Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належним їй майном, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що являється власником житлового будинку [ADDRESS] , при цьому у вказаному будинку до теперішнього часу є зареєстрованим відповідач [PERSON] , який, в свою чергу, не проживає в житловому будинку понад один рік без поважних причин, при цьому комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має . Позивачка вказує, що відповідач [PERSON] не проживає в належному їй будинку з червня 2019 року, однак добровільно з реєстрації за вказаною адресою не знімається, що створює позивачці певні незручності, в тому числі і складнощі в оформлені субсидії та перешкоджає останній в повній мірі здійснювати свої права щодо розпорядження та користування вказаним майном. Посилаючись на ст. ст. 317, 319, 346, 391, 405 ЦК України позивач просив усунути перешкоди у праві користування та розпорядження належним йому майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримала, судові витрати по справі просила стягнути з відповідача, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі (а.с.31). Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду як за зареєстрованим місцем його проживання так і за фактичним місцем проживання (ас.29,30), при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в його відсутності, відзиву на позов не надав. В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 10.07.2020 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та проведення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.20-21); - 07.08.2020 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (ас. 33). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив в наданій суду заяві (ас.31) те, що відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь - який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав: - так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено в судовому засіданні копією витягу з Державного реєстру правочинів (ас.6); копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20680793 від 23.10.2008 року , згідно якого позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] (ас.7); копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.10.2008 року за реєстровим № 1750, на підставі якого позивач набув право власності на будинок [ADDRESS] (ас.8); копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений на ім`я позивачки (ас.9-13). Відповідач [PERSON] з 16.10.2018 року є зареєстрованим в належному позивачці на праві власності будинку, що підтверджено в судовому засіданні копією довідки про реєстрацію місця проживання відповідача № 653 від 30.06.2020 року, виданої Варварівською сільською радою Юр`ївського району Дніпропетровської області (ас.18). Судом встановлено, що з червня 2019 року та по теперішній час відповідач [PERSON] не проживає в належному позивачці будинку, що підтверджено в судовому засіданні актом обстеження дійсності не проживання останнього в будинку [ADDRESS] від 10.06.2020 року (ас.14). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 64 ч. 2 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належить дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Судом було встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку, згідно досліджених в судовому засіданні доказів, більше 1 - го року не проживає в належному позивачу будинку, при цьому спільним побутом з позивачем не пов`язаний, спільне господарство з останнім не веде. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять в собі інформацію щодо предмета доказування та логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідачем жодних доказів ані щодо його фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку не надано. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачу будинку об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права позивача. За таких обставин, враховуючи, що відповідач по справі понад один рік не проживає в будинку за місцем реєстрації, суд приходить до висновку про те, що є всі , передбачені ст. 405 ЦК України підстави, для задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивачки на відшкодування судових витрат по справі слід стягнути 840, 40 грв. (ас.1,32).

Outcome: approved