Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 10 жовтня 2014 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу в них народилося троє дітей, а саме: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди, що призводило до постійних сварок. Сторони втратили почуття поваги одне до одного, спільне господарство не ведуть. На даний час, відповідач виїхав у Херсонську область, де проживає з іншою жінкою. Враховуючи наведене позивачка просить шлюб між ними розірвати. Крім того, позивачка зазначала, що відповідач являється працездатним, здоровим чоловіком і має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання їх дітей, а тому просить стягувати з відповідача аліменти на їх утримання в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів щомісячно і до досягнення ними повноліття. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав, наведених в ньому. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення). Оскільки відповідача було належним чином оповіщено про час та місце розгляду справи, тому суд вирішив ухвалити заочне рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що 10 жовтня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоберезнянського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 39, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 116540, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоберезнянського районного управління юстиції у Закарпатській області 10 жовтня 2014 року. Також встановлено, що у сторін народилася троє дітей, а саме: донька [PERSON], [INFO], що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії І-ФМ № 423758, виданого Великоберезнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 16 травня 2018 року, син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФМ № 263921, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоберезнянського районного управління юстиції у Закарпатській області 16 серпня 2013 року, син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФМ № 300447, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоберезнянського районного управління юстиції у Закарпатській області 10 жовтня 2014 року. Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сімя розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх дітей. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4\~ст. 56 цього Кодексу\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дітей, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Крім цього встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів його доходів щомісяця і до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а вразі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Враховуючи, що позовну заяву [PERSON] подано 15 червня 2018 року, суд вважає, що саме з цього часу повинно бути присуджено стягнення з відповідача аліментів на дітей. В силу п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved