок експерта від 30.07.2014 року №61. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 208 ЦК України визначений перелік правочинів, які належить вчиняти в письмовій формі. У письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. В силу ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Частина 3 ст. 215 ЦК України передбачає якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але ні позивачка, ні її представник не надали суду доказів на підтвердження того, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.07.1998року укладений між [PERSON] та [PERSON] з порушенням чинного законодавства, що укладення договору не відповідало волевиявленню продавця - [PERSON]. При підписанні договору купівлі-продажу від 10.07.1998року продавець та покупець діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, уклали спірний договір, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна. Вказане свідчить, що [PERSON] мав намір продати, належне йому майно, розумів значення своїх дій, був ознайомлений з вимогами закону щодо недійсності правочину. Відповідно до висновку комісійної судово-почеркознавчої експертизи, висновок експерта від 30.07.2014 року №61, підпис в графі «Продавець» у 1 примірнику договору купівлі продажу квартири серії ААО №365046 від 10.07.1998року квартири [ADDRESS], зареєстрований у реєстрі за №4601 ймовірно виконаний [PERSON]. Позивачка, та її представник не надали суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] не підписував вказаний договір купівлі продажу квартири. Надані сторонами докази свідчать про те, що при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.07.1998року волевиявлення [PERSON] було вільним, відповідало його внутрішній волі саме на продаж вказаного майна. Договір купівлі-продажу був вчинений у формі, відповідно до закону, посвідчений нотаріально. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним договором купівлі-продажу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed