Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Арцизької міської ради Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,0477 га, яка розташована по [ADDRESS], посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті чоловіка, позивачка не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, що залишилася від чоловіка, оскільки прийняла спадщину за фактом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, відмову на спадщину не заявляла. Звернувшись до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася по смерті її чоловіка, позивачка надала Тарутинській районній державній нотаріальній конторі нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб, оскільки оригінал було втрачено. Однак, у видачі свідоцтва на спадщину нотаріусом було відмовлено, з підстав не надання оригіналу свідоцтва про шлюб. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити, з підстав, що зазначені у позові. Представники відповідача Станкова А. В., Афанасьєв А.О. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги,заявлені позивачкою не визнали, зазначивши, що для задоволення позову відсутні законні підстави, оскільки позивачка має оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку, зокрема у нотаріальній конторі. Представник Тарутинської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак, до суду надійшла заява, про розгляд справи у відсутність представника нотаріальної контори. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, представників відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с. 4), між позивачкою [PERSON] та [PERSON] 16 листопада 1958 року укладено шлюб, про що бюро актів цивільного стану Заборської сільської ради Холопеничського району Мінської області зроблено відповідний актовий запис за № 37. Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON], дружині - [PERSON] Дані про реєстрацію шлюбу позивачки з [PERSON] також підтверджуються копією паспорту позивачки, який містить штамп про реєстрацію шлюбу (а.с. 5). Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 6). Померлому [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0477 га, яка розташована по [ADDRESS], на підставі державного акту серія ЯЖ №723781 виданого 21 травня 2009 року Арцизькою міською радою Одеської області (а.с. 8). З 26 липня 1979 року, позивачка мешкає і зареєстрована у будинку, який розташований по [ADDRESS], про що свідчать копія домової книги (а.с. 9 - 11), копія паспорту позивачки (а.с. 5). Отже, судом встановлено, що позивачка [PERSON] доводилася дружиною [PERSON], який помер [INFO] року, тому в силу положень ч.1 ст. 1261 ЦК України, яка відповідно передбачає, що той з подружжя, який пережив спадкодавця має право у першу чергу право на спадкування за законом, є спадкоємцем першої черги за законом. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадко-давцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з відповіді Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 09.12.2013 р. №1626/02-14 (а.с. 7) позивачці не має можливості надати свідоцтво про спадщину за законом на майно, яке належало померлому [PERSON], у зв'язку з тим, що в порушення п. 4.2 глави 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивачкою [PERSON] не надано оригінал документу, який підтверджує доказ родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] (оригінал свідоцтва про шлюбу). Таким чином судом встановлено, що позивачка виконала покладений на неї законодавством обов'язок та звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті її чоловіка, тому в наявний час позивачка має звернутися до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право на звернення до суду за захистом своїх по-рушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосеред-ньо у Конституції України (ст. 55). Іншими словами право на позов має особа, права, сво-боди або інтереси якої порушені, а в разі відсутності порушення або невизнання права, відсутня і необхідність його захисту в судовому порядку. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні. Судом встановлено, що в позивачка [PERSON] прийнявши спадщину за фактом спільного проживання зі спадкодавцем, у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася по смерті її чоловіка. Крім того, судом в судовому засіданні не було встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невизнання або порушення відповідачем права позивачки на спадкування, що вказує на відсутність спору щодо спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], отже право позивачки ніким не оспорюється, а тому не потребує захисту судом. Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5 (яка діяла на час звернення позивачки до нотаріуса, далі - Інструкція), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину. Крім того абз. 3 п. 210 зазначеної інструкції передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Таким чином, нотаріат є органом, на який відповідно до норм чинного законодавства України покладений обов'язок видавати свідоцтва про право на спадщину, перевіряти при цьому круг спадкоємців, закликати до спадкоємства у необхідних випадках спадкоємців, перевіряти обтяження спадкового майна, так як спадкування це не тільки перехід прав померлої особи але й перехід до спадкоємців її обов'язків. У разі виникнення спору між спадкоємцями про розподіл спадкового майна, такий спір підлягає розгляду в судовому порядку, а як зазначалося вище, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору щодо майна, яке залишилося після смерті [PERSON] Згідно із п. 20 Інструкції та ст. 46 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вправі витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Згідно із п. 32 Інструкції ненадання відомостей або документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення нотаріальної дії або відмови в її вчиненні. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З оглянутої в судовому засіданні відповіді Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 09.12.2013 р. №1626/02-14 (а.с. 7), вбачається, що позивачці не має можливості надати свідоцтво про спадщину за законом на майно, яке належало померлому [PERSON], у зв'язку з тим, що в порушення п. 4.2 глави 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивачкою [PERSON] не надано оригінал документу, який підтверджує доказ родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] (оригінал свідоцтва про шлюбу). При таких обставинах зазначений лист нотаріуса про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, із зазначенням про необхідність надання документів, що підтверджують родинні відносини, не можна вважати відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Даний лист нотаріуса може свідчити і свідчить лише про відкладення у видачі свідоцтва про право на спадщину до подання необхідних документів. До того ж, судом встановлено, що у позивачки наявна належним чином завірена копія свідоцтва про шлюб в якій наявні відомості, необхідні для встановлення факту родинних відносин між позивачкою та її чоловіком. У разі необхідності подання таких документів безпосередньо позивачкою нотаріус вправі додатково їх витребувати для подання позивачкою до нотаріальної контори. Отже, видача свідоцтва про право на спадщину має здійснюватися нотаріусом з дотриманням ЗУ «Про нотаріат» та вимог Інструкції. Таким чином, суд вважає, що після прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, позивачка в наявний час має виконати обов'язок, покладений на неї положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України та звернутися до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та інше майно, що вона успадкувала. В разі ж незгоди з рішенням нотаріуса на підставі ч. 2 ст. 124 Конституції України в порядку Кодексу адміністративного судочинства України позивачка може звернутися за захистом свого права в суд, але не з позовною заявою про визнання за спадкоємцем права власності на спадкове майно, а з адміністративним позовом до нотаріальної контори про оскарження дій (бездіяльності) або рішення державного нотаріуса. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в зв'язку з відсутністю спору і необхідністю лише оформлення права на спадщину [PERSON] у встановленому законом порядку, в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які надають суду прийти до однозначного висновку щодо відмови у задоволенні позову. На підставі ст. ст. 1266 - 1270, 1297 ЦК України,

Outcome: dismissed