Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позову посилається на те, що 5 жовтня 2010 року вона передала відповідачці 2200,00 грн. у борг, 16 листопада 2010 року 1500,00 грн., 26 грудня 2010 року 800,00 грн., 20 лютого 2011 року 2000,00 грн. Відповідачка написала розписки, в яких зобов'язалася повернути суму боргу: за розпискою від 05.10.2010 р. через 6 місяців, тобто 05.04.2011 р. та щомісячно сплачувати відсотки від суми позики в розмірі 5%; за розпискою від 16.11.2010 р. через 1 місяць, тобто 16.12.2010 р.; за розпискою від 26.12.2010 р. через 2 місяця, тобто 26.02.2011 р.; за розпискою від 20.02.2011 р. через 3 місяці, тобто 20.05.2011 р. Однак в обумовлений строк відповідачка борг за розпискою від 20.02.2011 р. повернула частково в сумі 700 грн. у березні 2011 року. Решту боргу за розписками відповідачка своєчасно не повернула, відсотки сплачувала частково до 2012 року. Позивачка просила суд стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договором позики у сумі 5800,00 грн. та судові витрати у сумі 243,60 грн. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка по справі у судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 05.10.2010 року між позивачкою та відповідачкою були укладені договори позики на суму 2200,00 грн., 16 листопада 2010 року на суму 1500,00 грн., 26 грудня 2010 року на суму 800,00 грн., 20 лютого 2011 року на суму 2000,00 грн., які відповідачка зобов'язалася повернути: за розпискою від 05.10.2010 р. через 6 місяців, тобто 05.04.2011 р. та щомісячно сплачувати відсотки від суми позики в розмірі 5%; за розпискою від 16.11.2010 р. через 1 місяць, тобто 16.12.2010 р.; за розпискою від 26.12.2010 р. через 2 місяця, тобто 26.02.2011 р.; за розпискою від 20.02.2011 р. через 3 місяці, тобто 20.05.2011 р., що підтверджується розписками (а.с. 12-14). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідачка видала позивачці розписку про позичені гроші, яка ніким не оспорюється. Така форма надана договору за бажанням сторін. Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від Позикодавця до Позичальника. Таким чином, факт підписання відповідачем договору позики є доказом отримання ним від позивача позики на загальну суму 6500,00 грн. Відповідачка за розпискою від 20.02.2011 р. повернула частково борг в сумі 700 грн. у березні 2011 року. Інших доказів повернення відповідачкою суми боргу в розмірі 5800,00 грн. суду не надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В порушення умов договору позики відповідачі до теперішнього часу не повернули позивачу грошові кошти, як передбачено договором, вони порушили зобов'язання. Таким чином на користь позивачки підлягає стягненню з відповідачки сума позики у розмірі 5800,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved