Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] , вказавши в ньому, що 21.07.2015 року сторони уклали шлюб та від даного шлюбу в них є син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що за час спільного проживання із відповідачем, сторони виявились різними людьми із різними поглядами на шлюб та сім`ю. На даний час вони спільно не проживають, спільним побутом не пов`язані,\~ спільне господарство не ведуть , а тому позивачка пришла до висновку, що шлюб необхідно розірвати, оскільки він носить формальний характер, примирення між ними не можливо, воно суперечить її інтересам, а тому просить, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Також, просить після розірвання шлюбу визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] за позивачкою [PERSON] . Позивачка в судове засідання не з`явилася,\~ проте подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її\~ відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.07.2015 року сторони уклали шлюб зареєстрований 21.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції в Тернопільській області,\~ актовий запис № 50. Від шлюбу у сторін є син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.04.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, а тому шлюб необхідно розірвати. Щодо вимоги позивачки про залишення проживати із нею малолітнього сина, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином для вирішення питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини в судовому порядку, необхідно встановити наявність між батьками, які окремо проживають, спору щодо визначення місця проживання дитини. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами існування спору щодо місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з одним із батьків, а тому у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: partial