Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та про стягнення аліментів за минулий період. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1992 року по 2010 рік вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з відповідачем вони почали проживати окремо ще до розлучення, з 2006 року. Участі у вихованні та утриманні дітей він з того часу не приймав, жодного зв`язку зі нею не підтримував і не підтримує зараз. З того часу як вони розійшлися, вона постійно дзвонила [PERSON] та просила, щоб той надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки. Проте, оскільки до цього часу питання щодо самостійного сплачення відповідачем аліментів на утримання не вирішено, її рівня заробітку не вистачає на забезпечення повноцінного фізичного та розумового розвитку доньки, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі ј частини усіх видів доходу, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Також, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь, у розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, за минулий період, починаючи з 29.11.2008 по 29.11.2018, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , а, також, стягнути аліменти у розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, за минулий період, починаючи з 29.11.2008 року по 03.03.2012 на утримання сина [PERSON] . Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Мельник І.О. від 18.01.2019 відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем 14.02.2019 скеровано до суду відзив на позовну заяву, в якому він не заперечує проти часткового задоволення позову, а саме стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку. В інших позовних вимогах просить суд відмовити. Зокрема, вказує, що після розірвання стосунків з позивачкою в них була домовленість, що позивачка не буде подавати до суду позов про стягнення аліментів, а буде отримувати кошти на утримання дітей від отриманого доходу від оренди однокімнатної квартири, яка належить йому, та де він прописаний, а саме: [ADDRESS] . За оренду квартири позивач отримувала 3500 грн., та компенсацію комунальних послуг. Як виявилось пізніше, позивачка не платила за комунальні послуги, а всі кошти за оренду та комунальні послуги брала собі. Вказує, що всі ці роки, аж до даного часу він через картку Приватбанк його цивільної дружини [PERSON] допомагав своїм дітям додатково, та постійно надсилав грошові кошти на платіжну картку сина [PERSON] , та на платіжну картку позивачки на утримання дочки. 04042019 позивач [PERSON] скерувала до суду відповідь на відзив, у якому просила відхилити доводи [PERSON] , наведені у відзиві на позовну заяву та задовольнити її позовні вимоги. Зазначила, що відповідач має у своїй приватній власності квартиру. Після виїзду відповідача з м. Черкаси, між ними були домовленості, що вона буде доглядати за квартирою, підтримувати її в належному стані, адже сподівалася, що в майбутньому відповідач подарує її сину. Вказала, що тривали час квартира не здавалася, лише з червня 2018 року по жовтень 2018 року там проживали квартиранти, орендна плата за яку становила 3500 грн. з врахуванням витрат на комунальні послуги. Відмітила, що за власні кошти купувала у квартиру меблі, техніку, робила ремонт. Тобто кошти від оренди, а також частково свої власні, вона витрачала на облаштування квартири. А отже, витрачати ці кошти як аліменти на утримання дітей не мала жодної змоги, тому вони не можуть вважатися аліментами, як зазначає відповідач у відзиві. Крім того, надані відповідачем квитанції про переказ грошових коштів в рахунок сплати аліментів жодним чином не підтверджують того, що він в достатньому обсязі здійснював допомогу на утримання дітей. За чотири роки відповідач перерахував для доньки кошти в сумі 16220,00 грн., тобто за місяць виходить 337,92 грн. За такі кошти утримувати дитину місяць не можливо, а тому такі перерахування навіть не можливо вважати аліментами. Щодо перерахування коштів сину [PERSON] , то вони здійснювались у 2015 році, коли син вже був повнолітнім, а в позовній заяві є вимоги про стягнення коштів на утримання сина [PERSON] за період з 2008 року по 03.03.2012. Також до уваги суду не може бути взята виписка про стан здоров`я відповідача та призначення його лікування, оскільки вона стосується періоду січня-лютого 2019 року, а тому не може бути належнім та достатнім доказом при вирішенні питання про розмір часток стягуваних аліментів, оскільки вказує на одиничний випадок лікування відповідача. Адвокат відповідача Солодкова С.І . 24.04.2019 скерувала до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначила, що твердження позивачки, викладені у відповіді на відзив не підтверджені документально, та деякі з них протирічать самі собі. Зокрема, позивач вказує, що ніякої домовленості з відповідачем про отримання коштів в якості аліментів з орендної плати квартири в неї не було та ніяких коштів вона не отримувала, однак зазначає, що домовилась з відповідачем здавати квартиру, та погодилася доглядати її, навіть купувала меблі, хоча жодних доказів облаштування квартири та купівлі меблів і техніки не надала. Твердження позивачки про витрату орендної плати на комунальні послуги та облаштування квартири спростовуються відкритим виконавчим провадження щодо стягнення заборгованості по квартирі за комунальні послуги, які в подальшому сплачені відповідачем. Крім того, сама ж позивачка зазначає, що влаштувалася на роботу у листопаді 2018 року, тобто до цього часу вона ніде не працювала та проживала за рахунок коштів, отриманих від оренди квартири. Після наявної заборгованості по комунальних послугах по квартирі, відповідач скасував домовленість з позивачкою про оплату аліментів, а тому і виник даний позов. Позивачка та її представник - адвокат Ткач В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити. В судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат Солодкова С.І. позовні вимоги визналаи частково, не заперечували проти стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, оскільки за станом здоров`я відповідач позбавлений можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час заперечували. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.1992, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.12.2010 розірвано. В шлюбі народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батьками записані позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Позивачка [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради № 20773-01-10 від 01.11.2018. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов`язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивач в судовому засіданні зазначила, що самостійно утримувати доньку вона не в змозі, а відповідач не забезпечує добровільно дитину належним чином. [PERSON] працює помічником вихователя в дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) № 38 «Золотий ключик» з 01.11.2018 і по теперішній час з окладом 2555 грн., що підтверджується довідкою № 87 від 16.11.2018 З наданого відзиву відповідача вбачається, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] , однак просить стягувати з нього по 1/6 частині, оскільки за станом здоров`я не має можливості сплачувати аліменти по ј частині від доходу. Так, згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 22924 [PERSON] , [INFO] , має основний діагноз - хронічний гепатит змішаного ґенезу. [PERSON] працює в ТОВ «Екостоун» з 07.02.2019 на посаді заступника директора з посадовим окладом згідно штатного розпису - 5280,00 грн., що підтверджується довідкою від 11.02.2019 № 72. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що відповідачем не спростовано те, що його витрати перевищують його заробітки, а також не спростовані дані неможливості сплати аліментів на дитину, однак він має серйозні проблеми зі здоров`ям, тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/5 частки з усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки за минулий час за період з 29.11.2008 по 29.11.2018 у розмірі ј частки від усіх видів доходів (заробітку) та на утримання сина за період з 29.11.2008 по 03.03.2012 в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів (заробітку). Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 у справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків). За такого, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів, він для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині. В протилежному випадку - позов не може бути задоволений. З наданих пояснень сторін вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач в добровільному порядку через картку його цивільної дружини [PERSON] здійснював переказ коштів на картку позивачки в рахунок сплати аліментів на утримання дітей. В матеріалах справи наявні копії платіжних доручень, з яких вбачається, що платник [PERSON] періодично протягом 2015-2018 років здійснювала переказ коштів [PERSON] та [PERSON] . Крім того, відповідач стверджував, що після розірвання стосунків з позивачкою в них була домовленість, що позивач в рахунок аліментих платежів буде отримувати кошти на утримання дітей від отриманого доходу за оренду однокімнатної квартири, яка належить відповідачу. Так, відповідно до Свідоцтва на право власності на житло від 26.12.2002, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Факт здачі квартири в оренду позивачкою не заперечується. Однак вона стверджує, що квартира протягом дев`яти років поспіль перебувала в оренді не постійно, а лише певні періоди і кошти, які були отримані від орендарів, спрямовувалися на оплату комунальних послуг та утримання квартири в належному технічному стані, інколи цих коштів не вистачало і вона витрачала власні гроші. Стверджувала, що лише з червня 2018 року по жовтень 2018 року квартира перебувала в оренді за 3500 грн. з врахуванням витрат на комунальні послуги, а до червня 2018 року орендна плата становила 2500 грн. Всі отримані кошти, а частково і власні, вона витрачала на комунальні послуги, купувала меблі та побутову техніку в квартиру, робила поточний ремонт. Дані твердження позивачки суд ставить під сумнів, оскільки в матеріалах справи наявні дублікати платіжних квитанцій про оплату [PERSON] комунальних послуг в комунальні служби. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є рієлтором та займалася пошуком клієнтів для оренди квартири по [ADDRESS] . Квартира перебувала в оренді тривалий час ще до 2014 року, на той час цим питанням займалася її колега, яка на даний час за кордоном. У травні 2018 року до неї звернулася [PERSON] з приводу здачі в оренду вказаної квартири. Було досягнуто домовленості між [PERSON] та квартирантом [PERSON] , що розмір орендної плати становить 3500 грн. та оплата комунальних послуг. Однак у [PERSON] виник конфлікт з власником квартири [PERSON] , тому в подальшому договір був переукладений. Зі слів [PERSON] їй відомо, що комунальні послуги за квартиру не сплачувались, виникли великі борги, тому він вирішив самостійно займатися питанням здачі квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що винаймала квартиру [ADDRESS] з червня 2018 року по 10.02.2019, орендна плата складала 3500 грн. та комунальні послуги. Кошти вона сплачувала [PERSON] та додатково оплачувала комунальні послуги в сумі, яку говорила позивачка. В січні 2019 року приїхав господар квартири [PERSON] та повідомив, що наявна велика заборгованість за комунальні послуги. Свідок вказала, що квитанції із пштового ящика [PERSON] тривалий час не забирала та говорила, що оплачує за послуги через інтернет. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає з відповідачем як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 2012 року. За час їх спільного проживання останній постійно спілкується з дітьми та надає їм матеріальну допомогу. Певний проміжок часу син відповідача [PERSON] мешкав разом з ними. Оскільки у неї з [PERSON] спільний бюджет, вона зі своєї платіжної картки здійснює перекази грошових коштів на утримання його доньки. При цьому, при відвідування дитиною їх родини, вони купують для неї одяг та інші речі, які їй потрібні. Крім того, позивачка протягом 9 років отримувала кошти від орендарів, які винаймали квартиру відповідача в м.Черкаси, оскільки між ними існувала домовленість про спрямування цих грошей на утримання дітей. Будь яких претензій щодо відсутності коштів на утримання дітей позивачка не висувала. У 2018 році [PERSON] виявив, що існує значна заборгованість по оплаті комунальних платежів за квартиру, яку позивачка здава в оренду. Він сплатив борги і переуклав договір оренди самостійно. Кошти від орендної плати припинили надходити [PERSON] і після цього вона звернулася з цим позовом до суду. Системний аналіз наведених законодавчих норм, а також аналіз доказів, наданих сторонами по справі, дає підстави суду для висновку, що позивачкою не обґрунтовано та не зазначено обставини, які б вказували, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача,але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати та не зазначено доказів, які б підтверджували таку вимогу. В той час, як наданими відповідачем доказами в ході розгляду судом справи доведено, що відповідач не ухилявся від своїх обов`язків по утриманню дітей, навпаки, допомагав фінансово. Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої він просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив). Крім того, відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. За такого виконавчий лист про присудження аліментів за минулий час шляхом стягнення періодичних платежів не може бути прийнятий до виконання, оскільки період їх стягнення вже минув. Таким чином, вимоги про стягнення аліментів за минулий час мають містити конкретну суму, про стягнення якої ставиться питання, а не лише частку від доходу, як про те просить позивач в даному позові. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи викладене, вбачається, що позивач, в супереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, не довів належними, достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог. Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей за минулий час. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 768,40 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial