Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 27.09.2010 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Вербківській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис № 6. Від шлюбу у них народилось троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Вказує, що Відповідач останніх чотири роки зловживає спиртними напоями, поводить себе агресивно, наносив їй побої, погрожував її батькові, вчиняв скандали, в результаті чого був притягнутий до адміністративної відповідальності. Своєю поведінкою Відповідач негативно впливає на дітей, а тому надалі перебувати у шлюі вона не бажає, примирення є недоцільнимм, спільно нажитого майна немає, просила шлюб між ними розірвати, місце проживання малолітніх дітей визначити за її місцем проживання та залишити їй шлюбне прізвище «Гаром». В судове засідання Позивачка [PERSON] не зявилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив справу розглядати у його відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27 вересня 2010 року між Позивачкою та Відповідачем у Вербківській сільській раді Монастириського району Тернопільської області зареєстровано шлюб (а.з. № 6), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). За час перебування у шлюбі у них народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]., що підтверджується їх копіями свідоцтв про народження (а.с. 4, 5, 6). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд, вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Гаром». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивачка просила місцем проживання дітей визначити її місце проживання, а Відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання їх матері [PERSON] (Позивачка). У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved