Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивачка [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь: для утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який продовжує навчання на денному відділі факультету біотехнології і біотехніки Національного технічного університету України «КПІ» та для утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який продовжує навчання на денному відділенні Київського радіомеханічного коледжу Національного авіаційного університету, у розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду та до закінчення навчання чи до досягнення синами двадцятитрьохрічного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою; просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь: для утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, встановленому Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду та до досягнення сином повноліття. Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, за час подружнього життя у них народились сини: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які мешкають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.08.2006 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання синів у розмірі 900,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.11.2005 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У вересні 2013 року [PERSON] був зарахований на 1 курс денного відділення факультету біотехнології і біотехніки Національного технічного університету України «КПІ», з строком навчання до 30.06.2017 року. У вересні 2011 року [PERSON] був зарахований на 1 курс денного відділення Київського радіомеханічного коледжу Національного авіаційного університету, з строком навчання до 30.06.2015 року. Оскільки сини навчаються, потребують додаткових витрат, а сім'я потребує матеріальної допомоги. Крім того вказала, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.08.2006 року стягнуто з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] 300,00 грн., що є недостатнім для його повноцінного фізичного та духовного розвитку, а тому просила збільшити розмір аліментів. Зазначила, що відповідач, працюючи приватним підприємцем та маючи регулярний заробіток, ухиляється від виконання обов'язку утримувати дітей, припинив надання матеріальної допомоги, що є підставою звернення позивачки з даним позовом в судовому порядку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак направила до суду заяву, відповідно до якої позов підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності в заочному провадженні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву, відповідно до якої позов підтримав в повному обсязі та просив слухати справу за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку позивача, яка подала заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло ження відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конститу ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма тір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що від шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с. 5) 18.04.2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 18.04.2003 року. (а.с. 4) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.08.2006 року, зокрема, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 900,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.11.2005 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с. 8-9) Відповідно до частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За даними довідки № 101 від 03.09.2013 року, виданої заст. декана факультету біотехнології і біотехніки, [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання факультету біотехнології і біотехніки Національного Технічного Університету України «КПІ», закінчує навчання у червні 2017 року. (а.с. 7) За даними довідки № 567 від 03.09.2013 року, виданої начальником відділу кадрів, [PERSON] є студентом третього курсу денного відділення Київського радіомеханічного коледжу Національного авіаційного університету, термін закінчення коледжу 30.06.2015 року. (а.с. 7) Як зазначила позивачка у позовній заяві та встановлено в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 14.08.2006 року відповідач працює приватним підприємцем, від чого отримує дохід. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Разом з тим, відповідач не надав суду пояснення та доказів, які б стверджували про його матеріальне становище, обставини, що мають істотне значення, при цьому позивачка зазначила, що має на утриманні трьох дітей, потребує матеріальної допомоги пов'язаної з навчанням дітей та їх фізичного та духовного розвитку, а відповідач будучи батьком дітей не надає матеріальної допомоги. Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання повнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які продовжують навчання, у розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду та до закінчення навчання чи до досягнення синами двадцятитрьохрічного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Підставами звернення позивачки з даними вимогами до суду є незначний матеріальний дохід останньої та відмова відповідача у матеріальному утриманні синів, які продовжують навчання, ураховуючи факт працевлаштованості відповідача та, відповідно, можливість надавати таку допомогу. Відповідно до положення статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потре бують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Укра їни при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які про довжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчан ня), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначений у Постанові Пленуму Верховного Суду України фактичний склад необхідно доповнити ще одним юри дичним фактом - походження дитини від батьків (кровне споріднення біологічне походження) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (уси новлення). Крім того, предмет спору становить вимога позивачки [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, встановленому Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду та до досягнення сином повноліття. Підставами звернення позивачки з даною вимогою до суду є те, що розмір аліментів присуджений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.08.2006 року є недостатнім для матеріального забезпечення сина, повноцінного його фізичного та духовного розвитку. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положення статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дру жини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України) Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Право позивачки на отримання аліментів на їх спільних з відповідачем дітей не оспорюється, однак суд при визначенні розміру аліментів враховує матеріальне становища позивачки, що на її утриманні троє дітей, які згідно довідки №56 від 24.09.2013 року Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS] та перебувають на повному її утриманні.(а.с. 6) Крім того, судом ураховано, що згідно п. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення позивачки у позовній заяві, ураховуючи положення вищенаведеного діючого законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] аліментів для утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який продовжує навчання на денному відділі факультету біотехнології і біотехніки Національного технічного університету України «КПІ» та для утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який продовжує навчання на денному відділенні Київського радіомеханічного коледжу Національного авіаційного університету, у розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду, а саме - 16.12.2013 року та на період навчання [PERSON] до 01.06.2017 року та на період навчання [PERSON] до 30.06.2015 року та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, встановленому Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved