Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, і стягнути з останнього судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 16 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області. Від шлюбу є дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Вважає, що притаманні сім`ї ознаки між нею та відповідачем відсутні. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, неодноразово виникали і виникають сварки, непорозуміння. Відповідач проявляє агресію щодо неї та дітей, що в свою чергу призвело до припинення між ними сімейних відносин. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала 18 квітня 2019 року заяву, із змісту якої вбачається, що вона позовні вимоги підтримує повністю і просить справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні до початку розгляду справи по суті позов про розірвання шлюбу визнав повністю, про що подав суду письмову заяву. Відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 16 лютого 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області (а.с. 4). Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Враховуючи те, що позивачка позовні вимоги, як вбачається з її письмової заяви від 18 квітня 2019 року, підтримала повністю, а відповідач позов визнав, і таке визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що подальше збереження сім`ї сторін суперечитиме їхнім інтересам, у зв`язку з чим шлюб належить розірвати. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка виявила бажання залишити шлюбне прізвище, тому змінювати їй прізвище немає підстав. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищезазначених положень закону та беручи до уваги, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, тому належить повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 384 грн. 20 коп., а з відповідача в користь позивачки стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого останньою при подані позову, в розмірі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved