Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою, мотивуючи її тим, що після смерті батька [PERSON] [PERSON], відкрилась спадщина, до спадкової маси якої входить земля загальною площею 4,262 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Руськокомарівської сільської ради. Право власності на землю [PERSON] було посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №025559 виданий на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації №439 від 19.11.2002 року та сертифікату РН №168932. На час відкриття спадщини спадкоємцем за заповітом (заповіт від 23 травня 2002 року, зареєстрований в книзі реєстрації заповітів, прирівнювальних до нотаріально посвідчених Руськокомарівської сільської ради за №25) була [PERSON] відповідно до довідки, виданої виконкомом Руськокомарівської сільської ради, заповіт від імені [PERSON], який помер 08.01.2005 року не змінювався та не скасовувався. Однак, позивачка [PERSON] була позбавлена можливості отримати свідоцтво про право спадщину у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на землю Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №025559, виданого на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації №439 від 19.11.2002 року та сертифікату РН №168932, який був втрачений. Відповідно до інформації, наданої приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу, за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та у подальшому оформити право власності. В судове засідання представник позивачки [PERSON] не зявився, однак надав суду заяву, відповідно до якої просить позовну заяву задовольнити та розглянути справу за його відсутності. В судове засідання представник відповідача не зявився, однак надав суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог позивача заперечень немає та просив розглянути справу за його відсутності. Приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що після смерті батька [PERSON] [PERSON], відкрилась спадщина, до спадкової маси якої входить земля загальною площею 4,262 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Руськокомарівської сільської ради за межами населеного пункту. Право власності на землю [PERSON] було посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №025559 виданий на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації №439 від 19.11.2002 року та сертифікату РН №168932. На час відкриття спадщини спадкоємцем за заповітом (заповіт від 23 травня 2002 року, зареєстрований в книзі реєстрації заповітів, прирівнювальних до нотаріально посвідчених Руськокомарівської сільської ради за №25) була [PERSON] відповідно до довідки, виданої виконкомом Руськокомарівської сільської ради, заповіт від імені [PERSON], який помер 08.01.2005 року не змінювався та не скасовувався. Однак, позивачка [PERSON] була позбавлена можливості отримати свідоцтво про право спадщину у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на землю Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №025559, виданого на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації №439 від 19.11.2002 року та сертифікату РН №168932, який був утрачений. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки №3024 від 11.12.2015 року, виданої Руськокомарівською сільською радою вбачається, що на момент смерті [PERSON], який помер 08.01.2005 року, за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Глибоке, буд. 95 разом з ним проживала його донька [PERSON] Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. На час відкриття спадщини спадкоємцем за заповітом (заповіт від 23 травня 2002 року, зареєстрований в книзі реєстрації заповітів, прирівнювальних до нотаріально посвідчених Руськокомарівської сільської ради за №25) була [PERSON] відповідно до довідки, виданої виконкомом Руськокомарівської сільської ради, заповіт від імені [PERSON], який помер 08.01.2005 року не змінювався та не скасовувався. Приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у спадкоємиці документів, оформлених відповідно до чинного законодавства, що підтверджуються належність майна спадкодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України містить положення про те, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п.3.3 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.05.2015 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку із втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Відмова в оформленні права власності на будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в порядку цивільного судочинства. Позивачі скористалися передбаченим ст.16 ЦК України способом захисту свого права шляхом предявлення позову про визнання права власності на нерухоме майно. Враховуючи, що\~\~[PERSON]\~є єдиною спадкоємницею за заповітом за померлим [PERSON], з метою усунення невизначеності відносин власності вищезгаданої земельної ділянки, що підлягає державний реєстрації, суд приходить до висновку, що позовну заяву [PERSON] слід задовольнити та встановити її право власності на вказану земельну ділянку.

Outcome: approved