Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина та додаткових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, яке за рішенням суду було розірвано. При цьому відповідач повністю самоусунувся від покладеного на нього чинним законодавством обов'язку - утримувати свою дитину і піклуватися про неї на рівні з матір'ю та взагалі перестав з ним спілкуватися. З того дня, як син перестав проживати в квартирі відповідача, аж до сьогодні, останній жодного разу не ініціював зустріч з сином аби поспілкуватися, не турбувався станом здоров'я та розвитком сина, не цікавився чи забезпечений син належними умовами проживання та рівнем його добробуту. Всі ці турботи відповідач переклав на позивача. На неодноразові прохання позивача допомагати утримувати спільного сина, він категорично відмовляв без логічного обґрунтування своєї поведінки. З вересня 2015 року [PERSON] навчається в Академії адвокатури України та на даний час є студентом 3 курсу денної форми навчання цього ВНЗ. Враховуючи, що в даному ВНЗ надання освітніх послуг є платним, тому позивач в інтересах та за згодою сина уклала договір з Академією адвокатури України про навчання [PERSON] на денній формі за напрямом підготовки «Правознавство» за ступенем «Бакалавр» терміном з 1 вересня 2015 року до 30 червня 2019 року. Крім того, з 2015 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря невропатолога, у зв'язку з чим щороку має проходити медичні обстеження та через хронічне захворювання [PERSON] необхідно дотримуватися спеціального догляду, рекомендованого режиму дня, проводити фізичні навантаження під доглядом тренера, відвідувати басейн. У зв'язку з цим позивачем в інтересах сина та за його згодою укладено договори з ТОВ «Спорт-Динаміка» від 27 березня 2015 року № ОБО 4828, від 3 травня 2016 року № ОБО 12760 про надання спортивно-оздоровчих послуг. Відповідач [PERSON] відмовився в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання сина, оплату його навчання, оздоровлення, хоча відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, має постійну оплачувану роботу на посаді начальника відділу ТОВ «ВС «Технолоджі», має нерухоме майно, він зобов'язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина - [PERSON], який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.04.2018 року позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, [PERSON] в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення [PERSON] двадцятитрирічного віку чи закінчення навчання, в залежності від того, яка з обставин настане першою. Стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, в розмірі: - ? частини витрат на оплату навчання згідно з договором № 14са від 11 серпня 2015 року у розмірі 45 000,00 грн., розрахунок яких такий: 9000,00 грн. / 2 = 4500,00 грн., - ? частини витрат на оплату спортивно-оздоровчих послуг згідно з договорами від 27 березня 2015 року № ОБО 4828, від 3 травня 2016 року № ОБО 12760 у розмірі 4245,00 грн., розрахунок яких такий: 3200,00 грн. + 5290,00 грн. / 2 = 4245,00 грн. - ? частини витрат на оплату освітніх послуг з вивчення німецької мови та вартості підручників, відповідно до рахунку № 223737 від 12 березня 2018 року, квитанції та чека від 12 березня 2018 року, у розмірі 3244,70 грн., розрахунок яких такий: 5850,00 грн. + 639,35 грн. /2 = 3244,70 грн.. Всього стягнути додаткових витрат в розмірі 52189,70 грн., розрахунок яких такий: 45000,00 грн. + 4245,00 грн. + 3244,70 грн. = 52189,70 грн. Відповідно до вимог ст. ст. 19, 274 ЦПК України вищевказана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач у визначений судом строк відповідно до ст. 178 ЦПК України подав відзив на позовну заяву, з якого убачається, що відповідач вважає вимоги позову необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, дійсно, повнолітній син після розірвання шлюбу між сторонами по справі постійно проживає з позивачем. Однак, після розірвання шлюбу, відповідач, як батько постійно турбувався дитиною та приймав участь у його житті, як це визначено ст.180 Сімейного кодексу України, якою батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, єдиною обставиною, якою позивач намагається обґрунтувати свій позов, є виключно її бажання завдати якомога більше втрат матеріального становища відповідача, ніж допомогти дитині у його прагненні мати належну підтримку від батька. При цьому, позивач, взагалі не вказує свій майновий стан, а також те, чи ті кошти, які позивачем буцімто витрачались на дитину, були дійсно витрачені не неї за її згодою, та чи ці витрати були вкрай необхідними для розвитку дитини. Якщо такі витрати з боку позивача були її бажанням, як матері, то це є її право, що ніяк не може бути підставою для стягнення цих сум з відповідача. Так, позивач працює у державній установі та отримує щомісячну заробітну плату в межах 30 000,00 грн. та щоквартальні та щорічні премії та надбавки, де сукупний річний дохід позивача складає понад 500 000,00 грн. Натомість, заробітна плата (щомісячний дохід) відповідача становить лише 4 275,00 грн., з суми якої утримуються податки та аліменти. І відповідачу на його існування (харчування, оплата комунальних послуг та інше) залишається лише 1500,00 грн. на місяць. Для вирішення даного спору, слід враховувати і те, що окрім спільної дитини, відповідач має на утриманні ще неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], від іншого шлюбу, на користь якої за рішенням суду також стягуються аліменти до його повноліття. І ця обставина дуже добре відомо позивачу, до якої у позивача є негативне ставлення, якого в свій час вона намагалась позбавити виплат по аліментах. Так, позивача стверджує, що за станом здоров'я дина не може навчатись, а тому не може знайти роботу і змушений відвідувати оздоровчі спортивні комплекси на що позивач витрачає багато коштів з 2015 року. Однак, відповідач звертає увагу, що спільна дитина окрім того, що навчається у вищому навчальному закладі має додатковий дохід, про що позивач не повідомляє суд, хоча надала довідку з податкового органу про відсутність у нього будь-якого доходу в період з 2014 року по 3-й квартал 2017 року, а не на час пред'явлення позову. Також, позивач всіляко ухиляється у наданні інформації щодо її доходів, хоча б із податкового органу про суми та джерела всіх її доходів, починаючи з 2015 року. однак, при цьому позивач, намагається стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати, які не узгоджувались з відповідачем як з батьком дитини. Також, слід з'ясувати погодження (джерела) доходів, суми які позивачем буцімто були витрачені на дитину, а насправді на саму позивачку, що ставить під сумнів у її бажанні діяти в інтересах дитини. Однак, чи потребує ці витрати дитина, чи це тільки примхи її матері, слід з'ясувати у суді, під час судового розгляду. Позивач, відповідно до ст. 179 ЦПК України скористалася своїм правом та подала відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вказує на те, що відповідач вводить суд в оману, стверджуючи про те, що, після розірвання шлюбу, відповідач, як батько постійно турбувався дитиною та приймав участь у його житті, як це визначено ст.180 Сімейного кодексу України». Так, після розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON], відповідач жодного разу не ініціював зустрічі з власною дитиною, не спілкувався з ним та не цікався його здоров'ям, справами, проблемами чи мріями. Відповідач навіть не телефонує синові аби поздоровити його з днем народження, а робить це через смс- повідомлення. Відповідач до свого відзиву не надав жодного підтверджуючого доказу щодо прийняття участі у житті [PERSON] Єдиною допомогою від нього до 2016 року була виплата аліментів на [PERSON], які він сплачував не добровільно, а за рішенням суду. При цьому після припинення цих виплат, відповідач відмовився допомагати позивачу в утриманні сина. Крім того, заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат безпосередньо стосуються в інтересах сина [PERSON], адже освіту він здобуває у ВНЗ, який обрано ним особисто. Оскільки надання освітніх послуг у цьому ВНЗ здійснюється виключно на платній основі, тому оплата навчання у цьому ВНЗ не є примхою, як стверджує відповідач, а є умовою договору, долученого до позовної заяви. Крім того, у зв'язку з наявними захворюваннями [PERSON] лікарі, зокрема, невропатолог, рекомендували йому займатися фізичними навантаженнями та відвідувати басейн, однак виключно під наглядом професійного тренера, адже фізичні навантаження мають бути дозовані, бо є ймовірність, того, що через перевантаженість організму чи з будь-якої іншої причини несподівано може розпочатись напад, тому поруч має бути людина, яка вчасно надасть [PERSON] медичну допомогу. Спортивний комплекс та басейн син також обрав самостійно та попросив допомогти обрати кваліфікованого тренера для занять та оплатити ці спортивно-оздоровчі послуги. Тому і це не примхою позивача, а лише виконанням рекомендацій лікарів щодо оздоровлення дитини. З приводу наявності у відповідача іншої дитини, на яку він сплачує аліменти згідно з рішенням суду, то в СК України відсутня норма, згідно з якою обов'язок утримувати своїх дітей залежить від кількості дітей. Кількість дітей може мати значення лише при визначенні розміру аліментів на кожну таку дитину. Крім того, як вбачається з відзиву відповідача, і свого другого сина [PERSON] відповідач добровільно утримувати не бажав, у зв'язку з чим його інша колишня дружина також звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Оскільки син не працює та у нього відсутні особисті джерела доходів, тому він не має змоги самостійно себе утримувати, оплачувати навчання, нести додаткові витрати, зокрема, на медичні обстеження та оздоровлення, тому потребує допомоги батьків. Позивач зі свого боку таку допомогу синові надає, та оскільки відповідач у добровільному порядку відмовився допомогти в утриманні [PERSON], тому вона звернулась за допомогою до суду. З огляду на зазначене, доводи, наведені відповідачем у відзиві на позов є необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими доказами, тому позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі. Від третьої особи на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. За наявності поданого відповідачем відзиву на позовну заяву, відповіді позивача на відзив поданий відповідачем та заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами без виклику учасників. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають повнолітньої сина [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 09.09.2006 року, заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.08.2012 року та свідоцтва про народження серії від 26.10.1999 року. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Після розірвання шлюбу, син сторін - [PERSON] залишився проживати разом із позивачем, на даний час досяг повноліття і відповідно до договору про навчання №14са від 11.08.2015 року навчається в Академії адвокатури України на денній формі навчання за напрямом підготовки Правознавство за ступенем «Бакалавр» терміном з 01.09.2015 року до 30 червня 2019 року. В зв'язку із навчанням сина позивач несе витрати пов'язані з витратами оплати за навчання за договором №14са від 11.08.2015 року, що підтверджується відповідними квитанціям. У зв'язку з навчанням [PERSON] не працевлаштований, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 1 кварталу 2014 року по 3 квартал 2017 року власного джерела доходу не має. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, якою передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, яка продовжує навчання. Обов'язок брати участь у фінансуванні подальшої освіти після досягнення дитиною повноліття покладається на батьків у вигляді аліментів відповідно до вимог статей 199-201 Сімейного Кодексу України і норми статті 185 Сімейного Кодексу України до таких правовідносини не застосовуються. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Таким чином глава 16 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які є непрацездатними або продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплата аліментів. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як стверджує позивач у поданому позові син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. У зв'язку з навчанням не працевлаштований, власного джерела доходу не має. Відповідач є працездатною особою, та доказів зворотному в ході розгляду справи суду надано не було. Відповідно до епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №6842 вбачається, що повнолітній син сторін по справі [PERSON] має низку хронічних захворювань. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Разом з цим, визначаючи розмір аліментів, суд у відповідності до вимог ст. 200 СК України, враховує обставини, зазначені у статті 182 цього Кодексу та виходячи з того, що батько та мати мають рівні обов'язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, враховуючи те, що згідно довідки про заробітну плату [PERSON] сумарна сума доходу відповідача за період з 01.01.2017 року по 31.03.2018 року становить 61340,00 грн., на його утримані перебуває неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується постановою державного виконавця державної виконавчої служби Печерського району м. Києва від 23.05.2006 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-5383 виданого 05.12.2005 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частини на користь [PERSON], вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина, який продовжує навчання, щомісячно, у розмірі 1/6 всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 28.02.2018 року і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 704,80 грн. На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 180, 181, 182, 185, 192 Сімейного Кодексу України та

Outcome: partial