Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договорів недійсними в частині покупця та перевід прав покупця. Позивачка уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідача надав письмову заяву у якій повністю визнав пред`явлені позовні вимоги та проти їх задоволенню не заперечував. Треті особи до суду не з`явилися, причини своєї неявки не повідомили, що не перешкоджає проведення розгляду справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній Договір про купівлю-продаж будинку та земельної ділянки. Згідно умов даного Договору сторони зобов`язалися в строк до 31.12.2006 року укласти Договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки (основний договір) у нотаріальній формі та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 2 даного Попереднього Договору про купівлю-продаж, позивач попередньо оплатила продавцю, в рахунок авансу частку вартості будинку за [ADDRESS] та 0,329 га земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою, грошову кошти у сумі 25 500,00 грн. Разом з тим, майбутню ціну договору купівлю-продаж будинку та земельної ділянки визначено сторонами у розмірі 404 000,00 грн., яка за домовленістю сторін може змінюватися. Однак, у зв`язку із виникненням у позивача труднощів з оформленням кредиту на придбання вищезазначеного нерухомого майна, за домовленістю між сторонами, укладення основного договору купівлю-продажу будинку і земельної ділянки, а також укладення кредитного договору, було здійснено на відповідача [PERSON] . Так, 18 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу жилого будинку, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. та зареєстрований в реєстрі за №3595, відповідно до умов якого було придбано жилий будинок (літ. А) загальною площею 68 кв.м; з яких житлова площа становить - 30,9 кв.м, та господарських будівель і споруд: гараж (літ. Б), погріб (літ. В), сарай (літ. Г), зливна яма (літ. з.я.), колодязь (літ. к), огорожа (№ 1-2) по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 3290 кв.м приватної власності. Як вбачається з п. 2.1. даного Договору купівлі-продажу, продаж вищевказаного нерухомого майна вчинено за 309 100,00 грн. Також, 18 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою T. М., та зареєстровано в реєстрі за № 3997, відповідно до умов якого придбано земельну ділянку, площею 0.329 га, в тому числі 0.259 га сільськогосподарських угідь, з них 0,189 га ріллі, 0,070 га багаторічних насаджень, 0.070 га під будівлями, лісами та іншими угіддями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Продаж земельної ділянки вчинено за 206 000 грн. 30 коп. Разом з тим, судом встановлено, що для купівлі вищевказаного нерухомого майна, на відповідача було оформлено кредитний договір №1773 від 18.12.2006 року, укладений з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», відповідно до якого отримано кредит у розмірі 86 700,00 доларів США зі строком повернення до 17.12.2018 року. В якості забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним Договором, з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», 18.12.2006 року було укладено Іпотечний Договір № 1080, відповідно до умов якого в іпотеку передано жилий будинок по [ADDRESS] , а також Іпотечний Договір № 1081 відповідно до умов якого в іпотеку передано земельні ділянки, площею 0,250 га та 0.079 га., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Однак, не дивлячись на оформлення права власності на вищевказане нерухоме майно, кредитного договору та Іпотечних договорів на відповідача, фактичним власником об`єктів нерухомості була позивачка, оскільки остання надавала відповідачу кошти для погашення кредиту, що підтверджується відповідними розписками. Крім того встановлено, що для погашення кредиту позивачем було продано власний автомобіль «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] , за 456 749,54 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу Транспортного засобу №1249/2017/496609 від 13.06.2017 року та зазначені кошти, в доларовому еквіваленті (20 000 доларів США), було передано відповідачу для внесення через касу банку, що підтверджується розпискою від 13.10.2017 року. Згодом, 23.04.2010 року, на підставі укладеного Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.12.2006 року, на відповідача було оформлено Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 392741, площею 0,079 га, кадастровий номер 1221481000:02:001:0095, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться: [ADDRESS] , а також Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 392740, площею 0.250 га, кадастровий номер 1221481000:02:001:0094, з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим судом встановлено, що після укладення вищевказаних договорів, [PERSON] та [PERSON] було погоджено, що після погашення заборгованості по кредитному договору, останній здійснить переоформлення житлового будинку та земельних ділянок на позивачку. Так, у жовтні 2017 року відповідач, отримавши від позивачки грошові кошти вніс останній платіж по кредитному договору, виконавши всі свої зобов`язання перед «УКРСОЦБАНКОМ» за іпотечним договором від 18.12.2006 р. за № 1081, та іпотечним договором від 18.12.2006 р. за № 1080, однак, до цього, часу свої зобов`язання щодо переоформлення права власності на житловий будинок та земельні ділянки не виконав. Таким чином,враховуючи вищевказані обставини справи, повністю визнані сторонами по справі, суд приходить до висновку про те, що у позивачки наявні обґрунтовані підстави для можливості визнання судом частково недійсним, в частині покупця договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , перевівши право покупця за цими договорами саме на позивачку. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. На підставі викладеного вище вбачається, що насправді покупцем об`єктів нерухомості є [PERSON] (тобто, інша особа ніж та що указана в договорах купівлі-продажу), оскільки фактично майно було придбано за її кошти і для неї, що повністю визнано відповідачем у судовому засіданні, тому вказані договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки повинні бути визнані недійсними в частині, що стосується покупця, і переведено право покупця саме на позивача, тобто на особу, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладалися ці договори. Відповідно до вимог ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідачем повністю визнано пред`явлений позов, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, відповідають нормам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судовому збору у розмірі 5151,00 грн. сплачені нею при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved