Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на підставі реєстраційного посвідчення від 04.07.2000 року, реєстровий номер 2221-388, на праві власності належить 45/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. У 2007 року з метою працевлаштування та зі згоди позивачки [PERSON] був зареєстрований у будинку [ADDRESS], який після працевлаштування зобов'язався знятись з реєстраційного обліку у будинку. Позивачка зазначає, що на теперішній час відповідач продовжує бути зареєстрованим у будинку [ADDRESS], але фактично там не проживає, його особисті речі відсутні, тому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS], шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Представник позивачки в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання повідомлялися належним чином - через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» №94 від 26.11.2015 року, зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення від 04.07.2000 року, реєстровий номер 2221-388, на праві власності належить 45/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. У 2007 року зі згоди позивачки [PERSON] був зареєстрований у будинку [ADDRESS], однак з часу реєстрації в будинку не проживає, його особисті речі відсутні, що підтверджується актом про непроживання від 23.11.2015 року за підписами сусідів [PERSON]. [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки реєстрація відповідача [PERSON] за вказаною адресою не дозволяє позивачці розпорядитися своєю власністю, крім того, вона змушена нести витрати по оплаті поточних платежів з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, тому суд вважає усунути перешкоди в користуванні власністю та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про зняття [PERSON] з реєстрації в зазначеному будинку, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом Головного управління державної міграційної служби України, зокрема на підставі рішення суду про виселення особи з житлового приміщення або визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Спір в цій частині відсутній та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не є відповідачем по даній справі. Також суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 487,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial