Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просить розірвати шлюб, укладений між ними від 06 травня 2011 року виконавчим комітетом Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, за актовим записом № 1, обґрунтовуючи позов тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 06 травня 2011 року, який у обох перший. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки припинено у 2014 році, у зв»язку з непристойним поводженням відповідача до батьків [PERSON] і до неї, а також постійним зловживанням спиртними напоями. Крім того, мають різні погляди на спільне життя, відсутня взаємоповага, внаслідок чого виникали сварки. Також, позивачка просить після розірвання шлюбу залишити прізвище її чоловіка - «[PERSON]» та стягнути з нього на її користь витрати на адвокатську професійну (правничу) допомогу в розмірі 1000 гривень 00 копійок. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, але надала до суду заяву від 11.02.2019 року, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але 11.02.2019 року надав до суду заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, системно дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву [PERSON] слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 06.05.2011 року виконавчим комітетом Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, за актовим записом № 1 між [PERSON], [INFO], уродженцем с. Петрівка, Генічеського району, Херсонської області, та [PERSON], [INFO], уродженкою с. Лугове, Василівського району, Запорізької області, було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим 06.05.2011 року (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 8). Частиною 2 ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд з»ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися та засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони фактично не підтримують подружніх відносин з 2014 року, в них виникають постійні непорозуміння, примирення є категорично неможливим, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки [PERSON], відповідача [PERSON] та їх малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. Згідно вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад і розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Судом встановлено, що між адвокатом Алейніковим К.Г., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER], виданого на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 07.08.2009 року № 3 та [PERSON] укладено договір про надання адвокатської (правничої) допомоги від 25.06.2018 року (а.с. 10, 11, 13). Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, може бути договір про надання правової допомоги. Згідно ч. 1, 2 ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. У матеріалах справи наявний детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокактом та здійснених ним витрат, необхідних для розгляду справи за даним позовом (а.с. 12), акт прийняття-передачі наданих адвокатських послуг (правничої допомоги) від 25.06.2018 року, складений між замовником [PERSON] і виконавцем - адвокатом Алейніковим К.Г. щодо надання юридичних послуг на підставі укладеного договору від 25.06.2018 року про надання адвокатських послуг і квитанція про отримання адвокатом гонорару на суму 1000 грн. (а.с. 14). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи вище викладене, вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягають задоволенню повністю у сумі 1000 грн., що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved