Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею та відповідачами, як за спадкоємцями за законом першої черги, право спільної часткової власності за кожним на 1/4 частку земельної ділянки, площею - 1,3700 га, кадастровий номер: 3220683200:07:001:0282, цільове призначення, якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона та відповвідачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON], який помер 08 січня 1997 року, однак право на спадкове майно у вигляді вищевказаної земельної ділянки вони не можуть оформити у нотаріальному порядку тому, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий після смерті спадкодавця, коли цивільна правоздатність [PERSON] була припинена внаслідок смерті, і це є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, що явилось підставою звернення із даним позовом до суду. Представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без його участі та зазначив, що позов підтримує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак надіслали до суду заяви, в яких позов визнали та просять його задовольнити і розглянути справу без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачкою, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у відповідності до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON], який помер 08 січня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця та копією свідоцтв про народження та укладення шлюбу спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини після померлого [PERSON], для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із матеріалів спадкової справи №230/2017 вбачається, що спадкоємцями за законом першої черги на майно [PERSON], який помер 08 січня 1997 року, являються [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину, оскільки згідно довідок Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області № 687 та 689 від 03.10.2017 року вони фактично вступили в управління спадковим майном. Інші спадкоємці відсутні, що підтверджується відповіддю державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області від 05.12.2017 року, а також матеріалами спадкової справи за №2230/2017. Із постанови державного нотаріуса Богуславської державної нотаріальної контори № 02-31/1560 від 05.12.2017 року вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 1,374 га, що розташована на території Медвинської сільської ради, яка належала [PERSON], який помер 08 січня 1997 року, не може бути видане, оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІV-КВ № 017722 був виданий Медвинською сільською радою Богуславського району Київської області 11.07.2005 року, тобто вже після смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, який посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-КВ № 017722 на імя [PERSON] вбачається, що державний акт був виготовлений на імя спадкодавця вже після його смерті і як наслідок не може бути прийнятий державним нотаріусом як належний правовстановлюючий документ. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3210400732017 від 13.11.2017 року підтверджується факт належності на праві приватної власності [PERSON] земельної ділянки площею 1,3700, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області. Оскільки позивачка та відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON], в тому числі і зазначену земельну ділянку, але не можуть в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадкове майно в звязку з тим, що спадкодавець за життя не отримав правовстановлюючий документ за спадкову земельну ділянку, для захисту прав сторін на землю даний позов необхідно задовольнити. Визнання відповідачами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 340 гривень 47 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved