Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що являється власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок підтверджується договором дарування від 22.02.2018 року, реєстровий № 214, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.02.2018 року, індексний номер витягу: 115034247, номер запису про право власності: 24971973. За вказаною вище адресою зареєстрована відповідачка [PERSON] , [INFO] , але фактично з грудня 2015 року за даною адресою не проживає. У зв`язку з чим, просить позов задовольнити. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивачки та третьої особи, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позов підтримує та просить його задовольнити. Третя особа: Центр надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області рішення просить винести на розсуд суду, відповідно до діючого законодавства України. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається з копії договору дарування житлового будинку серії ННВ № 209510 від 22.02.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кривошей О.Г., [PERSON] подарувала житловий будинок [PERSON] , який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 2-3). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 115034247 від 22.02.2018 року, власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 4). З копії акту обстеження проживання [PERSON] від 05.10.2020 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою не проживає з грудня 2015 року (а.с. 6). Як вбачається з копії довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 14.09.2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 6). За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved