Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідача [PERSON] Посилається на те, що з відповідачем уклала шлюб 15.05.2010 року, який був зареєстрований виконкомом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №15. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Зазначала, що сімейне життя не склалось, одруження виявилось невдалим через те, що [PERSON] не поважав її як дружину, між ними не було взаєморозуміння, не забезпечував матеріально їхню сім'ю, через що часто виникали сварки та скандали, це призвело до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства і вже п'ять місяців разом не проживають. Вважає, що сімейне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Також зазначала, що [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, на даний час офіційно не працює, але має тимчасові заробітки, є працездатним, інших осіб на утриманні немає. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 15.05.2010 року виконкомом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №15. Стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, дитину залишити їй на виховання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному об'ємі, посилалась на обставини викладені в позові, на примирення з відповідачем категорично не погоджувалася. Зазначала, що спору про місце проживання дитини та участі у вихованні дитини у сторін немає. Просила позовні вимоги задовольнити, при розірванні шлюбу змінити прізвище «[PERSON]» на її дошлюбне «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача суду не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб 15 травня 2010 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], виданим 15.05.2010 року виконкомом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області. Від спільного життя в зареєстрованому шлюбі з відповідачем у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданим 03.11.2010 року виконкомом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області. З довідки Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, №6318 від 26.09.2014 року вбачається, що позивачка [PERSON] проживає в [ADDRESS], на її утриманні знаходиться дочка - [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що на даний час сторони не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, їх сім'я розпалась, і шлюб носить формальний характер, позивачка втратила до відповідача почуття любові, поваги і довіри, категорично не погоджується на примирення, розпад їх сім'ї відбувся остаточно та поновити її неможливо. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 п.9 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, шлюб між ними необхідно розірвати, змінити [PERSON] при розірванні шлюбу прізвище на її дошлюбне «[PERSON]». У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права дитини. Вирішуючи питання про залишення неповнолітньої дитини на виховання позивачці [PERSON], суд вважає доцільним у задоволенні цієї вимоги відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Крім того, спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються органом опіки та піклування за заявою батька, матері дитини, як визначено статтею 158 СК України. Суд роз'яснює, що спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються судом у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (стаття 159 СК України). З позову та пояснень позивачки вбачається, що спору про участь батьків у вихованні дитини, а також місця її проживання між сторонами немає, і органом опіки та піклування не вирішувався. Крім того, судом встановлено, що позивачка на даний час не має змоги самостійно, матеріально утримувати дитину в повному обсязі, на даний час не працює, проживає у власному будинку. Відповідач [PERSON] офіційно не працює, є працездатним, інших осіб на утриманні немає. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладених обставин суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісяця, починаючи з 29.09.2014 року до настання її повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 243,60 грн., а також судовий збір в сумі 243,60 гривень в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів -у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial