Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. (з розрахунку 770 грн. за кожний місяць невиконання рішення суду), з Держави в особі Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області шляхом безспірного списання коштів державного бюджету, мотивуючи тим, що моральна шкода їй завдана внаслідок тривалого невиконання Артемівським ВДВС Луганського МУЮ рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 10.05.2011 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Луганської області від 15.09.2011 року про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні [PERSON], належній їй земельній ділянці шляхом зносу інженерно-будівельних споруд, розташованих на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0153 га за адресою: [ADDRESS]. На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист, згідно якого 17.10.2011 року державним виконавцем Артемівського ВДВС Луганського МУЮ відкрито виконавче провадження, але до сьогоднішнього часу рішення суду державним виконавцем не виконано, невиконання рішення суду призвело до порушення права власності позивачки, що виразилось в позбавленні можливості вільно користуватись належним їй майном, тоді як відновлення порушених прав вимагало та вимагає від неї значних зусиль впродовж тривалого часу. Моральну шкоду позивачка вбачає у пережитому хвилюванні та напруженні, необхідності докладання додаткових зусиль та часу для захисту порушеного права. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] на позові наполягала, надала пояснення аналогічні, викладеним у позові; суду також повідомила, що моральна шкода для позивачки була обумовлена також моральними стражданнями з приводу неможливості використати виділену земельну ділянку за призначенням - висадити фруктовий сад та огород. Представник відповідача управління Державного казначейської служби України у м. Луганську Луганської області у судовому засіданні просила відмовити у задоволені позову з приводу того, що судовими рішеннями визнані лише постанови державного виконавця неправомірними, а не дії відповідача неправомірними; окрім того, позивачем не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди. Представник відповідача Артемівського ВДВС Луганського МУЮ у судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, посилаючись на відсутність порушень з боку виконавчої служби при виконання рішення суду та, як слід, відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди. З пояснень представників сторін, наданих доказів встановлено наступне: 10.05.2011 року рішенням Артемівського районного суду м. Луганська, яке змінено рішенням Апеляційного суду Луганської області від 15.09.2011 року, зобов'язано [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні [PERSON]. належній їй земельній ділянці шляхом зносу інженерно-будівельних споруд, розташованих на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0153 га за адресою: [ADDRESS]. Позивачка та її представник з приводу неправомірних дій державного виконавця при виконанні рішення Апеляційного суду Луганської області від 15.09.2011 року неодноразово скаржилися до Артемівського ВДВС Луганського МУЮ, Управління ДВС ГУЮ у Луганській області, Головного управління юстиції в Луганській області, Державної виконавчої служби України, а також зверталися до суду із заявами та скаргами на бездіяльність державних виконавців та посадових осіб Артемівського ВДВС Луганського МУЮ. На виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист, згідно якого 17.10.2011 року державним виконавцем Артемівського ВДВС Луганського МУЮ відкрито виконавче провадження. Боржнику надано строк на самостійне виконання рішення суду. Копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання. 24.10.2011 року до ДВС надійшла заява боржника [PERSON], згідно якої виконавчий документ та постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження вона не може виконати у зв'язку з тим, що площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], яку необхідно звільнити, менша ніж площа інженерно-будівельної споруди, яку необхідно знести. 28.10.2011 року державним виконавцем, на підставі ст..ст. 5, 34 Закону України «Про виконавче провадження», на адресу Артемівського районного суду м. Луганська направлено заяву щодо роз'яснення подальшого ходу виконання судового рішення. 31.10.2011 року державним виконавцем, на підставі п.1 ч.І ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам для відома. 7.03.2012 року до Артемівського ВДВС Луганського МУЮ надійшла ухвала Артемівського районного суду м. Луганська від 01.03.2012 року про відмову у задоволенні заяви державного виконавця щодо роз'яснення подальшого ходу виконання судового рішення. 9.03.2012 року державним виконавцем, у відповідності до ст.. 39 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про поновлення виконавчого провадження. У зв'язку з тим, що частину будівлі за адресою: [ADDRESS] побудовано на суміжній земельній ділянці, з захватом ділянки загальною площею 0,0153 га, яка належить [PERSON] 26.03.2012 року державним виконавцем, у відповідності до ст.. 13 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про призначення експерта, на вирішення якого поставлене питання про можливість зносу частини інженерно-будівельної споруди на самовільно зайнятій ділянці загальною площею 0,0153 га без ушкодження основної частини споруди. Відповідно до висновку експертної установи ТОВ «ЛУНІГ», зніс частини будівлі, інженерно-будівельної споруди, без ушкодження основної частини будівлі для подальшої експлуатації з урахуванням майбутнього часу не уявляється можливим. 3.05.2012 року державним виконавцем, у відповідності до ст.. 13 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про призначення експерта Єфремова В.А. ДП «Конструкторське бюро «Будгільдія» ТОВ «Архітектурне бюро «Будгільдія», на вирішення якого поставлене питання, як саме можливо знести частину споруди на самовільно зайнятій ділянці не ушкоджуючи при цьому основну частину будівлі. 3.05.2012 року державним виконавцем, на підставі ст.. ст.. 5,34 Закону України «Про виконавче провадження», до Артемівського районного суду м. Луганськ направлено заяву про роз'яснення виконання рішення суду. 3.05.2012 року державним виконавцем, відповідно до вимог ст.. 38 Закону країни «Про виконавче провадження», прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження. 28.05.2012 року державним виконавцем, у відповідності до ст.. 13 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про призначення експерта - Косарева В.Б., на вирішення якого поставлено питання, як саме можливо знести частину споруди на самовільно зайнятій ділянці, не ушкоджуючи при цьому основну частину будівлі. Ухвалою Артемівського райсуду м.Луганська у задоволенні заяви державного виконавця про роз'яснення судового рішення відмовлено. 31.05.2012 року державним виконавцем, у відповідності до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про поновлення виконавчого провадження. Згідно висновку експерта (технічного звіту) від 12.06.2012 року, знос частини інженерно-будівельної споруди без ушкодження основної частини споруди є неможливим, оскільки при зносі частини будинку, виникають додаткові навантаження в конструкціях незносимої частини будинку, а також їх обвалення, що виключає можливість експлуатації будинку за його призначенням, створює загрозу безпеки та життю людей, що перебувають у будинку. 13.07.2012 року державним виконавцем, відповідно до п.9 ч.І ст.. 49 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Ухвалою Артемівського районного суду м. Луганськ від 21.08.2012 року постанову державного виконавця від 13.07.2012 року про повернення виконавчого документа стягувачеві визнано неправомірною та скасовано; зобов»язано Артемівський ДВС виконати належним чином рішення Апеляційного суду Луганської області від 15.09.2011 року стосовно зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні [PERSON]. належній їй земельній ділянці шляхом зносу інженерно-будівельних споруд, розташованих на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0153 га за адресою: [ADDRESS]. Аналогічне рішення щодо визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 13.07.2012 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, прийняте ухвалою Артемівського районного суду м. Луганська від 27.08.2012 року. 3.09.2012 року до Артемівського ВДВС Луганського МУЮ надійшов виконавчий лист № 2/1203/1386/2011 від 05.10.2011 року, виданий Артемівським районним судом м. Луганська про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] належній їй земельній ділянці; 5.09.2012 року державним виконавцем на підставі ст.. 51 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження. 22.10.2012 року державним виконавцем, відповідно до вимог ст.. 75,89 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 170 грн. за невиконання рішення суду. Копію постанови направлено боржнику для виконання. 23.10.2012 року державним виконавцем направлено лист на адресу [PERSON] з пропозицією авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій щодо зносу інженерно-будівельних споруд, розташованих на самовільно зайнятій земельній ділянці; виконавчі дії призначено на 01.11.2012 року. 9.11.2012 року на депозит Артемівського ВДВС Луганського МУЮ надійшов авансовий внесок від [PERSON] з метою проведення виконавчих дій щодо зносу інженерно-будівельних споруд. 16.11.2012 року між ГУЮ у Луганській області та ООО «ПРСФ «Промекс» укладено договір задля проведення виконавчих дій по зносу інженерно-будівельних споруд, розташованих на самовільно занятій земельній ділянці площею 0,0153 га зе адресою: [ADDRESS] 22.11.2012 року розпочаті виконавчі дії по зносу інженерно-будівельних споруд, розташованих на самовільно занятій земельній ділянці. 25.01.2013 року державним виконавцем було залучено комунальне землевпорядне підприємство для проведення контрольного вимірювання меж земельної ділянки після зносу інженерно-будівельних споруд, розташованих на самовільно занятій земельній ділянці; згідно акта від 29.01.2013 року Луганського комунального землевпорядного підприємства було встановлено, що частина двоповерхової будівлі, яка розташована на земельній ділянці [ADDRESS] плошеї 0,0153 га, вільна від забудови. Виходом державного виконавця за адресою: [ADDRESS] встановлено, що земельна ділянка яка належить [PERSON] звільнена від забудови, про що складено відповідний акт державної виконавця. 5.06.2013 року заступником начальника Артемівського ВДВС Луганського МУЮ Кішкіновою І.О. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. 25.07.2013 року ухвалою Артемівського районного суду м. Луганська дану постанову визнано незаконною та скасовано; з мотивів того, що державним виконавцем при виконанні судового рішення були порушені вимоги Закону, не наданий акт виконаних робіт стягувачу, без притягнення експерта надано висновок щодо повного звільнення земельної ділянки та не здійснені у повному обсязі виконавчі дії - зобов'язано Артемівський ВДВС Луганського МУЮ закінчити виконавче провадження згідно виконавчого листа Артемівського районного суду м. Луганська від 05.10.2011р, а також притягнути експерта земельних ресурсів з метою встановлення фактичного виконання у повному обсязі рішення Апеляційного суду Луганської області від 15.09.2011 року. Рішення з приводу скасування постанови ДВС від 5.06.2013 року про закінчення виконавчого провадження також прийняте 11.10.2013 року - ухвалою Артемівського районного суду м. Луганська дану постанову визнано незаконною та скасовано; зобов'язано Артемівський ВДВС Луганського МУЮ закінчити виконавче провадження згідно виконавчого листа Артемівського районного суду м. Луганська від 05.10.2011р, провести демонтаж зливної ями, насипі, розташованих на земельній ділянці з метою виконання у повному обсязі рішення Апеляційного суду Луганської області від 15.09.2011 року. 28.10.2013 року старшим державним виконавцем Артемівського ВДВС Луганського МУЮ Земляним С.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв»язку із фактично повним виконанням рішення суду. Згідно даної постанови, 8.10.2013 року до ДВС надійшов звіт експерта Погиби А.В., за яким частина будівлі, розташованої на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] - знесена; частина земельної ділянки за зазначеною адресою звільнена від інженерно- будівельних споруд. 15.01.2014 року ухвалою Артемівського районного суду м. Луганська дану постанову визнано незаконною та скасовано з мотивів того, що державним виконавцем виконавчі дії з приводу виконання рішення суду в частині демонтажу зливної ями та насипі, розташованих на земельній ділянці не виконані. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.01.2014 року відкрито касаційне провадження на ухвалу Артемівського райсуду м.Луганська від 11.10.2013 року та відповідну ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 5.11.2013 року; зупинено виконання ухвали Апеляційного суду Луганської області від 5.11.2013 року. На даний час рішення суду у повній мірі не виконане, виконавче провадження не завершене. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи із наступного: Відповідно до ст.ст.55, 56 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарженні в суді рішень, дій чи бездіяльності органів держаної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини ….; шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів; шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч.1. ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.2 цієї ж статті: моральна шкода полягає також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12. 2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» під час розгляду позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. Отже, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 (із наступними змінами і доповненнями) передбачено, що при розгляді справ за позовом про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України, при встановленні факту заподіяння моральної шкоди бездіяльністю органу місцевого самоврядування або його посадовими особами при здійсненні своїх повноважень, моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок держави або органів місцевого самоврядування. Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Так, рішенням у справі «Іванов проти України» (остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу, внаслідок тривалого невиконання рішення суду. При цьому в рішенні Суду зазначено: «...51. право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін... Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок ...». Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, вякій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, суд приходить до висновку, що протиправність дій відповідача - Артемівського ВДВС встановлена судовими рішеннями - чинними рішеннями Артемівського райсуду м.Луганська від 21.08.2012 року, від 13.07.2012 року, від 25.07.2013 року, від 11.10.2013 року, від 15.01.2014 року, якими постанови державного виконавця були визнані неправомірними (незаконними) та скасовані, які, відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, мають преюдиційне значення. Суд вважає, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях через неможливість вільного користування належним їй майном - земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]; у душевних хвилюваннях у зв'язку з невизначеністю у часі реального виконання рішення суду від 2011 року, що змусило її до необхідності змін в організації її життя з метою знаходження часу та можливостей для тривалого захисту порушених прав шляхом неодноразових звернень до ВДВС та в подальшому до суду. При цьому, суд також бере до уваги ту обставину, що державними виконавцями ВДВС Артемівського РУЮ у м.Луганську вживалися передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду, за яким зобов'язано [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні [PERSON]. належній їй земельній ділянці шляхом зносу інженерно-будівельних споруд, розташованих на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0153 га за адресою: [ADDRESS]; рішення суду не виконувалося через ряд об»єктивних причин, які дійсно мали місце - відмови у добровільному порядку виконання рішення суду боржником; у зв»язку із тим, що частину будівлі було побудовано на суміжній земельній ділянці, з захватом ділянки загальною площею 0,0153 га, яка належить [PERSON] - тому державний виконавець неодноразово звертався до компетентних органів - експертних установ для вирішення питання про можливість зносу частини інженерно-будівельної споруди на самовільно зайнятій ділянці загальною площею 0,0153 га без ушкодження основної частини споруди, про порядок такого зносу, а також до суду із заявами про відповідне роз»яснення виконання рішення суду; суд також враховує, що на даний час рішення суду в основній своїй частині виконане - виконавчі дії по зносу інженерно-будівельних споруд, розташованих на самовільно занятій земельній ділянці виконані, дані споруди знесено; земельна ділянка яка належить [PERSON] звільнена від забудови. Щодо заподіяної позивачу моральної шкоди, суд вважає, що неможливість ведення сільського господарства на виділеній земельній ділянці позивача та висаження фруктового саду, не є душевними стражданнями, позивачкою в цій частині не доведено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань спричинених відповідачем. З урахуванням обставин справи, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що сума в 2 000 грн. буде достатньою для компенсації заподіяної моральної шкоди позивачу. Оскільки шкода завдана посадовою особою державної виконавчої служби під час проведення виконавчих дій, вона підлягає відшкодуванню державою в особі Державної казначейської служби України, за рахунок державного бюджету України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial