Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 05.08.2013р. з позовною заявою, в якій зазначила, що є опікуном її онука [PERSON], [INFO], оскільки його мати (донька позивачки) померла [INFO] Відповідач є батьком дитини, але допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, а тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача - адвокат [PERSON], свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 21.06.2007р., яка діє на підставі угоди про надання юридичних послуг від 12.07.2013р., - надала суду заяву, в якій зазначила, що наполягає на позовних вимогах та просила розглянути справу у відсутність сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача - адвокат [PERSON], свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 26.04.2012р., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 14.10.2013р., - в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідач не відмовлявся ніколи від дитини, не позбавлений відносно дитини батьківських прав та завжди надає позивачці і своєму сину матеріальну допомогу. Наполягає на тому, що рішення про призначення позивачки опікуном дитини є незаконним, оскільки дитина є громадянином України і вивезена за кордон України без його згоди. Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представника відповідача, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідач і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Постановою судді Ровеньківського міського суду від 21.05.2002р. з відповідача на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4частини усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 17.05.2002р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). [INFO]. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5). На момент смерті [PERSON] і її син [PERSON] проживали у [ADDRESS] Після смерті [PERSON] розпорядженням адміністрації Щигонського муніципального району Самарської області №898 від 22.12.2008р. позивачка була призначена опікуном [PERSON], оскільки є його бабусею (а.с.6). Тож з того часу [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] На теперішній час відповідач не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги позивачці на утримання його сина [PERSON], [INFO], а постанова Ровеньківського міського суду від 21.05.2002р. про стягнення аліментів виконанню не підлягає через смерть стягувача, тому позивачка звернулася з позовом до суду. Зазначені обставини, крім їх підтвердження письмовими доказами, також визнаються обома сторонами, а тому суд вважає їх доведеними. Тож спір витікає із сімейних правовідносин з приводу батьківського обов'язку по утриманню дитини, що регулюються Сімейним кодексом України. Враховуючи наявність іноземного елементу на стороні позивача, то спір підлягає врегулюванню з урахуванням положень Закону України від 23.06.2005р. №2709-IV «Про міжнародне приватне право» та Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої 22.01.1993р. в м. Мінську. Відповідно до ст.66 ЗУ від 23.06.2005р. №2709-IV права та обов'язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини. Враховуючи положення ст.16 цього Закону в контексті змісту ст.7 Закону України «Про громадянство України» особистим законом дитини -[PERSON] - є право України, оскільки дитина народжена на території України і її батьки є громадянами України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оцінивши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів з відповідача на утримання [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки відповідач не звільнений від обов'язку по утриманню його сина, а розмір аліментів на рівні 1/4частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності, що передбачено ч.9 ст.7 СК України. Разом з тим, стосовно отримувача аліментів суд вважає за необхідність зауважити, що відповідно до ст.180 СК право вимоги на отримання матеріальної допомоги належить виключно дитині. Оскільки [PERSON] є малолітньою особою, а позивачка є його опікуном, то позивачка, відповідно до ч.1 ст.67 Цивільного кодексу, ст.249, 258 СК та ч.2 ст.3 ЦПК, діє в інтересах підопічного, тобто в інтересах [PERSON]. За таких обставин, аліменти мають стягуватись виключно на користь особи, якій належить право на утримання, тобто [PERSON]. Враховуючи, що позивачка діє в інтересах [PERSON], то стягнення аліментів на користь підопічного, а не на користь позивачки, суд не вважає як вихід за межі позовних вимог, а в контексті положень ч.4 ст.10 ЦПК розцінює як правильне застосування норм матеріального права. Стосовно заперечень представника відповідача щодо правомірності призначення позивачки опікуном дитини суд зауважує, що встановлення над [PERSON] опіки на території Російської Федерації відповідає вимогам ст.35 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої 22.01.1993р. в м. Мінську. Крім того, відповідно до ч.4 ст.24 ЗУ від 23.06.2005р. №2709-IV опіка, встановлена над громадянами України, які проживають за межами України, визнається дійсною в Україні, якщо проти встановлення опіки або проти її визнання немає законних заперечень відповідної консульської установи або дипломатичного представництва України. Враховуючи, що відповідачем не надано по справі заперечень відповідної консульської установи України щодо встановлення опіки над [PERSON], то підстав для неприйняття по справі в якості доказу розпорядження адміністрації Щигонського муніципального району Самарської області №898 від 22.12.2008р. про призначення позивачки опікуном [PERSON] суд не вбачає. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в повному обсязі і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 229,40грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial