Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду, посилаючись на такі обставини, що 12.11.2012 року помер її чоловік [PERSON], який був власником майнового сертифікату КСП «Шлях Леніна». [PERSON] , як дружина, успадкувала названий сертифікат. За життя чоловік не отримав в натурі майно, що залишилося після ліквідації КСП «Шлях Леніна». Позивач [PERSON] також є власником майнового сертифікату КСП «Шлях Леніна» і не отримав грошової компенсації, або майна в натурі. [PERSON] на підставі доручення звертається до суду і в інтересах [PERSON] На теперішній час майно КСП «Шлях Леніна» збереглося, зокрема споруда ангару за адресою Луганська область, Білокуракинський район, с. Олексіївка, вул. Молодіжна, буд. 42, цей ангар був побудований КСП «Шлях Леніна», до устаткування ангару також належить ворохоочисна машина ОВС-25. Але ангар пізніше перебував у володінні СТОВ «Надія», а потім цим майном безпідставно заволодів [PERSON] [PERSON] тому дану фізичну особу позивачі змушені вказати в якості співвідповідача за цим позовом. Своїм рішенням Білокуракинський районний суд Луганської області від 16.11.2009 року задовольнив позовні вимоги [PERSON] до СТОВ «Надія» про визнання права власності на рухоме і нерухоме майно на споруду ангару за адресою: Луганська область, Білокуракинський район, с. Олексіївка, вул. Молодіжна, буд. 42, але Апеляційний суд Луганської області згідно з ухвалою від 22.02.2010 року скасував рішення суду першої інстанції як незаконне. Надалі, згідно з рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 06.05.2011 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. [PERSON] (чоловіку позивачки [PERSON]М.) і [PERSON] було відмовлено також у визнанні їх права власності на споруду ангару. Апеляційний суд та Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив це судове рішення чинним. [PERSON] оформив в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через БТІ на себе право власності на вказану споруду ангару. За життя чоловіка [PERSON], як його представник, звернулася до Білокуракинського районного суду Луганської області з заявою про поворот виконання рішенням суду і просила БТІ скасувати державну реєстрацію права власності на споруду ангару. Суд першої інстанції задовольнив її вимоги, на підставі чого [PERSON] звернулася до БТІ з заявою про скасування запису про право власності [PERSON], тому було здійснено закриття розділу Реєстру про право власності у державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно ангар, що знаходиться за адресою: Луганська область, Білокуракинський район, с. Олексіївка, вул. Молодіжна, буд. 42, згідно з якою власник вищезазначеної будівлі відсутній. [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу про поворот виконання судового рішення, за якою була прийнята ухвала Апеляційного суду Луганської області про скасування ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області від 11.06.2012 року про поворот виконання рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року. Внаслідок чого на [PERSON] знову було внесено запис про право власності на споруду ангару вже на підставі ухвали Апеляційного суду Луганської області від 15.08.2012 року. Тому [PERSON], як правонаступник [PERSON], звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовом про зобовязання відповідача - Реєстраційну службу Білокуракинського районного управління юстиції у Луганській області, внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність за [PERSON] права власності на споруду ангару за адресою: Луганська область, Білокуракинський район, с. Олексіївка, вул. Молодіжна, буд. 42. Позов [PERSON] був задоволений згідно з постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 року за справою № 812/9779/13-а, постанова суду виконана, і з [PERSON] знята реєстрація права власності на споруду ангару, та споруда перебуває в його користуванні. [PERSON], як правонаступник [PERSON]І та [PERSON], не отримала паї у вигляді майна або грошей, тому на даний час вони бажають виділення їм майна в натурі, із майна, що належало колишньому КСП «Шлях Леніна». Згідно майнових сертифікатів станом на 2006 рік, [PERSON] мав право на майно в сумі 3796 гривень. У 2007 році, у звязку з тим, що зявилося додаткове майно у КСП «Шлях Леніна», доля [PERSON] в праві на майно зросла на 1438,03 грн., а потім ще на 1038,13 грн. Таким чином, на цей час, [PERSON] вважає, що має право на майно у сумі 6272,16 грн. Позивачі вважають, що на них, як на справжніх власників ангару КСП «Шлях Леніна», не має поширюватися вимога законодавства щодо встановлення податку на додаткову вартість при оцінці ангару, адже це майно вони не мають намір відчужувати, тому загальна вартість споруди має бути знижена на 20% і її вартість має складати для позивачів 6408,81 грн. Ціною ангару без ПДВ є сума 6408,81 грн., оскільки ця сума вказана в висновках експертної оцінки та була визнана судом при розгляді справи. Враховуючи вартість паю, а також вартість ангару, [PERSON] вважає, що є співвласницею 97,87% споруди ангару, а співвласником 2,13% ангару є [PERSON], якому за домовленістю між позивачами та погодженням із співвласниками КСП «Шлях Леніна» належить ворохоочисна машина ОВС-25. Згідно Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-XII встановлено, що: «Стаття 9. Пайовий фонд майна членів підприємства. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства, його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі». У статті 31 даного Закону вказано, що у разі реорганізації підприємства, паї його членам або їх спадкоємцям видаються правонаступниками цього підприємства за рахунок майна, яке було віднесене до складу пайового фонду підприємства на дату його реорганізації і передане на баланс правонаступникам. Тобто позивачі бажають отримати свій пай натурою у вигляді майна, оскільки споруда ангару належала до майна КСП «Шлях Леніна» і вважають, що мають всі необхідні підстави для визнання за ними права власності на цю споруду. Правовою підставою для визнання позивачів власниками ангару є правові документи, прийняті співвласниками КСП «Шлях Леніна»: акт огляду споруди ангару, що відноситься до основних фондів КСП «Шлях Леніна» від 17.10.2014 року, заяви [PERSON], [PERSON] до комісії з організації вирішення майнових питань, що виникли в процесі реформування колишнього КСП «Шлях Леніна» від 05.11.2014 року, протокол № 12 комісії з організації вирішення майнових питань, що виникли в процесі реформування колишнього КСП «Шлях Леніна» від 05.11.2014 року по першому та другому питанням, акт від 05.11.2014 року про згоду на передачу споруди ангару. Відповідно до цих документів ангар було включено до пайового фонду КСП «Шлях Леніна» для розпаювання, і вирішено передати це майно [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Цивільний Кодекс України, згідно ст. 392 встановлює, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки їхнє право на споруду ангару оспорюється і не визнається з боку [PERSON], він досі фактично володіє спорудою ангару, то позивачі змушені предявляти свої вимоги саме до нього, як до відповідача. Сільська рада вказана в якості відповідача, оскільки ангар знаходиться на земельній ділянці комунальної власності та на цей час не має реєстрації права власності цього нерухомого майна і тому це дає право для сільської ради включити таке майно до переліку безхазяйного майна і згодом встановити право власності територіальної громади на нього. Саме тому сільська рада має зацікавленість у розгляді цього позову і має відповідати за правову належність нерухомого майна, що знаходиться на території її повноважень. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що після смерті свого чоловіка, [PERSON], вона успадкувала майновий сертифікат, який до теперішнього часу є дійсним, майна або грошей по ньому вона не отримала. При розпаюванні майна КСП «Шлях Леніна» значилося незавершене будівництво на суму 7500 грн. 00 коп., це був ангар для ремонту сільськогосподарської техніки. На її думку, у свій час, уповноважений пайщиків [PERSON] незаконним чином передав приміщення ангару, як кредиторську заборгованість СТОВ «Надія». Вона вважає це нахабством. У подальшому голова СТОВ «Надія» викупив ангар та став його власником. Люди на це згоди не давали. Далі, в результаті її неодноразових позовів до суду, [PERSON] позбувся ангару, навіть скасована його реєстрація у БТІ. [PERSON] ніколи не працювала в КСП «Шлях Леніна» і не була його членом, а чоловік був членом КСП, і вона захищала його майнові права на підставі доручення. Після розпаювання майна КСП «Шлях Леніна», на 01.02.2007, року її обрали головою комісії по урегулюванню майнових спорів співвласників майна. Позов вона предявила до Олексіївської сільської ради тому що, ангар знаходиться на землях зазначеної ради. Раніше в КСП їй пропонували інше майно, але вона від нього відмовилася і бажала отримати тільки приміщення ангару. Згідно майнового сертифікату, станом на 2006 рік, її чоловік мав право на майно в сумі 3796 грн. 00 коп. У 2007 році, у звязку з тим, що зявилося додаткове майно у КСП «Шлях Леніна», він отримав з цього майна право на 1438,03 грн. та 1038,13 грн. Таким чином, його сертифікат зріс до 6272 грн. 16 коп. Вартість будівлі ангару повинна складати 6408,81 грн. без урахування податку на додану вартість, так як це майно ніхто не має наміру відчужувати. Доля її чоловіка у споруді ангару складає 97,87%, [PERSON] - 2,13%, крім цього [PERSON] бажає отримати і ворохоочисну машину ОВС-25, це дозволяє розмір його майнового паю. Перед закінченням розгляду справи, позивачка відмовилася від позову відносно [PERSON], вважає його помилковим та просила закрити провадження у цій частині. Суд задовольнив її клопотання. Позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він заперечує позов до себе і з ним не згоден. В КСП «Шлях Леніна» розпаюванню підлягали всі основні засоби, за винятком незавершеного капітального будівництва. СТОВ «Надія» стала правонаступником КСП «Шлях Леніна». Крім основних засобів вона отримала всі борги КСП «Шлях Леніна», які складали 839,8 тисяч гривень та незавершене капітальне будівництво. Власниками цього майна стали 471 людина, а 316 з них отримали його в натурі. Приміщення ангару та ворохоочисна машина не паювались. СТОВ «Надія» користувалась майном пайщиків та сплачувала за його оренду. [PERSON] і [PERSON], як і інші пайники, отримували орендну плату за це. На загальних зборах співвласників майна було вирішено не паювати приміщення ангару, так як воно не було завершено будівництвом, та його віднесли як кредиторську заборгованість і передали СТОВ «Надія». У подальшому ангар для зберігання сільськогосподарської техніки було добудовано, зробили бетонну підлогу, вигнали стіни з торців, зробили з бетонних плит панелі, вставили ворота. Площа ангару складає 680 кв.м. На баланс цей обєкт було поставити неможливо, так як він будувався господарським способом. СТОВ «Надія» йому продала ангар, а гроші від цього пішли на погашення бюджетної заборгованості. Він звертався до суду для захисту своїх прав відносно ангару, але йому в цьому було відмовлено. Він вважає, що відповідачем по цій справі повинно бути СТОВ «Надія», так як в нього є ще не розпайоване майно. На сьогоднішній день приміщення ангару відноситься до незавершеного будівництва, документів на нього немає, тобто це є самозабудова. Фактично, розпаювання всього майна КСП «Шлях Леніна» було закінчено в 2004 році, з цього приводу на загальних зборах співвласників майна, було вирішено не створювати ніяких комісій. [PERSON] зі своєї ініціативи у 2007 році створила комісію по врегулюванню майнових спорів і сама її очолила. Це рішення не було затверджене загальними зборами пайників і тому комісія була нелегітимна. [PERSON] ніколи не була членом КСП і не мала права входити до керівних органів КСП. Представник відповідача, голова Олексіївської сільської ради, просив справу розглянути без його участі, але в запереченні до позову суду сповістив, що відповідно до вимог цивільного законодавства майно, яке не має власника або власник якого невідомий, може бути передане до комунальної власності. В порядку, визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування» та Цивільним кодексом України жодних рішень сільською радою з цього приводу не приймалося та до відповідних органів для постановлення на облік як безхазяйного майна не подавалося. Вирішення інших питань, повязаних з майновими правами співвласників майнових паїв членів колишнього КСП «Шлях Леніна» відповідно до вимог чинного законодавства до повноважень сільської ради не належить. Разом з цим, постановою КМУ № 177 від 28.02.2001 року затверджено типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки. Комісія підзвітна у своїй діяльності зборам співвласників. Комісія відповідно до покладених на неї завдань, відповідно до п.4 типового положення вносить пропозиції щодо виділення групи осіб, які є власниками паїв, індивідуально визначених обєктів із складу майна реорганізованого підприємства та передає їх у спільну власність. Рішення комісії оформлюються протоколом, що підписуються головою та секретарем комісії, а затверджуються зборами співвласників у порядку, встановленому співвласниками. Відповідно до наданих документів спірна споруда ангару є нововиявленим майном, яке не входило до пайового майна при проведенні первинної розпайовки майна КСП «Шлях Леніна». Хоча при розпаюванні майна КСП «Шлях Леніна» споруда ангару не входила до пайового фонду, так як на момент реструктуризації КСП не входила до складу основних засобів та згідно інвентаризації значився як обєкт незавершеного капітального будівництва і згідно рішення загальних зборів членів КСП «Шлях Леніна» було виділено на погашення кредиторської заборгованості і передано до СТОВ «Надія» разом з іншим майном для її погашення. Тому, при їх передачі лише двом співвласникам без затвердження такого рішення комісії на загальних зборах співвласників майна, буде порушувати право на отримання частки цього майна інших співвласників. Тому вважає, що позивачами надано недостатньо підтверджуючих документів, які б надали можливість суду прийняти законне рішення. Свідок [PERSON] суду пояснив: що Олексіївська сільська рада ніякого відношення до спірного ангару не має. З цього приводу на адресу суду він направив листа, де зазначив, що сільська рада ніколи не визнавала ангар безхозним та не брала його на баланс і з цієї причини не може бути відповідачем по справі. Спірний обєкт стояв на балансі КСП «Шлях Леніна» як незавершене будівництво. При розпаюванні майна КСП, ангар по рішенню загальних зборів було передано СТОВ «Надія» для погашення кредиторської заборгованості. У 2000 році його було обрано уповноваженим по розпаюванню майна між членами КСП «Шлях Леніна» і на цій підставі по акту від 04.04.2000 року він прийняв у своє підпорядкування все майно пайників і серед нього не було споруди ангару. Загальна оцінка майна складала 99\~665 грн. 69 коп. і до акту було прикладено список пайщиків, серед яких були [PERSON] та [PERSON]. Вони отримували дивіденди за оренду майна. На той час [PERSON] та [PERSON] не зверталися про виділення їм конкретного майна. За його перебування уповноваженим по розпаюванню майна, споруда ангару не відчужувалась. У подальшому його на вказаній посаді змінив [PERSON], якому він у повному обсязі передав майно, яке знаходилося у його підпорядкуванні. [PERSON] ніколи не була членом КСП і ніякого відношення до майна пайщиків не мала. Коли її чоловік був ще живим, ніякого доручення на представництво його інтересів при розпаюванні майна у [PERSON] не було. Будучи уповноваженим по розпаюванню майна, ангар він не приймав і нікому не продавав (а.с. 198, том 1). Свідок [PERSON] суду пояснив, що в свій час він був членом КСП «Шлях Леніна». При розпаюванні він свого майна не отримав, а чи отримали його інші члени КСП йому не відомо. Спочатку майно пайщиків знаходилося в оренді СТОВ «Надія». Він не памятає, чи передавалося незавершене будівництво в інші господарства чи структурам. На аркуші справи № 59… знаходиться протокол загальних зборів співвласників майна КСП «Шлях Леніна» від 1 лютого 2007 року, де його було обрано головою зборів. Порядок денний зборів складався з пяти питань у тому числі слід було затвердити положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки. Крім цього, [PERSON] запропонувала скасувати рішення загальних зборів співвласників майна колишнього КСП «Шлях Леніна» від 02.02.2004 року та зобовязати комісію розпаювати майно. Ці збори фактично не відбулися, так як виникла сварка з приводу розпаювання майна і всі люди розійшлись. Він особисто протокол цих зборів не підтримував. [PERSON] ніколи не була членом КСП, але з якого приводу керувала розпаївкою майна співвласників він не знає. Доручень на це вона не мала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в 2007 році він був обраний уповноваженим співвласників майнових паїв КСП «Шлях Леніна». Майно пайщиків він отримав згідно списка від ліквідаційної комісії. По частині паїв люди вже отримали майно, а інша частина залишилась не розпайована. [PERSON] та [PERSON] на той час теж майна по паям не отримали. В 2008 році вони зверталися з заявою про виділення їм майна, але якого конкретно не вказували, а потім зовсім від заяви відмовились і стали претендувати лише на приміщення ангару, якого він в своє підпорядкування не отримував. На аркуші справи № 50 є акт прийому-передачі майна за № 11 від 09.02.2009 року, який писала сама [PERSON] та по хатах підписувала його особами в акті. Він членом цієї комісії не був і майна, яке в ньому значиться, в тому числі і ангару, ніколи не отримував. [PERSON] сама керувала за всіх. Частина майна, яка була на балансі КСП вона розпродала, а гроші забрала собі. У нього є список згідно з якого за продажу мельниці [PERSON] отримала під розпис 2310 грн. 00 коп. Крім цього [PERSON] порізала металеві ємкості на заправці, здала їх на металобрухт, а гроші в сумі 2800 грн. 00 коп. забрала особисто собі. В цілому [PERSON] отримала 5200 грн. 00 коп., за них розписалась і залишила собі. Крім цього, [PERSON] продала бджоляник (приміщення для утримання бджіл), а гроші в сумі 3035 грн. 00 коп. використала на судові витрати по особистій судовій справі її заступника Назаренко. Також нею була продана силосна яма та інше майно, яке в список пайового не входило, а гроші в КСП не поступили. По всім фактам зловживань [PERSON] він звертався з заявами в міліцію і прокуратуру. Як [PERSON] стала головою комісії по врегулюванню майнових питань, які виникають при реформуванні КСП, йому не відомо, але членом КСП вона ніколи не була. Всі рішення комісії повинні були затверджуватися загальними зборами пайщиків, а таких зборів не було. [PERSON] зловживала своїм положенням голови комісії, а гроші за продане майно роздавала своїм родичам та друзям. Цими питаннями до теперішнього часу займається міліція. Ангар, який хоче отримати [PERSON] і [PERSON] під розпаювання не підпадав і він його у своє підпорядкування не отримував. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він був уповноваженим співвласників майнових паїв членів КСП Шлях Леніна. Його обрали після звільнення на уповноваженого [PERSON] та перед [PERSON]. Зараз він ніяких посад в КСП не займає. Коли він став уповноваженим, то бачив, що при розпаюванні майна, на КСП було багато зловживань та порушень. Комісія по врегулюванню майнових питань, яку очолювала [PERSON] сама по собі була незаконною, так як її не затверджували загальні збори співвласників. [PERSON] розпродувала майно КСП, яке на балансі не значилось, таке як мельниця, омшаник, ГСМ. Виручені гроші казала, що використовує для судових справ. 13 000 грн., які вона отримала за продажу силосної ями, використала на потреби членів своєї комісії. За той час, коли він був уповноваженим співвласників майнових паїв , то приміщення ангару не значилося як підлягаюче розпаюванню. Він вважає, що це майно належить всім пайщикам і з цього приводу він назначався як уповноважений повернути його пайщикам. З цією метою він проводив експертну оцінку приміщення ангару, вартість якого склала 637 000 грн. Тобто цей обєкт дуже дорогий і не може бути переданий будь-кому за мізірні гроші. Експертизу він передав слідчим органам. [PERSON] йому погрожувала та говорила, щоб про таку високу оцінку ангару він нікому не говорив. Заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] до Олексіївської сільської ради про визнання права власності на споруду ангару не підлягає задоволенню з декількох підстав. При зверненні до суду позивачка зазначила відповідачами по справі [PERSON] та Олексіївську сільську раду Білокуракинського району Луганської області. Ухвалою суду, за клопотанням [PERSON], 29.02.2016 року відповідач [PERSON] був визнаний неналежною стороною у справі і в цій частині цивільне провадження було закрито. Що стосується Олексіївської сільської ради, то її представник зазначив, що на балансі ради споруда ангару, яка є предметом спору, не перебуває і ніколи не перебувала. Будь-які рішення з приводу початку процедури визнання її безхазяйною, не приймалися. Ніхто, не фізичні, не юридичні особи з заявами про визнання ангару безхазяйним та постановки його на облік, не зверталися. Більше того, комісія по врегулюванню майнових спорів, яку очолювала [PERSON], зверталася в сільську раду з заявою, щоб не визнавати ангар безхазяйним майном, так як в нього є власник.(а.с. 122, том 2.). Тобто очевидно, що Олексіївська сільська рада не може бути відповідачем по справі, так як ніякого відношення до майна пайщиків колишнього КСП «Шлях Леніна» не має. (а.с. 208-209, том 1; а.с. 39, том 1). В судовому засіданні був встановлений факт, що стосовно споруди ангару позивачка, як голова комісії по врегулюванню майнових питань, що виникають в процесі реформування КСП «Шлях Леніна», склала акт прийому-передачі майна № 1 від 04.02.2009 року, де зазначила, що уповноваженому [PERSON] передано майно, в тому рахунку і ангар вартістю 7640 грн. 00 коп. Свідок [PERSON] в суді відкинув цей факт, з цього приводу його свідчення наведені в рішенні вище. Ніхто з допитаних свідків не заявив про те, що ангар був зазначений, як майно підлягаюче розпаюванню. З вивчених документів долучених до справи, суд дійшов висновку, що ангар являв собою незавершене капітальне будівництво і розпаюванню не підлягав (а.с. 180-186, том 1). Приміщення ангару разом з цілісним сільськогосподарським комплексом було передано в оренду СТОВ «Надія». Ангар відносився до дебеторської заборгованості і допаюванню не підлягав, це було вирішено на загальних зборах співвласників майна КСП «Шлях Леніна» (а.с. 48-49, том 1). В протоколі загальних зборів співвласників того ж КСП, 01.02.2007 року у порядку денному зазначено створення комісії з вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки і затвердження положення про неї (а.с. 59-62, том 1). В судовому засіданні було встановлено, що зазначені збори фактично не відбулися та були зірвані виниклою сваркою, що підтверджують свідки, допитані в суді. З цієї причини протокол не було підписано головою. Незважаючи на це, [PERSON] створила комісію по врегулюванню спорів і сама її очолила. Позивачка ніколи не була членом КСП «Шлях Леніна», а приймала участь у розпаюванні майна КСП за дорученням свого покійного чоловіка. Доручення не збереглося, але якщо воно і було, то членство в КСП вона на його підставі отримати не могла, а таким чином, не мала ніякого права входити в керівні органи КСП. Складені [PERSON] різноманітні документи: протоколи, акти, заяви, які вона сама собі писала та розглядала є недопустимими доказами і не можуть судом прийматися до уваги на підставі ст. 59 ЦПК України (а.с. 141-155, том 1; 176-177, том 1; 103-105, том 2). Крім цього, із свідчень свідків витікає, що позивачка частину майна, яке не було на обліку КСП «Шлях Леніна» - мельниця, склад ПММ, силосна яма та інше, продала, а гроші залишила собі, про що свідчить список до протоколу № 14 від 23.12.2014 року (а.с. 118, том 2). Фактично, [PERSON] у грошовому вигляді отримала кошти, які складають вартість сертифікату її покійного чоловіка. Суд вважає, що практично всі документи, які знаходяться у справі і були складені комісією по врегулюванню майнових спорів не були затверджені загальними зборами співвласників, як того вимагає п.15 положення про зазначену комісію, затвердженого постановою КМУ № 177 від 28.02.2001 року не можуть бути законними. Стосовно споруди ангару, її подальшого використання, а можливо відчуження, слід вирішувати загальними зборами пайщиків. Спір, який на теперішній час розглядається судом, вже раніше виникав і був розглянутий Білокуракинським судом 06.05.2011 року. [PERSON], яка зверталася з цим же позовом в інтересах чоловіка, отримала відмову в його задоволенні (а.с. 115-119, том 1). Рішення було оскаржено до Апеляційного суду Луганської області і Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ. Вказані судові інстанції залишили рішення чинним (а.с. 120-122, 123-124, том 1). Згідно ч. 2. ст. 223 ЦПК України після набрання рішення суду законної сили, сторони та треті особи з самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу, з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідношення. Це положення Закону безпосередньо стосується позивачів [PERSON] і [PERSON] На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивачів [PERSON] і [PERSON] безпідставними та зверненими до неналежного відповідача, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed