Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод в користуванні житловим будинком [ADDRESS] вселити її з дітьми до житлового будинку [ADDRESS] зобов'язати [PERSON] надати ключі від будинку та визначити кімнату для проживання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в м. Конотоп по [ADDRESS] мається житловий будинок. Власником цього будинку на підставі договору дарування від 24.04.2003 року є відповідач. З [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01.03.2003 року по 02.03.2015 року, від шлюбу мають двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після одруження вони з [PERSON] стали проживати в житловому будинку [ADDRESS] в м. Конотопі, який батько відповідача подарував йому 24.04.2003 року. Згодом відносини з чоловіком погіршилися і в листопаді 2014 року він вигнав її з дітьми на вулицю. Оскільки вона не має іншого власного житла, вимушена була йти жити до бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Вирішити питання мирним шляхом з відповідачем не вдається, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] проти позовних вимог заперечують та, кожен окремо, пояснили, що позивачка разом з дітьми добровільно залишила житловий будинок [ADDRESS] в м. Конотопі. На даний час позивачка може користуватися житловим будинком лише на підставі договору оренди житлового приміщення, який вона не уклала з відповідачем. Просять в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи: виконавчого комітету Конотопської міської ради за довіреністю Левченко І.В. позовні вимоги підтримує в повному обсязі та пояснила, діти відповідача мають право на користування та проживання в будинку нарівні з відповідачем. А оскільки згідно рішення Конотопського міськрайонного суду діти [PERSON] та [PERSON] залишені на виховання позивачці [PERSON], вона також має право на проживання у спірному будинку. Просить задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали Конотопського МВ УМВС України в Сумській області, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.03.20013 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу родина [PERSON] проживала у житловому будинку [ADDRESS] в м. Конотопі, який належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 24.04.2003 року. Рішенням Конотопського міськрайонного шлюбу від 02.03.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, залишено на виховання [PERSON] малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] разом з дітьми проживає за адресою: [INFO], власником будинку являється [PERSON] З матеріалів № 2170 від 18.03.2015 року вбачається, що до Конотопського МВ УМВС України в Сумській області звернулася з заявою [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] не впускає її до спільного будинку. Під час розгляду заяви відбиралися пояснення від [PERSON], з яких вбачається, що він підтверджує факт, що після розірвання шлюбу він запропонував колишній дружині забрати все майно з будинку. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснила, що вона є головою квартального комітету, знає родину [PERSON] тривалий час. Дійсно [PERSON] вигнав [PERSON] з дітьми з будинку, на даний час вона вимушена проживати у своєї бабусі. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснила, що вона є сусідкою родини [PERSON], дійсно [PERSON] вигнав [PERSON] з дітьми з будинку, на даний час вона вимушена проживати у своєї бабусі. Аналізуючі зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що спірне житлове приміщення позивачка з дітьми залишили саме через погіршення стосунків з відповідачем та не втратили інтересу до цього житла. Переконливих доказів на спростування даних обставин, представниками відповідача суду надано не було. За змістом ст. 47 Конституції України та ст. 9 Житлового Кодексу України, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частинами 1 та 4 ст. 156 Житлового Кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного Кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 Житлового Кодексу України, а саме: дружина, діти. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 Житлового Кодексу України. Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків ( усиновлювачів ) або одного з них, з ким вона проживає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право користування разом з малолітніми дітьми житловим будинком [ADDRESS] в м. Конотопі та має право вимагати від власника усунення перешкод у користуванні житловим будинком. За таких обставин, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved