Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів та стягнення коштів на утримання до досягнення дитиною трьох років покликаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30.04.2013 р. Наприкінці травня 2013 р. в результаті досягнутої між ними згоди, вони вирішили проживати разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилась одна дитина, син [PERSON] 2014 року народження, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Їй самій важко утримувати дитину та забезпечувати усім необхідним. Відповідач в добровільному порядку не надає коштів на утримання свого сина та не приймає участі у його вихованні. Просить позов задовольнити та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1200 грн. на утримання сина [PERSON] [INFO] року народження та 1200 гривень щомісячно на її утримання до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що позивачка є його колишньою дружиною від спільного проживання з якою у них народився син [PERSON]. Погоджується сплачувати аліменти на його утримання в мінімальному розмірі 400-500 грн. На утримання дружини, не бажає сплачувати кошти та просить у вказаній частині позову відмовити. Заслухавши пояснення, оцінивши зібрані матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30.04.2013 р., що вбачається з рішення Червоноградського міського суду Львівської області. Від подальшого спільного проживання в сторін народилась одна дитина, син [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження де батьком дитини згідно ст. 126 СК України визначено [PERSON] Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання чоловіком -батьком дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров'я, беручи до уваги, відсутність на теперішній час на утриманні відповідача інших неповнолітніх осіб, а також, з врахуванням того, що відповідач не працює та його доходи є мінливими, суд приходить до переконання, що останнього слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 грн. Що стосується стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки то такий слід визначити в сумі 300 гривень, що буде доцільним та буде відповідати інтересам сторін, не погіршуючи їх матеріального становища. З огляду на вищенаведені обставини суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial