overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 8521 гривня 95 копійок. Як зазначила позивачка у своєму позові, відповідач, згідно судового рішення, починаючи з 17.02.2015 року зобов'язаний сплачувати на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; проте він ухиляється від сплати аліментів, і станом на 03.12.2015 року його заборгованість по аліментам складає 6766 гривень 12 копійок. Позивачка вважає, що відповідач, згідно положень ч.1 ст.196 СК України, зобов'язаний сплатити неустойку, розмір якої за період з 17.02.2015 року по 18.12.2015 року складає, за проведеними розрахунками, 8521 гривню 95 копійок Під час судового розгляду справи представник позивачки адвокат Сашков М.В. підтримали позов, пояснили по його суті, що відповідач має заборгованість по аліментам, розмір якої обрахований відділом ДВС Вільнянського РУЮ, а тому наявні підстави для стягнення неустойки згідно положень ч.1 ст.196 СК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. На підставі ч.2 ст.77, ст.ст.224-226 ЦПК України, позов розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного провадження. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Виходячи зі змісту виконавчих листів від 18.03.2015 року (а.с.4) та від 10.06.2015 року 9а.с.7), відповідач згідно судових рішень зобов'язаний сплачувати на користь позивачки щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку, а з 21.05.2015 року - у розмірі 350 гривень щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Згідно поданого розрахунку (а.с.5), станом на 02.12.2015 року заборгованість відповідача по аліментам складає 6766 гривень 12 копійок, при цьому жодного платежу на сплату аліментів протягом 2015 року відповідач не здійснив. Згідно ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивачкою наданий розрахунок пені, з якого вбачається, що він здійснений відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України, а саме - розмір неустойки обрахований окремо по кожній щомісячній сумі аліментів, яка підлягала сплаті, згідно даних розрахунку державного виконавця. Свого зустрічного розрахунку та/або доказів неналежності розрахунку, здійсненого позивачкою, відповідач суду не надав. Враховуючи наведене, позов має бути задоволений у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 716256 гривень. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, 08.06.2013 року вона передав відповідачу у борг грошову суму, еквівалентну 28000 доларам США, яку той зобов'язався повернути до 01.05.2016 року; відповідач особисто написав з цього приводу розписку. [PERSON] відповідач своїх зобов'язань з повернення боргу не виконав, у зв'язку з чим позивачка й звернулася до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов, просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив про визнання позову. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Так, позивачкою у справі надана розписка відповідача [PERSON] від 08.06.2013 року, зі змісту якої вбачається, що відповідач позичив у позивачки грошові кошти у сумі, еквівалентній 28000 доларам США, та зобов'язався повернути позивачу цю грошову суму до 01.05.2016 року; проте відповідач своїх зобов'язань не виконав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав і законних інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає стягнути з відповідачки аліменти на утримання її сина, [PERSON], [INFO] У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON], яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, в порядку ч.6 ст.176 ЦПК України, надала суду заяву про визнання позову. Суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, відповідачка [PERSON] є матір'ю дитини [PERSON], [INFO] На даний момент дитина знаходиться під опікою позивачки, оскільки відповідачка перебуває в місцях позбавлення волі. Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просить їх задовольнити, пояснюючи, що відповідачка її ніяким чином не утримує. Відповідачка [PERSON], у судове засідання не з?явилась , про дату та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. На підставі ч.2 ст.77, ст.ст.224-226 ЦПК України, позов розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного провадження. Суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, згідно розпорядження голови районної державної адміністрації [PERSON], була призначена опікуном над неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO] . Згідно рішення Вільнянського районного суду від 29.01.2016 року відповідачка була позбавлена батьківських прав. Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу її батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає стягнути на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у зв?язку з її навчанням. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, у неї та відповідача є донька [PERSON], [INFO], яка є повнолітньою; на даний час вона є студентом Київського університету технологій та дизайну, та в теперішній час проживає разом з позивачкою; у зв?язку із цим позивачка потребує коштів на утримання доньки, а відповідач ухиляється від надання таких коштів. Враховуючи наведене, позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позов та просить його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про дату та місце слухання справи була повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. На підставі ч.2 ст.77, ст.ст.224-226 ЦПК України, позов розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного провадження. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з наданих доказів, позивач та відповідачка мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та навчається за контрактом у Київському університеті технологій та дизайну. У зв?язку з цим позивачка та донька потребують матеріальної допомоги, оскільки донька навчається в м.Києві за контрактом, змушена нести витрати на його оплату, а також витрати на проїзд та проживання в м.Києві, витрати, пов?язані із навчанням, можливості додаткового заробітку позивачка та її донька не мають. Відповідно до ст.ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає усунути перешкоди у користуванні житлом визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 184 по вул.Леніна в с.Матвіїка Вільнянського району Запорізької області. Згідно поданої позовної заяви, позивачка та відповідач вселилися у зазначений житловий будинок у листопаді 2010 року згідно ордеру будинок їм був наданий як службове житло. У вересні 2012 року відповідач залишив будинок, підписавши угоду, що він зобов'язується знятися з реєстрації, але цього не зробив, що створює їй перешкоди у користуванні цим будинком. Враховуючи наведене, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зазначаючи, що реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачці нормально здійснювати права користувача, вона змушена нести через це додаткові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи викладене, позов розглянуто на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України в заочному порядку. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що позов є обґрунтованим. Так, згідно ордеру від 15.11.2010 року, позивачці та членам її родини, у т.ч. відповідачу, було надано у користування службове жиле приміщення житловий будинок № 184 по вул.Леніна в с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області. Відповідач досі зареєстрований у цьому житловому будинку, але з вересня 2012 року у ньому не проживає, згідно письмової угоди, зобов'язався до 28.09.2012 року знятися з реєстрації у вказаному будинку. Згідно ч.1 ст.123 ЖК України, до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення. Відповідно до чч.1, 2 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком [ADDRESS] , а саме скасувати заборону на це нерухоме майно, що була накладена при укладенні відповідачем спадкового договору із [PERSON] . Свої вимоги позивачка мотивує тим, що після смерті [PERSON] та набуття нею права власності на цей житловий будинок відпали правові підстави для такого обтяження. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, але надав заяву про визнання позову. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідно до рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.07.2019 року, за позивачкою [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений будинок раніше належав відповідачу [PERSON] , який отримав його у власність на підставі спадкового договору від 14.06.2014 року, укладеного із [PERSON] (помер [INFO] ) та рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.04.2019 року. При укладенні відповідачем спадкового договору від 14.06.2014 року із [PERSON] , приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Коробкою В.О., відповідно до положень ч.1 ст.1307 ЦК України, на житловий будинок була накладена заборона відчуження, яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, номер запису про обтяження: 6008833, дата і час державної реєстрації 14.06.2014 10:40:16. За змістом рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.04.2019 року у справі за позовом [PERSON] до Вільнянської міської ради Запорізької області про визнання права власності, встановлено належне виконання відповідачем своїх зобов`язань за спадковим договором, та за ним було визнано у зв`язку з цим право власності на житловий будинок. Таким чином, правові підстави для подальшої заборони відчуження відпали. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Таким чином, наявні підстави для скасування заборони відчуження житлового будинку у судовому порядку, а тому визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком [ADDRESS], визнавши відповідача таким, що втратив право користування цим будинком. Згідно поданої позовної заяви, позивачці є співвласником житлового будинку [ADDRESS]. У житловому будинку також зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком, але він протягом тривалого часу, починаючи з 1987 року, у будинку не проживає, ніяких прав щодо користування житлом не має, його подальша реєстрація перешкоджає позивачці у користуванні будинком; враховуючи наведене, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зазначаючи, що реєстрація відповідача у будинку перешкоджає нормально здійснювати права власника, відповідач ніяких прав на будинок та на користування ним не має. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи викладене, позов розглянуто на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України в заочному порядку. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що позов є обґрунтованим. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло (а.с.13), позивачка є співвласником житлового будинку [ADDRESS]. У цьому будинку також зареєстрований відповідач [PERSON] - колишній чоловік позивачки. Згідно довідки Гнаровської сільської Ради (а.с.5), відповідач [PERSON] не проживає у будинку з 1987 року. Доказів про поважність причин такої тривалої відсутності за місцем реєстрації суду не надано. Допитані у судовому свідки [PERSON] та [PERSON], які є мешканцями с.Жовтневе, підтвердили суду, що [PERSON] більше 20 років у селі не з'являвся та у будинку позивачки не проживав, залишив її та виїхав у невідомому напрямку. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Доказів того, що відповідач має законні підстави на проживання у житловому приміщенні, що належить позивачці, у суду немає. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком № 117 по вул.Леніна в с.Матвіїка Вільнянського району Запорізької області, визнавши відповідача таким, що втратив право користування цим будинком. Згідно поданої позовної заяви, позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок № 117 по вул.Леніна в с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області. У житловому будинку також зареєстрований відповідач, який є її сином, але він протягом тривалого часу, починаючи з 2001 року, у будинкуі не проживає, ніяких прав щодо користування житлом не має, його подальша реєстрація перешкоджає позивачці у користуванні будинком; враховуючи наведене, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зазначаючи, що реєстрація відповідача у будинку перешкоджає нормально здійснювати права власника, відповідач ніяких прав на будинок та на користування ним не має. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи викладене, позов розглянуто на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України в заочному порядку. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що позов є обґрунтованим. Так, згідно свідоцтва про право власності на спадщину від 02.11.1991 року (а.с.5, 6), позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок № 117 по вул.Леніна в с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області. У цьому будинку кватирі також зареєстрований відповідач [PERSON] син позивачки (а.с.4) Згідно довідки Матвіївської сільської Ради (а.с.9), відповідач [PERSON] не проживає у будинку з березня 2001 року. Доказів про поважність причин такої тривалої відсутності за місцем реєстрації суду не надано. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Доказів того, що відповідачка має законні підстави на проживання у житловому приміщенні, що належить позивачці, у суду немає. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком № 32 по вул.Новій в с.Кірова Вільнянського району Запорізької області, визнавши відповідача таким, що втратив право користування цим будинком. Згідно поданої позовної заяви, позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок № 32 по вул.Новій в с.Кірова Вільнянського району Запорізької області. У житловому будинку також зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком, але він протягом тривалого часу, починаючи з вересня 2012 року, у будинку не проживає, ніяких прав щодо користування житлом не має, його подальша реєстрація перешкоджає позивачці у користуванні будинком; враховуючи наведене, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зазначаючи, що реєстрація відповідача у будинку перешкоджає нормально здійснювати права власника, відповідач ніяких прав на будинок та на користування ним не має. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи викладене, позов розглянуто на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України в заочному порядку. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що позов є обґрунтованим. Так, позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок № 32 по вул.Новій в с.Кірова Вільнянського району Запорізької області, який їй дістався у спадщину від батьків. У цьому будинку також зареєстрований відповідач [PERSON], який є її колишнім чоловіком. Згідно довідки Кіровської сільської Ради, відповідач [PERSON] не проживає у будинку з вересня 2012 року. Доказів про поважність причин такої тривалої відсутності за місцем реєстрації суду не надано. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Доказів того, що відповідач має законні підстави на проживання у житловому приміщенні, що належить позивачці, у суду немає. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved