Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], в якому просить надати [PERSON] дозвіл для тимчасового виїзду без згоди батька [PERSON] їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO] на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон дитини в наступні країни світу: Єгипет, Туреччина, Об'єднані Арабські Емірати на період з жовтня 2016 року до виповнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року; надати [PERSON] дозвіл для тимчасового виїзду без згоди батька [PERSON] їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за кордон в країни ближнього та дальнього зарубіжжя до виповнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року; надати [PERSON] дозвіл без згоди батька [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в країни ближнього та дальнього зарубіжжя та на її вїзд в Україну. Обґрунтовує свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 19.09.2013 року розірвано. Від спільного життя є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 19.09.2013 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2013 року до досягнення донькою повноліття, а саме до [INFO] року. Позивачка [PERSON] вказує про те, що з відповідачем вони проживають окремо один від одного. Неповнолітня [PERSON] постійно проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач будь-якої участі у вихованні дитини не приймає, та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. На звернення про надання дозволу на виїзд дитини за кордон відповідач відповів відмовою. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив (а.с.53). У зв'язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 19.09.2013 року розірвано. Рішення суду набуло законної чинності 01.10.2013 року (а.с.16-17); Від спільного життя є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO] (а.с.15); Відповідно до письмової довідки Виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №944 від 21.05.2013 року, неповнолітня [PERSON], [INFO] р.н. проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до дозволу Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №С-1363 від 12.10.2016 року, надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон у будь які країни світу, у супроводі матері - [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON] , до досягнення [PERSON], [INFO] року, 16 річного віку, тобто до [INFO] року (а.с.48-48); Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152. Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Виходячи зі змісту ст. ст.1,3,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (п.п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Тобто, при постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька та посиланні на Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» суду слід зазначати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення. При таких обставинах, вимоги [PERSON] про надання судом багаторазового дозволу на виїзд за кордон неповнолітній дочці без згоди та супроводу батька без зазначення конкретного строку, конкретної держави, не передбачені законодавством України. Проте такі вимоги позивачем не заявлялися. Крім того, виходячи зі змісту ст. 141 СК України, яка визначає рівні права та обов'язки щодо дитини, надання судом дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька позбавить останнього можливості брати участь у вихованні своєї дочки та можливості спілкування з нею. Отже, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги в частині надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO] р.н. до досягнення нею повноліття без дозволу батька є безпідставні та не підлягають задоволенню. Щодо іншої частини заявлених позовних вимог, то суд виходить з наступного. Відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 07 травня 2014р. року №152 паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі паспорт для виїзду за кордон ) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи на імя якої він оформлений за кордоном і дає такій особі право на виїзд з України і вїзд в Україну. Виїзд громадян України за межі території України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі паспорту, який оформлюється на чотири роки. Оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон, особі, яка не досягла 16-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників (п.20). Пунктом 22 Порядку визначено, що для оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку, особа подає: заяву-анкету; свідоцтво про народження; відповідні документи, що підтверджують здійснення встановлених законодавством платежів, або оригінали і копію документа про звільнення від таких платежів; заяву про відмову від внесення інформації до безконтактного електронного носія, що імплантований до паспорту для виїзду за кордон (у разі потреби). Крім вказаних документів, заявник також подає оригінали або засвідчену в установленому порядку копію одного з таких документів: свідоцтво про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; довідку про реєстрацію місця проживання дитини разом з одним із батьків, який подає заяву-анкету; оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначення відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Отже, при обставинах зазначених вище, слід дійти висновку, що згода одного з батьків, з ким непроживає дитина, яка не досягала 16-річного віку не є обов'язковою для оформлення паспорту для виїзду за межі України. Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами позивачка не представила суду доказів її звернення до відповідного органу або підрозділу Державної міграційної служби та відмови в оформлені на ім'я її дитини паспорту на виїзд за межі України при відсутності на то згоди батька дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed