Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича вчиненого на підставі Договору № 001-01545\--111214 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки від 11 грудня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Просить стягнути із відповідача по справі судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що 26 квітня 2021 року [PERSON] встановила, що всі її банківські рахунки арештовані. Підставою для накладення арешту на рахунки [PERSON] стала відповідна Постанова державного виконавця Літинського РВ ДВС Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі Заяви ТОВ «Фінпром маркет» про примусове виконання рішення, а саме, виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича вчиненого на підставі Договору № 001-01545-111214 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки від 11 грудня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] . Цього ж дня [PERSON] ознайомилась в ДВС із матеріалами виконавчого провадження та отримала копію вказаного виконавчого напису нотаріуса. Вважає, що вище зазначений виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам діючого законодавства України, порушує права та законні інтереси [PERSON] , а відтак, підлягає визнанню в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 17.05.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 10.06.2021. Ухвалою від 10.06.2021 відкладено розгляд справи на 06.07.2021 у зв`язку із залученням третіх осіб та неявкою відповідача. 06.07.2021 справа не розглядалась у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, призначено на 19.07.2021. 19.07.2021 розгляд справи відкладено на 09.08.2021 у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивачки-адвокат Чубенко С.В. подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Зазначила, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача в судові засідання призначені на 10.06.2021, 06.07.2021, 19.07.2021 та 09.08.2021 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повернені до суду рекомендовані повідомлення. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відзив на позов не подав. Від третьої особи Літинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відзив на позов не подав. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Заходи забезпечення позову та доказів не вживались. Інші процесуальні дії у справі не проводились. З урахуванням одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.12.2014 між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір №001-01545-111214 про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (а.с.7-8). Судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису від 15.01.2021 №1067 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості у розмірі 5822,86грн (а.с.10). Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників на виконанні у Літинському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження №65231857 щодо стягнення з [PERSON] коштів на підставі виконавчого документа виданого Остапенко Є.М. (а.с.32). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Із місту зазначеного виконавчого напису видно, що нотаріус при його вчиненні керувався ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. Так, за змістом ст. 87-88 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України; нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статті 89-91 ЗУ «Про нотаріат» визначають зміст виконавчого напису, порядок стягнення за виконавчим написом, строк пред`явлення виконавчого напису до примусового виконання. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік), визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пункт 2 Переліку, доповнений Постановою КМУ «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №662 від 26.11.2014 року. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. У зв`язку з цим, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Суд приймає до уваги також роз`яснення, котрі містяться у пункті 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року за № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», за змістом котрих визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. З урахуванням положень статей 15-16, 18 ЦК України, статей 50, 87-88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87-88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14.03.2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31.01.2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641св18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У межах даних пред`явлених позовних вимог суд, враховуючи також вищенаведені приписи, приходить до висновку про те, що вказана у виконавчому написі, вчиненому 15.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, та зареєстрованим у реєстрі за №1067, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості у розмірі 5822,86грн, не може вважатися обґрунтованою, що дає підстави вважати, що цей приватний нотаріус при вчиненні зазначеного виконавчого напису не перевірив, чи подано на обґрунтування стягнення документи, згідно котрих стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Крім того, станом на дату вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем виконавчого напису, законодавча підстава для його вчинення, а саме пункт 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», не була чинною, а відтак зазначена нотаріальна дія щодо вчинення вказаного вище виконавчого напису є незаконною. Виходячи із наведеного, суд задовольняє позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Літинський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги в розмірі 3000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, позивачкою надано: копію Договору про надання правової допомоги №28 від 26.04.2021, копію ордеру серії ВН №180414 від 26.04.2021, акт виконаних робіт від 16.07.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордера №28 від 16.07.2021 на суму 3000грн за Договором №28 від 26.04.2021. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат в сумі 3000грн на правничу допомогу є співмірним і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908грн. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved