Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивачка позов мотивує тим, що 05 березня 2011 року між нею та Відповідачем, зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народилися, діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із Відповідачем не склалось. На протязі близько як півтора роки сторони проживають окремо. Відповідач з`являється час від часу, лише для відвідування дітей, практичної участі у вихованні дітей та у витратах на їх утриманні на протязі більш як півтора роки не приймає. Діти проживають з Позивачкою та нею утримуються, спільного господарства не ведуть. У відповідача фактично створилась інша сім`я та народилась дитина. Позивачка вважає, що на сьогоднішній день їхній шлюб перетворився у формальність та сім`я припинила своє існування, збереження шлюбу вважає неможливим та недоцільним, оскільки у кожного із них своє життя, різні інтереси. Відповідач скерував на адресу суду заяву про часткове визнання позову відповідно до якої, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення шлюбу визнає, однак заперечує щодо підстав розірвання шлюбу, вважає їх іншими. Крім того зазначає, що в період з квітня - серпня 2021 року добровільно перераховував позивачці кошти на утримання дітей, тому просить призначити аліменти із вересня 2021 року. Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просить задоволити. Відповідач подав заяву про визнання позову, просять слухати справу у його відсутності, позов визнає. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін, згідно ст.223 ЦПК України. Відповідно до ст.206 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки, таке не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено,що відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого 05 березня 2011 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] 05 березня 2011 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 79./а.с.5/ Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 06 липня 2011 року [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] ./а.с. 8/ Згідно зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 01 липня 2014 року [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] ./а.с.10/ За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки в ході засідання встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки сторони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими та суперечитимуть їх інтересам, примирення неможливе. Щодо стягнення аліментів вважаю за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до наданих Відповідачем квитанцій за період з квітня по серпень 20121 року [PERSON] сплатив [PERSON] 20800 грн. на утримання дітей. Оскільки, відповідач визнав позов щодо розміру аліментів, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягувати з Відповідача на користь Позивачки аліменти утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше як розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позовуз до суду до досягнення дітьми 18-річного віку. Щодо стягнення судових витрат суд доходить до такого висновку. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в частині стягнення аліментів судовий збір стягнути з відповідача в користь держави.

Outcome: approved