Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] у серпні 2016 р. звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона понад 13 років працювала у відповідача, проте, відповдіно до Наказу № 58-к від 06.07.2016 р. її було звільнено з посади начальника Управління «Укрспортзабезпечення» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків за п. 1 ст. 41 КЗпП України. Позивачка вважає, що її незаконно було звільнено, виходячи з наступного. На підставі наказу № 3 «Про створення комісії з інвентаризації активів та зобов'язань» позивачку було призначено головою інвентаризаційної комісії, та Наказом № 4 від 15.01.2016 р. було затверджено графік проведення планової вибіркової інвентаризації активів та зобов'язань у І півріччі 2016 р. з 01.02.2016 р. по 29.04.2016 р. Далі позивачка зазначила, що у період з 18.01.2016 р. по 12.03.2016 р. вона перебувала на лікарняному. При цьому, начальник управління [PERSON], третя особа по справі 01.02.2016 р. видав наказ № 5 «Про затвердження розподілу функціональних обов'язків між першим заступником та заступником начальника «Укрспортзабезпечення». Та у п. 8 вказаного вище Наказу зазначено, що позивачка [PERSON] очолює роботу комісії з інвентаризації активів та зобов'язань. Далі позивачка зазначає. що ознайомившись з вказаним вище Наказом № 5 01.02.2016 р., вона у п. 4 Службової записки № 18 від 21.03.2016 р. зазначила, що відповідно до Положення про інвентаризацію, голову комісії з інвентаризації доцільно призначити наказом про створення комісії з інвентаризації, а не визначати функціональними обов'язками. Позивачка зазначає, що графік проведення інвентаризації був не дотриманий комісією з об'єктивних причин, оскільки при виїзді на місце зберігання майна, яке знаходиться на території всієї України, яке зазначено у графіку, було встановлено зберігання цього майна за іншою адресою, в тому числі в іншому регіоні країни або передано для проведення змагань, що потребувало продовження термінів проведення інвентаризації. Вказані вище обставини були зазначені позивачкою у пояснювальній записці № 61 від 05.07.2016 р. Оскільки накази на проведення інвентаризацій та створення робочих інвентаризаційних комісій, затверджується керівником підприємства, відповідальність за дотримання графіку, на думку позивачки, лежить на начальникові управління. Позивачка зазначає, що до її повноважень як члена (голови) інвентаризаційної комісії прийняття розпорядчих документів не відноситься. Не дивлячись на вказану вище пояснювальну записку № 61 від 05.07.2016 р. позивачку незаконно було звільнено, при цьому, її не було повідомлено яке саме грубе порушення вона вчинила. Позивачка зазначає, що у наказі про звільнення № 58-к від 06.07.2016 р. не зазначено підстави її звільнення, також позивачку не було ознайомлено з доповідною запискою першого заступника начальника Управління [PERSON]. від 06.07.2016 р. № 62. На письмову вимогу надати копію вказаної доповідної записки позивачці було письмово відмовлено. Позивачка вважає, що жодних порушень вона не вчиняла, не порушувала правил проведення інвентаризації матеріальних цінностей про що свідчить відсутність будь-якого акту про порушення з її боку, у зв'язку з чим вважає, що в її діях відсутній грубий дисциплінарний проступок, та просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ № 58-к від 06.07.2016 р.; поновити її на роботі на посаді заступника начальника Управління з 07.07.2016 р.; стягнути з відповдіача місячну середню заробітну плату в розмірі 9 414,90 грн.; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.07.2016 р. до дня поновлення на посаді; стягнути з відповдіача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 06.02.2017 р. до суду надійшла заява позивачки про збільшення позовних вимог, відповідно до яких остання просила суд визнати незаконним та скасувати Наказ № 58-к від 06.07.2016 р.; поновити її на роботі на посаді заступника начальника Управління з 07.07.2016 р.; стягнути з відповдіача місячну середню заробітну плату в розмірі 9 414,90 грн.; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.07.2016 р. по 04.01.2017 р. в розмірі 79 712,82 грн.; стягнути з відповдіача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просила у позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на безпідставність позовних вимог, подали письмові заперечення (т. 1 а.с. 104-112). Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, подав письмові заперечення (т. 1 а.с. 101-102). Суд, заслухавши представників сторін, третю особу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка на підставі Наказу № 48-к від 10.10.2007 р. була прийнята на роботу в Управління «Укрспортзабезпечення» на посаду головного бухгалтера та на підставі Наказу № 54-к від 30.11.2007 р. переведена на посаду заступника начальника Управління (т. 1 а.с. 19). Відповідно до Положення з подальшими змінами, затвердженого 14.03.2012 р. за № 1111, Державна установа «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» є бюджетною установою, видатки на утримання якої здійснюються з Державного бюджету України, та відповідно до розпорядження КМУ від 28.11.2011 р. № 1197-р належить до сфери управління Державної служби молоді та спорту України (т. 1 а.с. 149-154, 155). Встановлено, що Наказом № 5 від 01.02.2016 р. затверджено розподіл функціональних обов'язків між першим заступником та заступниками начальника Управління «Укрспортзабезпечення», та відповідно до Додатку 2, виконання повноважень у разі відсутності першого заступника начальника Управління [PERSON]. здійснює заступник начальника Управлівння [PERSON], а у разі її відстуності, виконання повноважень здійснюється першим заступником начальника Управління [PERSON]. (т. 1 а.с. 113, 118). Наказом № 3 від 14.01.2016 р. створено комісію з інвентаризації активів та зобов'язань Управління «Укрспортзабезпечення» у складі, в тому числі, заступника начальника Управління [PERSON] (т. 1 а.с. 119). Наказом № 4/1 від 15.01.2016 р. затверджено графік проведення у І півріччі 2016 р. планової, вибіркової інвентаризації активів та зобов'язань з подальшими змінами, а саме: з 1 лютого по 30 червня (т. 1 а.с. 120-135). Судом встановлено, що виконання Наказу № 4/1 та Графіку інвентаризації у І півріччі 2016 р. передбачає прибуття комісії у різні регіони України, а саме: Закарпатської, Дніпропетровської, Запорізької, Кіровоградської, Черкаської, Чернігівської, Сумської, Миколаївської, Херсонської, Одеської, Харківської, Полтавської та Київської областей для проведення інвентаризації матеріальних цінностей. Встановлено, що позивачка [PERSON] у період з 18.01.2016 р. по 12.03.2016 р. перебувала на лікарняному, що підтверджується відповідними листками непрацездатності (т. 1 а.с. 33, 34, 35). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] службовою запискою № 25 від 22.04.2016 р. повідомила начальника Управління [PERSON] про необхідність зміни графіка проведення інвентаризації у Києві та Київській області, яка призначена на 29 квітня, оскільки існує вірогідність проведення інвентаризації активів з підприємствами з якими відсутні договірні відносини (т. 1 а.с. 136). Також, позивачка [PERSON] службовою запискою № 26 від 22.04.2016 р. запропонувала начальнику Управління [PERSON] встановити інший графік проведення інвентаризації у Києві та Київській області, а саме: травень-червень 2016 р. (т. 1 а.с. 137). Встановлено, що пояснювальною запискою від 05.07.2016 р. на ім'я начальника Управління [PERSON] позивачка [PERSON] надала пояснення, що в ході проведення інвентаризації майна, робочі інвентаризаційні комісії неодноразово з'ясовували факти невідповідності місця зберігання спортивного обладнання (інвентарю) даним, затвердженим графіком проведення інвентаризації, тобто, при складанні графіку проведення інвентаризації зазначалась юридична адреса підприємства, а не фактичне місце зберігання спортивного майна. Також, [PERSON] зазначила, що за 38 робочих днів здійснено 21 інвентаризація. Крім того, під час перевірок з'ясовувались факти відсутності майна, у зв'язку з використанням його під час проведення спортивного заходу (т. 1 а.с. 138-142). Відповідно до Довідної записки від 06.07.2016 р. № 62 на ім'я начальника Управління [PERSON] щодо розгляду пояснень першого заступника начальника Управління [PERSON]., останній повідомив, що враховуючи пояснювальну записку [PERSON] та дійсні обставини проведення інвентаризації, дії останньої свідчать про неефективну організацію процесу підготовки та проведення інвентаризації, що потягнуло невиправдані витрати бюджетних коштів. а тому враховуючи ступінь складності допущених порушень, [PERSON] було допущено грубе порушення трудової дисципліни, недбале ставлення до виконання своїх посадових обов'язків, а тому [PERSON]. пропонує застосувати до заступника начальника Управління [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (т. 1 а.с. 143-145). Судом встановлено, що Наказом № 58-к від 06.07.2016 р. позивачку [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника Управління «Укрспортзабезпечення» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України (т. 1 а.с. 23). Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення, бажано, конкретних трудових обов'язків. Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх рішеннях звертають увагу, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підставою для звільнення є вчинення особою разового грубого порушення трудових обов'язків, а не триваюче порушення, зокрема, неналежне виконання своїх обов'язків тощо. Визначення ступеню тяжкості правопорушення керівника в кожному конкретному випадку належить до компетенції осіб, що наділені правом призначення та звільнення даної категорії працівників. Однак, так як обов'язковою ознакою підстави звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є грубість порушення, необхідно передбачити, яку шкоду завдало (могло завдати) таке порушення. Найбільш ґрунтовним аргументом для суду в даному випадку буде доведення причинно-наслідкового зв'язку між вчиненим одноразовим порушенням трудових обов'язків і шкідливими наслідками, які спричинило або могло спричинити це порушення. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Враховуються характер дій або бездіяльності працівника, вчинення порушення умисно або з необережності та суттєвість наслідків порушення: негативні наслідки, які настали, або такі, що ймовірно могли настати із завданням роботодавцю значної матеріальної або моральної шкоди, зокрема невиконання вимог податкового, трудового, господарського законодавства. Крім перерахованих особливостей щодо розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, при звільненні керівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків мають бути додержані інші загальні вимоги трудового законодавства України. Таким чином, можна зробити висновок, що під час звільнення особи, яка виконує керівні функції, є обґрунтована наявність всіх ознак порушення, визначеного як підстава звільнення у п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Також при звільненні керівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків мають бути додержані загальні вимоги трудового законодавства, зокрема порядку застосування дисциплінарних стягнень. В протилежному випадку у звільненого керівника є всі шанси бути поновленим на роботі в судовому порядку навіть при наявності одного недоведеного роботодавцем елемента підстави звільнення. В судовому засіданні представники відповідача зазначили, що підставою для звільнення позивачки з займаної нею посади було не проведення інвентаризації у передбачений Наказами Управління термін та відсутність письмових причини її не проведення, тобто порушення та невиконання Наказу Управління № 4/1 від 15.01.2016 р. Проте, Управлінням «Укрспортзабезпечення» при обранні виду дисциплінарного стягнення позивачці [PERSON] та прийняття рішення про її звільнення не враховвано ряд об'єктивних обставин, а саме: з часу винесення Наказу від 15.01.2016 р. про проведення інвентаризації у І півріччі 2016 р. позивачка [PERSON] у період з 18.01.2016 р. по 12.03.2016 р. перебувала на лікарняному, тобто майже два місяці, що значно, на думку суду вплинуло на графік проведення інвентаризації, комісію яку очолювала позивачка. Крім того, позивачка [PERSON] неодноразово зверталась письмово із службовими записками від 22.04.2016 р. та доповідною запискою від 06.07.2016 р. де детально зазначала причини недотримання графіку проведення інвентаризації, які суд приймає до уваги та вважає об'єктивними. При цьому, суд не приймає до уваги посилання представників відповідача про понесення Управлінням через неправомірні дії позивачки [PERSON] збитків, заподіяння яких саме внаслідок дій позивачки всупереч ст. 60 ЦПК України, представниками відповідача не доведено, оскільки в судовому засіданні представники відповідача зазначили, що не дивлячись на звільнення позивачки, Управлінням до теперішнього часу не проведено інвентаризації за І півріччя 2016 р. Таким чином, враховуючи об'єктивні причини порушення Графіку проведення інвентаризації у І півріччі 2016 р., які в судовому засіданні були доведенні позивачкою, та відсутність сукупності обставини, які можуть слугувати звільненню працівника, а саме: характер дій або бездіяльності працівника, вчинення порушення умисно або з необережності та суттєвість наслідків порушення: негативні наслідки, які настали, або такі, що ймовірно могли настати із завданням роботодавцю значної матеріальної або моральної шкоди, суд вважає незаконним наказ Управління № 58-к від 06.07.2016 р. відносно [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», середня заробітна плата і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до наданої представниками відповідача Довідки про доходи позивачки [PERSON]., загальна сума заробітної плати за останні два місяці (травень, червень, т. 1 а.с. 180) становить 21 221,17 грн., проте, для належного та правильного розрахунку, суд відрахував від вказаної суми:премію до свята - 10 199,39 грн. та допомогу по тимчасовій непрацездатності - 1 903,35 грн., що в залишку становить - 10 972,51 грн., які необхідно поділити на робочі дні цих місяців, що становитиме 365,75 грн. середньо денної заробітної плати та помножити на 114 днів затримки розрахунку, що дорівнюватиме 41 695,50 грн. компенсації за час затримки розрахунку. Суд вважає, занеобхідним стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу лише за період з 07.07.2016 р. по 15.12.2016 р. в розмірі 41 695 грн. 50 коп., оскільки, як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] Наказом № 16-к від 16.12.2016 р. прийнята на посаду заступника директора Всеукраїнського центру фізичного здоров'я населення «Спорт для всіх» (т. 2 ас. 4). При цьому, суд виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи докази, надані позивачкою в обґрунтування спричинення моральних страждань, вважає суму 50 000 грн, яку просить стягнути позивачка, завищеною, а тому вимоги в цій частині такими. що підлягають задоволенню частково. З урахуванням вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка та її представник відповідно до ст. 60 ЦПК України довели в судовому засіданні позовні вимоги частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладено,

Outcome: partial