overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини зі всіх видів його доходів щомісячно. В позовній заяві вказала, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений належним чином та своєчасно, у зв'язку з чим суд, розглядає справу за його відсутності на підставі ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 23.08. 2008 року, зареєстрований виконавчим комітетом Святогірської міської ради м. Слов'янськ Донецької області, актовий запис № 17. (а.с.2) За свідоцтвом про народження [NUMBER] від 20.06. 2009 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який народився [INFO]. (а.с.3) Як встановлено судом [PERSON], [INFO] мешкає разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 3/480 від 11.03. 2016 року. (а.с.6) Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Враховуючи наведені обставини, вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у вигляді стягнення аліментів у розмірі ? частини зі всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на\~\~утримання неповнолітньої доньки [PERSON], 31.12. [INFO] в розмірі ? частини\~\~зі всіх видів його доходів щомісячно. В позовній заяві вказала, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає,\~у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений належним чином та своєчасно, у звязку з чим суд, розглядає справу за його відсутності на підставі ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 17.08.2010 року, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполі від 30.07. 2014 року. (а.с.7) За свідоцтвом про народження 1-НО № 360560 від 20.01.2011 року, виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], яка народилась 31.12. 2010 року. (а.с.8) Як встановлено судом [PERSON], 31.12. [INFO] мешкає разом зі своєю матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. (а.с.12) Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України\~мінімальний\~\~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,\~\~ніж\~\~30\~\~відсотків\~\~прожиткового\~\~мінімуму\~\~для\~\~дитини відповідного\~\~віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.\~ Враховуючи наведені обставини, вимоги законодавства,\~\~суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у вигляді стягнення аліментів у розмірі ? частини зі всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача\~\~на користь держави судові витрати, а саме судовий збір\~\~в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки Кіри, [INFO] в розмірі ? частини зі всіх видів його доходів щомісячно. В позовній заяві вказала, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений належним чином та своєчасно, у зв'язку з чим суд, розглядає справу за його відсутності на підставі ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 01.06. 2012 року, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 173. (а.с.5) За свідоцтвом про народження [NUMBER] від 05.12. 2012 року, виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], яка народилась [INFO] року. (а.с.4) Як встановлено судом [PERSON], [INFO] мешкає разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 9 від 25.02. 2016 року. (а.с.3) Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Враховуючи наведені обставини, вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у вигляді стягнення аліментів у розмірі ? частини зі всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] та стягнути з нього судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі договорів дарування на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований але не проживає понад року без поважних причин її колишній чоловік. Його особистих речей у будинку немає, він не сплачує комунальні послуги, в утриманні житлового будинку участі не бере, чим перешкоджає їй як власниці будинку вільно користуватися та розпоряджатися її майном. Позивачка в судове засідання не з`явилась, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та дала згоду на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, а тому враховуючи заяву позивачки, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, на підставі статті 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договорів дарування від 11.12.1996 року позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.9-12). З довідки № 1095 від 22.10.2020 року Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області вбачається, що у вказаному будинку зареєстровані: -[PERSON] , [INFO] колишній чоловік позивачки; -[PERSON] , [INFO] дочка позивачки; -[PERSON] , [INFO] онук позивачки (а.с.13). Відповідач по справі, який є колишнім чоловіком позивачки, не проживає у житловому будинку [ADDRESS] з 03.09.2019 року, його особистих речей у будинку немає, що підтверджується актами про не проживання та відсутність речей від 06.11.2019 року та 21.10.2020 року, складених депутатом Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с.14-15). Згідно положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. У відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у будинку позивачки понад один рік без поважних причин, а тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

\~ Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 6 по вулиці Бєлякова в м. Мелітополі Запорізької області. Свій позов мотивує тим, що вона є власником вказаного будинку, а відповідач її колишній чоловік, який ще у 2002 році виїхав з будинку і наразі його місце перебування невідоме. Реєстрація відповідача обмежує право користування позивачки зазначеним будинком, а саме вона вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та позбавлений можливості оформити субсидію. Позивачка в судове засідання не зявилась, однак надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про день слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Позивачка є власницею будинку № 6 по вулиці Бєлякова в м. Мелітополі Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності /а.с.7-8/. Відповідач є колишнім чоловіком позивачки, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 133698 від 22.08.2002 року /а.с.9/. Відповідна відмітка також є у паспорті позивачки /а.с.6/. Відповідно до довідки, виданої головою квартального комітету № 77 06 березня 2018 року, [PERSON], [INFO] за реєстрований за адресою: м. Мелітополь, вул. Бєлякова, 6, однак не проживає з 22.08.2002 року. Отже, судом встановлено, що відповідач у вказаному будинку не проживає. В силу того, що відповідач зареєстрований в будинку, але в ньому не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст.\~71 ЖК\~України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно\~ст. 72 ЖК України,\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, відповідач без поважних причин не проживає в будинку більш ніж шість місяців та може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування від 28.12.1993 року їй належить вказаний житловий будинок. У будинку зареєстрований її син - відповідач по справі, але з січня 2013 року в ньому не проживає, добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та дала згоду на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, а тому суд за згодою позивачки вважає можливим ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку [ADDRESS], про що свідчить договір дарування від 28 грудня 1998 року. З довідки виданої Березанською сільською радою №225 від 29.03.2018 року та довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області вбачається, що відповідач зареєстрований у вказаному будинку. Згідно положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідач є сином позивачки та з січня 2013 року не проживає у [ADDRESS] про, що свідчить акт депутата Березанської сільської ради від 09.07.2018 року. У відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідач, який є сином позивачки, не проживає у будинку понад один рік без поважних причин, він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим в [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вказаний будинок належить їй на підставі договору дарування від 21.12.2012 року. У цьому будинку з 2011 року зареєстрований її дядько - [PERSON], але з моменту реєстрації він не проживає, а проживає зі своєю дружиною за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на те, що відповідач не приймає ніякої участі в утриманні будинку, комунальні платежі не сплачує, а тому вона просить визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком. Позивачка в судове засідання не з'явилась, а від її представника до суду надійшла заява розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання двічі 07.08.2014 року та 27.08.2014 року не з'явився, хоча по час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 21.12.2012 року позивачці належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS] (а.с. 3-4). З довідки № 1594, виданої 03.07.2014 року виконкомом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, а також акту про не проживання вбачається, що [PERSON] зареєстрований в будинку позивачки, але не проживає в ньому з листопада 2010 року по теперішній час, особистих речей в будинку не має (а.с. 6, 7). Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Враховуючи те, що відповідач не проживає в будинку позивачки з листопада 2010 року, а тому повинен бути визнаний таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею зазначеного житлового будинку. З 2004 року відповідач був зареєстрований в будинку позивачки, яким вона володіє на праві приватної власності. [PERSON] періодично проживав у будинку позивачки до 2008 року. Після 2008 року проживав рідко, а на прохання виписатися він не реагував. З кінця 2008 року і по даний час [PERSON] не проживає в даному будинку, особистих речей та майна немає, він рахується лише зареєстрованим у будинку [PERSON] Відповідач в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, в зв'язку з цим позивачка не може використати право на субсидію та інші соціальні пільги, так як відповідач зареєстрований в будинку позивачки, а тому вона просить суд визнати його таким, що втратив право користування вказаним будинком. Позивачка в судове засідання не зявилась, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та дала згоду на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, а тому суд за згодою позивачки вважає можливим ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 23.11.2000 року виданого на підставі рішення Малонизгірецької сільської ради № 57. Відповідач по справі [PERSON] зареєстрований у зазначеному будинку, але не проживає в ньому з 2008 року. Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації в складі депутата Малонизгорецької сільської ради та сусідів, було проведено обстеження умов проживання гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS], зі слів сусідів, гр. [PERSON] прописаний, але не проживає за вказаною адресою з вересня 2008 року і по даний час. Згідно положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. У відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідач, не проживає у будинку понад один рік без поважних причин, він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому позовна заява законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню.

Outcome: approved