Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає: звільнити її від сплати заборгованості по аліментам, що стягуються на його користь утримання неповнолітньої доньки [PERSON], за період з 01.09.2011 року по 31.12.2015 року, в сумі 24743 гривні 25 копійок; розстрочити сплату заборгованості по аліментам, яка складає 7913 гривень 50 копійок, шляхом щомісячної сплати по 200 гривень щомісячно; встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме 350 гривень щомісячно, зі сплатою їх до досягнення донькою повноліття. Як зазначила позивачка у позовній заяві, вона та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Згідно виконавчого листа № 2-0805-437/2011 від 10.04.2011 року, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області, з позивачки на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] стягуються аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вказала позивачка, 19.08.2011 року відповідач [PERSON] був затриманий за вчинення злочину, у подальшому засуджений, та перебував в місцях позбавлення волі до 14.12.2015 року, коли був звільнений умовно-достроково. Увесь цей час донька проживала з матір'ю відповідача, сам відповідач доньку фактично не утримував і не виховував, отримання ним аліментів на утримання доньки в цей період часу суперечить правовій природі аліментного платежу. У зв'язку з цим позивачка вважає, що наявні правові підстави для звільнення її від сплати заборгованості по аліментам, що утворилася в період з 01.09.2011 року по 31.12.2015 року, в сумі 24743 гривні 25 копійок. Крім того, позивачка вказала, що тривалий час проживає в сільській місцевості, починаючи з 2008 року не може знайти роботу, у вересні 2014 року в неї народилася ще одна дитина донька Софія; вона та донька проживають виключно за рахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, доходів від здачі в оренду земельного паю, а також випадкових доходів чоловіка, з яким вона проживає однією сім'єю. У зв'язку з цим позивачка просить встановити сплату аліментів у твердій грошовій сумі 350 гривень щомісячно, а також розстрочити залишок заборгованості по аліментам, що утворився за період з 01.01.2016 року по 22.05.2017 року. У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов, просять його задовольнити у повному обсязі; суду пояснили, що, на їх думку, у справі наявні підстави для звільнення позивачки від сплати заборгованості по аліментам за період 2011-2015 рр., оскільки відповідач не проживав разом з донькою та не утримував її, а також що наявні підстави для розстрочки сплати залишку заборгованості по аліментам, та встановлення їх у твердій грошовій сумі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов визнали частково. Суду пояснили, що період позбавлення волі у 2011-2015 рр. відповідач не втрачав зв'язку із донькою, яка доглядалася його матір'ю, з нього самого стягувалися аліменти на користь матері згідно іншого судового рішення. Відповідач та його представник не заперечують проти розстрочення сплати заборгованості по аліментам, також не заперечують проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але прохають встановити їх у розмірі 558 гривень, що складає 50 % неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, згідно виконавчого листа № 2-0805-437/2011 від 10.04.2011 року, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області (а.с.7), з позивачки [PERSON] на користь відповідача [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], стягуються аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи вимоги позивачки про звільнення її від сплати заборгованості по аліментам, що утворилася з в період з 01.09.2011 року по 31.12.2015 року, суд виходить з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов'язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Знаходження відповідача в місцях позбавлення волі ніяким чином не перебуває і не може перебувати у причинному зв'язку із фактом виникнення у позивачки заборгованості за аліментами. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Щодо вимог позивачки про встановлення розміру щомісячних аліментів у твердій грошовій сумі, суд виходить з того, що згідно ч.1 ст.184 СК України (в діючій редакції Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, в розумінні цих положень закону, право вимагати встановлення щомісячних аліментів у твердій грошовій сумі належить виключно їх одержувачу, а не платнику. Крім того, ст.192 СК України, на яку посилається позивачка, передбачає можливість зменшення або збільшення за рішенням суду розміру аліментів, але ніяк не зміну форми їх сплати з певної частини заробітку на тверду грошову суму. За таких обставин в цій частині позовні вимоги також не ґрунтуються на законі. Щодо вимог позивачки про розстрочення сплати частини заборгованості за аліментами, суд виходить з положень ч.1 ст.197 СК України, згідно яких з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. При цьому суд враховує, що у позивачки у вересні 2014 року народилася ще одна донька, яку вона зобов'язана утримувати, а отже, нести додаткові витрати, а також враховує відсутність заперечень відповідача щодо такої розстрочки. У зв'язку з цим в цій частині суд задовольняє позовні вимоги (в заявлених межах), встановлюючи відповідну розстрочку на 35 місяців. На підставі викладеного та

Outcome: partial