Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, вказуючи на те, що з 02 жовтня 2009 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який зареєстрований відділом РАЦС Новотроїцького РУЮ Херсонської області, актовий запис №62. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 03.08.2015 року рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області, шлюб розірвано. До укладення шлюбу з відповідачем вона мала своє особисте майно: (магнітофон 2003 року, вартістю 448 грн.; перебійник для коп'ютера (источник БП PowerMust PM-800 VA)-2007 року, вартістю 344,40 грн.; фотоапарат «Самсунг» - 2008 року, вартістю 1200 грн.; перфоратор - 2008 року, вартістю 1000 грн.; пральну машинку «Малютка» - 2008 року, вартістю 700 грн.; пральну машину автомат - серпень 2009 року, вартістю 200 грн.; принтер - 2008 року, вартістю 495 грн.; кабель до принтера - 2008 року, вартістю 10 грн. На загальну суму 4397,40 грн.), яке відповідач - 1 продав без її згоди та яке вона просить повернути. За час шлюбу подружжям було придбане майно: 2010 року мотор з холодильника «Дніпро» - вартістю 400 грн.; 2014 року насос на скважину - вартістю 1500 грн.; 2011 року скутер - вартістю 1600 грн.; 2012 року мобільний телефон «Самсунг» - вартістю 1700 грн.; 2011 року хлібопіч - вартістю 700 грн.; 2009 року газовий балон 2шт. вартістю по 300 грн. на 600 грн.; 2010 року велосипед - вартістю 400 грн.; 2013 року велосипед - вартістю 400 грн.; 2010 року мотоблок - вартістю 5000 грн.; 2010 року причеп - вартістю 1000 грн.; 2010 року сварку - вартістю 800 грн.; 2012 року мікрохвильову піч - вартістю 800 грн.; 2012 року електродуховку - вартістю 500 грн.; 2013 року швейна машинка - вартістю 2000 грн.; 2010 року машинка для стрижки - вартістю 200 грн.; 2013 року планшет - вартістю 500 грн.; 2012 року міксер - вартістю 400 грн.; 2011 року бензопила - вартістю 1500 грн.; 2013 року електропила - вартістю 1800 грн.; 2013 року дрелька - вартістю 300 грн.; 2012 року болгарка - вартістю 400 грн.; 2009 рік труби азбестові 10 шт. - вартістю 800 грн.; 2013 року жіночі чоботи - вартістю 850 грн.; 2010 року жіноче пальто - вартістю 600 грн.; 2014 року флешки 2г.-4г. - вартістю 300 грн.; 2013 року чугуні труби 2 шт. - вартістю 300 грн.; 2013 року каструля алюмінієва 40 літ. - вартістю 450 грн.; 2010 року огородній інвентар (лопати, граблі, цапки) - вартістю 300 грн. На загальну суму 26100 гривень. Крім того в грудні 2013 року ними було придбано легковий автомобіль ВАЗ-2109 - вартістю 3300 американських доларів (США), що складає на день розгляду справи у суді 89265 гривень в національній валюті. Тобто в шлюбі з відповідачем було придбано майно на суму 115365 грн., з якого частки майна подружжя складають 57682,50 гривень. На свою частку в майні на суму 26100 грн., що складає 13050 грн. вона не претендує. Просить лише поділити автомобіль ВАЗ-2109, відступивши від рівності часток подружжя, який відповідач 1 продав без її згоди [PERSON], шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння, визнавши договір купівлі - продажу автомобіля, - недійсним та визнання права власності на рухоме майно. Позивачка та її представник-адвокат позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі і підтвердили, що все майно, яке знаходилося у спільній сумісній власності подружжя відповідач продав. Просили визнати договір купівлі - продажу автомобіля недійсним, витребувати його із чужого - незаконного володіння [PERSON] та визнати право власності на рухоме майно за позивачкою. Відповідачі 1,2 до судового засідання не з'явилися повторно, не повідомили про причини своєї неявки, хоча були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі, а отже вважаються належним чином повідомлені. Суд вважає можливим, відповідно до ст. 169 п. 4 ЦПК України, визнати причину неявки відповідачів 1,2 неповажною і ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України за згодою позивача. Свідки на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, вони є близькими родичами і сусідами позивачки та знають, що позивачка мала у своїй особистій власності майно, що залишилося від попереднього шлюбу та майно, що придбане в період шлюбу з відповідачем [PERSON] Сім'я мала трьох неповнолітніх дітей. Відповідач працювати не бажав. Позивачка змушена була їхати на заробітки до Росії. Відповідач вживав алкогольні напої. Все наявне майно розпродав в тому числі і автомобіль і виручені кошти витратив на придбання алкогольних напоїв. Дітей зачиняв в будинку без їжі. Був такий факт, що найменша дівчинка [PERSON] [INFO], одного разу о 2-й годині ночі вилізла через вікно і пішла до бабусі на інший кінець селища. Позивачка знаходилася на заробітках з вересня 2014 року по червень 2015 року. Зароблені гроші пересилала відповідачу для утримання дітей, але він все пропивав. Коли позивачка повернулася, то виявила відсутність всього майна, а також автомобіля, причіпа, скутера, мотоблока, та іншого. [PERSON] неодноразово проводив бесіду із [PERSON] на предмет, щоб не продавав майно так, як в нього є діти, яким це майно буде потрібне. Однак відповідач не звертав уваги на зауваження. Підтвердили відсутність всього майна в будинку [PERSON]. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, враховуючи покази свідків, та доводи позивача в обґрунтування позову, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Дані відносини відносяться до цивільних, сімейних правовідносин і регулюються нормами цивільного-сімейного законодавства: ст.372 ЦК України; ст.60,65,69-72 Сімейного Кодексу України; п.22,23 Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року. Згідно з положеннями ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилом, встановленим ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд погоджується із зазначеною позивачкою вартістю особистого майна в сумі 4397,40 гривень та вартістю майна, що знаходилося в спільній сумісній власності подружжя в сумі 115365 гривень на час розгляду справи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з рекомендаціями, наданими судам в п.23 вищевказаної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Новотроїцького районного управління юстиції в Херсонській області, актовий запис №62, який рішенням Новотроїцького районного суду від 03.08.2015 року розірвано. Дружини мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За період шлюбу з 02.10.2009 року по 03.08.2015 року подружжя придбало майно, яке зазначене в позові вартістю 115365 гривень і знаходилося в спільній сумісній власності подружжя та належить їм в рівних частках 57682,50 гривень ( 115365 гривень : 2 ). Окрім того позивачка мала в особистій власності майно вартістю 4397,40 гривень. Шлюбний договір та будь - який інший договір про порядок користування спільним сумісним майном у дружин відсутній. З пояснень свідків та письмових доказів, вбачається, що позивака до укладення шлюбу з відповідачем 1 мала своє особисте майно, зазначене в позові, яке відповідач продав без її згоди на загальну суму 4397,40 гривень. В зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, спірне майно, набуте позивачкою до укладення шлюбу, та продане відповідачем [PERSON] без її згоди, є її особистою власністю та не підлягає поділу, а вартість проданого майна підлягає стягненню на її користь в сумі 4397,40 гривень. Разом з тим, вимога позивачки в частині поділу автомобіля ВАЗ-2109, з відступленням від рівності часток подружжя, який [PERSON] продав без її згоди громадянину [PERSON], шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння, визнавши договір купівлі - продажу автомобіля, - недійсним та визнання права власності на рухоме майно, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Згідно роз'яснень, викладених у п. 30 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Так, з матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль ВАЗ-2109, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], придбаний 03.12.2013 року та зареєстрований на ім'я [PERSON] в період шлюбу сторін, що підтверджується листом Управління Державтоінспекції № 6503 від 03.11.2015 року та, який відчужений 24.07.2015 року іншому добросовісному набувачу [PERSON], оскільки шлюб розірвано між дружинами лише 03.08.2015 року. Позивачка не заперечує, що рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 03.08.2015 року шлюб між ними розірвано та шлюбні відносини припинені, вони ведуть господарство окремо один від одного. 24 липня 2015 року зазначений вище автомобіль ВАЗ-2109, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], вартістю 66000 гривень продано [PERSON], без виконання вимог ч.3 ст. 65 СК України, що підтверджується довідкою-рахунком №160615 від 24.07.2015 року тобто без письмової згоди позивачки. Таким чином, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль набутий за час зареєстрованого шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, а тому, що на момент розгляду справи у суді спірний автомобіль відсутній, то поділу підлягає його вартість зазначена позивачкою 89265 гривень в якій частка кожного із подружжя складає 44632,50 гривні. Як зазначено в ч.3 ст.65 СК України письмова згода другого подружжя подається лише в разі укладення договорів, що потребують нотаріального посвідчення та державної реєстрації, зважаючи на те, що угоди купівлі-продажу транспортних засобів не відносяться до такої категорії договорів, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для визнання недійсною угоди купівлі-продажу спірного автомобіля, укладеної між відповідачем 1 та відповідачем 2 та останній є добросовісним набувачем. Оскільки з матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що грошові кошти, отримані від реалізації транспортного засобу, який є неподільною річчю, до сімейного бюджету [PERSON] не вносилися, враховуючи вартість спірного транспортного засобу на момент розгляду справи в розмірі 89265 гривень, суд на підставі ч.2 ст.60, ч.1 ст.70 СК України приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння. Стягненню підлягає компенсація вартості 1/2 частки спірного автомобіля на користь позивачки [PERSON] в сумі 44632,50 гривень(89265 гривень:2). Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка довела факт придбання спірного майна в період шлюбу, але не довела факту доцільності витребування майна із володіння [PERSON], який являється добросовісним набувачем майна, оскільки він не знав і не міг знати про те, що він є недобросовісним набувачем, поскільки автомобіль був зареєстрований на відповідача [PERSON] Отже є підстави для часткового задоволення позову і стягненню з відповідача на користь позивача компенсації половини вартості спільного сумісного майна в сумі 57682,50 гривень (115365 гривень : 2 ) та вартість відчуженого особистого майна позивачки в сумі 4397,40 гривень. Всього підлягає стягненню компенсація вартості майна в сумі 62079,90 гривень з відповідача на користь позивачки. Оскільки позов задоволено часткового, то суд відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України вважає необхідним віднести судові витрати за рахунок відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог і стягнути з відповідача 1 сплачений судовий збір в розмірі 487,20 гривень, 243,60 грн. та суму оплати оголошення у пресі в розмірі 420,00 гривень, на користь позивача. На підставі зазначеного ст.372 ЦК України; ст.60,65,69-72 Сімейного Кодексу України; п.22,23 Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року і

Outcome: partial