Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що 11 травня 1994 року вони уклали шлюб, від якого мають двох дітей, одна з яких неповнолітня - син [PERSON], [INFO]. Після укладання шлюбу сторони 25.02.1998 року отримали дозвіл на будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. Коли будівництво було закінчено, рішенням виконкому Михайлівської селищної ради за № 222 від 31.08.2004 року було затверджено акт про закінчення будівництва та оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS]. 14.09.2004 року було отримано свідоцтво про право власності, яке оформили на відповідача [PERSON] З моменту оформлення будинку сторони стали у ньому постійно проживати разом з дітьми. Спільне життя з відповідачем не склалося та 28 березня 2018 року їх шлюб було розірвано. У добровільному порядку відповідач розподілити майно, а саме: житловий будинок, відмовляється. Тому, [PERSON] просить розподілити майно, що є їх спільною сумісною власністю подружжя, між нею та відповідачем; визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS], вартістю 198855 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити у повному обсязі та здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS]. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріал справи, приходить до наступного. У п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін і свобода у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 11.06.1994 року було укладено шлюб між [PERSON] і [PERSON]. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 11 червня 1994 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Михайлівського р-ну Запорізької області (а.с. 5). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. [INFO] народився [PERSON]. У графі «батько» зазначено «[PERSON]», «мати» - [PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 26 червня 2018 року Михайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а/с 7). Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. 28 березня 2018 року було розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] Прізвище позивачці залишено - «[PERSON]», що підтверджується рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області по цивільній справі № 321/120/18 за позовом [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу (а/с 6). Згідно ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до копії Акту обстеження умов проживання [PERSON], виданого депутатом Михайлівської селищної ради Запорізької області Рикун В.М., від 02 липня 2018 року № 3681, проведено обстеження умов проживання [PERSON], 1975 року народження, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та фактично [PERSON] проживає з сином [PERSON], 1995 року народження, та сином [PERSON], 2004 року народження, за адресою: [ADDRESS], про що свідчать сусіди - [PERSON] і [PERSON] (а/с 9). Інвентаризаційна вартість житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], станом на 27.06.2018 року становить 397711 грн., що підтверджується копією повідомлення від 27.06.2018 р. № 611, наданого комунальним підприємством «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» (а/с 10). Рішенням № 55, винесеним Виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради народних депутатів від 25 лютого 1998 р., було надано дозвіл відповідачу - [PERSON] на будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] (а/с 11). 31 серпня 2006 року Виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради № 222 було винесено рішення про затвердження акту про закінчення будівництва та оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] (а/с 12). Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або у порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Михайлівською селищною радою Запорізької області 14.09.2006 р., власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] (а/с 14). Як роз'яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). 18 серпня 2006 р. складено технічний паспорт на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], власником якого записано [PERSON] (а/с 15). Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. В судовому засіданні представником відповідача не доведено, що сторони у добровільному порядку домовилися про порядок поділу майна, а тому вимоги позивачки щодо поділу спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на 1/2 її частину є обґрунтованими та такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами у період шлюбу будинок [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя у спільному майні, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частину вказаного житлового буд. [ADDRESS], вартістю 198855 грн. Твердження представника відповідача - адвоката Ганюкова В.Д., що позивачка обрала невірний спосіб захисту своїх прав, суд вважає непереконливим і таким, що не відповідає ст. 71 СК України, так як позивачка обрала спосіб поділу майна, яке є спільною сумісною власністю - лише визначення її частки як дружини в спільному майні. В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд, діючи у межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, а тому в порядку поділу майна між подружжям слід визнати за позивачкою та відповідачем право власності на 1/2 частини спірного будинку за кожним. В порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] 1989,00 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви. Враховуючи викладене та

Outcome: approved