Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про надання у володіння та користування частки будинку в натурі, за яким просить надати їй у володіння і користування дві ізольовані кімнати житловою площею 17,7 кв.м. та 7, 8 кв.м. в будинку [ADDRESS]. Підсобні приміщення і споруди залишити у спільному користуванні. На обґрунтування вимог посилається на те, що відповідач є власником вказаного будинку з надвірними спорудами. Вона має право власності на ? частку зазначеного житлового будинку з частиною надвірних споруд, оскільки будинок був придбаний спільно з відповідачем в період шлюбу. З відповідачем вони не дійшли згоди у спільному користуванні будинку, тому просить встановити порядок користування житловими приміщеннями будинку відповідно до часток кожного. До початку судового засідання позивачка надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, на позові наполягає, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від відповідача [PERSON] до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги визнає повністю, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10.03.1980 року, посвідченого Сніжнянською держаною нотаріальною конторою 25 вересня 1978 року за реєстровим № 4651, зареєстрованого в бюро технічної інвентарізації м. Сніжне 25 жовтня 1978 року за № 1347, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS].(а.с.6). Позивачка та відповідач перебувають у юридичному шлюбі, зареєстрованому Сєверною селищною радою м. Сніжне Донецької області 28 квітня 1978 року, актовий запис № 37. (а.с. 5). Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальним принципами міжнародного права. Конституція України, а саме стаття 41, гарантує кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю. Згідно ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України кожен з співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці. Позивачка [PERSON] не виселена з зазначеного будинку, проживає в ньому, є співвласником будинку і тому має право користуватися будинком та вимагати встановлення порядку користування житловими приміщеннями в ньому, її частина у спільній власності складає 1/6 частину. Тому суд убачає можливим встановити порядок користування спільним будинком за адресою [ADDRESS], залишивши позивачці в користуванні, як вимагає сама позивачка, дві ізольовані кімнати, позначені на плані технічної інвентаризації під №1-8, площею 17,7 кв.м. та під № 1-7, площею 7, 8 кв.м, що дорівнює приблизно 1/6 частині від загальної житлової площі будинку 47,8 кв.м. Підсобні приміщення та надвірні споруди залишити у спільному користуванні сторін. Будь-які докази які б вказували на те, що з боку сторін маються встановлені факти порушення правил гуртожитку і сумісне користування є не можливим, у справі відсутні.

Outcome: approved