Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася з позовом до відповідача ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування, у розмірі 51 966,77 грн. У обґрунтування позову, вказує на те, що 30.07.2019 року між позивачкою та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ №141915, а саме автомобіля KIA CEED д.н.з. [NUMBER] . Вранці 06.02.2020 року [PERSON] виявила пошкодження власного транспортного засобу, який був припаркований біля будинку останньої, за адресою м. Львів, вул. Симоненка, 22, після чого, позивачка повідомила про страховий випадок. Того ж дня вона письмово оформила заяву про настання страхового випадку по договору страхування, надала пояснення про дорожньо-транспортну пригоду та працівник страхової компанії провів огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт. Рахунок-фактуру відповідач отримала 07.02.2020 року, проте протягом 14 днів виплату страхового відшкодування не було здійснено. На адресу позивачки направлено повідомлення про відмову у проведенні виплати, посилаючись на подання неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку. 15.05.2020 року позивачка направила на адресу страховика повторну заяву про виплату страхового відшкодування із дорученням копії Висновку експерта за результатами транспортно-трасологічної експертизи по матеріалах ДТП у м. Львові по вул. Симоненка, 20-22, складеного станом на 12.05.2020 року. Відповідач не змінив свого рішення. Позивачка просить суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50 000грн., пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 555грн., 3% річних у розмірі 456,16грн., а також інфляційні нарахування на суму боргу у розмірі 955,61 та вирішити питання судових витрат. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06.08.2020 року провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Представник позивачки подав до суду заяву про збільшення позовних вимог і просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50 000,00грн., пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1090,00грн., 3% річних у розмірі 650,00грн., що відповідає розрахункам станом на 02.10.2020 року, оскільки відповідачем досі не проведена виплата страхового відшкодування. Представник позивачки в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Окрім цього, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), однак в судові засідання такий не з`являвся. Суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення, відзив на позовну заяву, суд приходить до наступного висновку Судом встановлено, що 30.07.2019 року між позивачкою та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ №141915, а саме автомобіля KIA CEED д.н.з. [NUMBER] . Позивачка [PERSON] 06.02.2020 року виявила пошкодження власного транспортного засобу, який був припаркований біля будинку останньої, за адресою м. Львів, вул. Симоненка, 22, після чого, позивачка повідомила про страховий випадок. Позивачка 06.02.2020 року письмово оформила заяву про настання страхового випадку по договору страхування від 06.02.2020 року за номером справи №UA2020020600001, надала пояснення про дорожньо-транспортну пригоду та працівник страхової компанії провів огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт від 06.02.2020 року за номером справи №UA2020020600001. Згідно з висновком №008-20 від 17.02.2020 року комплекс механічних пошкоджень на автомобілі KIA CEED д.н.з. [NUMBER] з технічної точки зору не відповідає обставинам їх утворення, які наведені у поясненні його водія [PERSON] , тобто при перебуванні автомобіля у нерухомому стані або при контактуванні з виступаючими частинами іншого транспортного засобу комплекс механічних пошкодженнь не міг утворитися. Рахунок-фактура №2000000574 від 07.02.2020 року засвідчується вартість робіт та вартість запчастин, загальна сума яких становить 68 370,55грн. Зважаючи на те, що ліміт страхового відшкодування становить 50 000грн., то позивачка вимагає виплати у межах даної суми. Як вбачається з висновку експерта Науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами транспортно-трасологічної експертизи №2241 від 12.05.2020 року зазначається, що пошкодження автомобіля з технічної точки зору могли бути спричинені, коли автомобіль перебував у нерухомому стані. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Правовідносини які виникли між сторонами, регулюються умовами укладеного договору, нормами ЦК України, Законом України «Про страхування». Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору особистого страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. У відповідності до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Укладений між позивачем та відповідачем договір страхування повністю відповідає вимогам Закону України «Про страхування», останній сторонами не оспорюється, так само як і його дія на час події - 06.02.2020 року. Страхування наземного транспортного засобу, згідно п. 6 ст. 6 Закону України «Про страхування» є видом добровільного страхування, саме тому страховик здійснює його у відповідності до Правил страхування. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За положеннями ст. 25 Закону України «Про страхування»: здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1); аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України (ч. 2); страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку. Страховик не може відмовити страхувальнику в проведенні розслідування і повинен ознайомити аварійного комісара з усіма обставинами страхового випадку, надати всі необхідні матеріальні докази та документи (ч. 3); у разі необхідності страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро можуть робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку (ч. 4); підприємства, установи та організації зобов`язані надсилати відповіді страховикам та Моторному (транспортному) страховому бюро на запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, у тому числі й дані, що є комерційною таємницею. При цьому страховик та Моторне (транспортне) страхове бюро несуть відповідальність за їх розголошення в будь-якій формі, за винятком випадків, передбачених законодавством України (ч. 5). Аналіз цих норм закону дозволяє дійти висновку про те, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо таких страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до умов договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає. Статтею 20 Закону України «Про страхування» зазначено, що страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування» передбачені випадки відмови страховика від здійснення страхової виплати. Так, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Тому, вирішуючи спір щодо відмови страховика у здійсненні страхової виплати за договором страхування підлягає застосуванню як ст. 991 ЦК України, так і ст. 26 Закону України «Про страхування», та положення укладеного договору страхування. Судом встановлено та не заперечено сторонами, що позивачем дотримано вимог договору добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ №141915, а саме автомобіля KIA CEED д.н.з. [NUMBER] . Позивачка 06.02.2020 року письмово оформила заяву про настання страхового випадку по договору страхування від 06.02.2020 року за номером справи №UA2020020600001, надала пояснення про дорожньо-транспортну пригоду та працівник страхової компанії провів огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт від 06.02.2020 року за номером справи №UA2020020600001. Проте, не зважаючи на дотримання позивачем умов договору, вчинення всіх необхідних дій, що знову-таки не заперечується відповідачем, страховик відмовив у здійсненні виплати страхового відшкодування. Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є надання страхувальником неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку. Однак, суд вважає таку відмову безпідставною. Відповідач у своїй відмові посилається на висновок №008-20 від 17.02.2020 року, згідно якого комплекс механічних пошкоджень на автомобілі KIA CEED д.н.з. [NUMBER] з технічної точки зору не відповідає обставинам їх утворення, які наведені у поясненні його водія [PERSON] , тобто при перебуванні автомобіля у нерухомому стані або при контактуванні з виступаючими частинами іншого транспортного засобу комплекс механічних пошкодженнь не міг утворитися. Проте, експерт не здійснював огляд пошкодженого транспортного засобу, а дане дослідження виконувалось за копіями матеріалів страхової справи № UA2020020600001. Відповідач зазначає, що факти, викладені у поясненні позивача, не підтверджуються наявними пошкодженнями, отриманими автомобілем за заявленими обставинами. При цьому відповідач посилається на зазначений висновок, за яким пошкодження не могли утворитися при обставинах, які зазначені у поясненнях від 06.02.2020 року. Але у заяві від 06.02.2020 року позивач лише зазначав про факт виявлення пошкодженого автомобіля, а саме, про те, що 06.02.2020 року виявила пошкодження власного транспортного засобу, який був припаркований біля будинку останньої, за адресою [ADDRESS] , після чого, позивачка повідомила про страховий випадок. Отже, будь-яких відомостей щодо обставин і механізму отримання її автомобілем пошкоджень у своїх поясненнях [PERSON] не зазначала. Відповідачем не надано жодного доказу в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження того, що позивачем подано свідомо неправдиві відомості про факт настання страхового випадку, свідомо вказано обставини і механізм отримання його автомобілем пошкоджень, який був досліджений експертом та встановлено його технічну неспроможність. Також відповідачем не доведено належними доказами, що [PERSON] у порушення умов договору страхування свідомо вчиняла перешкоди для проведення страховиком розслідування обставин та наслідків випадку, що стався 06.02.2020 року. За таких обставин висновок про те, що позивач надав неправдиві відомості, на думку суду, є припущенням, а рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав надання завідомо неправдивих відомостей про факт події з застрахованим транспортним засобом не відповідає закону. До того ж позивач одразу після виявлення шкоди вжив заходи фіксування порушення, повідомив страховика про шкоду. Також, на спростування позиції відповідача, позивачем надано висновок експертного дослідження експерта Науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами транспортно-трасологічної експертизи №2241 від 12.05.2020 року зазначається, що пошкодження автомобіля з технічної точки зору могли бути спричинені, коли автомобіль перебував у нерухомому стані, складеного за заявою позивача після проведення фактичного огляду автомобіля. Згідно висновку: 1.1 З частинами і деталями правої сторони автомобіля KIA CEED д.н.з. [NUMBER] (задня нижня частина правого переднього крила та грязевий щиток правого переднього колеса, нижня частина правої передньої дверки, нижня частина правої задньої дверки, передня нижня частина правого заднього крила (панелі), грязевий щиток правого заднього колеса, ручки правих дверок) ковзаючи, дотично, контактував достатньо масивний твердий предмет - перешкода, яким міг бути інший транспортний засіб, що мав виступаючі, нависаючі частини і деталі, розташовані на рівні розташування слідосприймаючих частин і деталей правої сторони автомобіля KIA CEED д.н.з. [NUMBER] . Деформуючі зусилля, при цьому, на частини і деталі правої сторони автомобіля KIA CEED д.н.з. [NUMBER] були спрямовані в напрямку спереду назад до його повздовжньої осі, ковзаючи. 1.2 Поверхні декоративних ковпаків коліс автомобіля містять численні поверхневі дугоподібні та лінійні потертості і подряпини, утворення яких характерне, як під час експлуатації автомобіля, так і під час необережного паркування. Поверхня корпусу правого зовнішнього дзеркала заднього виду містить різноспрямовані поверхневі потертості внаслідок контактування з не твердим, достатньо масивним предметом (предметами) - перешкодою. Встановити даними, трасологічними дослідженнями напрямок утворення цих пошкоджень (напрямки обертання коліс відносно перешкоди) не видалось можливим з причин відсутності в пошкодженнях визначальних ознак, які б свідчили про це. 1.3. Пояснення власника автомобіля KIA CEED д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , в частині: «...06.02.2020 о 8 год. ранку виявила пошкодження правої сторони (2 дверки (передня, задня), крило, задній бампер, дзеркало) свого автомобіля KIA CEED д.н.з. [NUMBER] за адресою м. Львів, вул. Симоненка, 22...», з технічної точки зору можуть бути спроможними, оскільки встановлений транспортно-трасологічними дослідженнями механізм утворення пошкоджень на цих частинах і деталях правої сторони автомобіля KIA CEED д.н.з. [NUMBER] (крім зовнішньої поверхні корпусу дзеркала) характерний для ковзного, дотичного контактування стороннього твердого предмету - предметів (перешкоди), яким міг бути інший транспортний засіб, що мав виступаючі, нависаючі частини і деталі, розташовані на рівні розташування слідосприймаючих частин і деталей правої сторони автомобіля KIA CEED д.н.з. [NUMBER] , коли останній міг перебувати в нерухомому стані - був припаркований. На думку суд, останній був складений на противагу висновку №008-20 від 17.02.2020 року, щодо механізму та обставин утворення пошкоджень на застрахованому автомобілі, разом тим, як встановлено судом, первинні обставини і механізм отримання автомобілем позивача пошкоджень, при зверненні до страховика останнім не визначались, а страховиком - не з`ясовувались, через що встановити їх технічну неспроможність неможливо. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За таких обставин, суд вважає, що відмова відповідача від виплати страхового відшкодування на підставі укладеного між сторонами договору не ґрунтуються на законі. На підтвердження вартості за ремонт пошкодженого автомобіля позивач надав суду рахунки. Визначення розміру виплати повністю відповідає умовам договору страхування. Стороною відповідача не оспорювався розмір завданої майнової шкоди в результаті пошкодження автомобіля позивача та не надавалось жодного доказу на спростування суми страхового відшкодування. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем задля захисту своїх прав було укладено договір надання правової допомоги від 01-03/20 від 12.03.2020 року з адвокатом Угриновською Ю.В. Представником позивача надано суду докази на підтвердження факту оплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн., а тому вони підлягають компенсації в зазначеному розмірі. Також, суд присуджує з відповідача судовий збір з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №761/24881/16 у сумі 840, 80 грн. судового збору на користьдержави. Крім того, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в розмірі 3 269, 00 грн. До того ж, відповідачем не оспорювався розмір вказаних сум та не надавалось жодного доказу на їх спростування. На підставі викладеного,

Outcome: approved