Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зняття арешту з майна,обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до договору дарування від 26 липня 2003 року відповідач [PERSON] подарував їй двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Сулімою В.Ф. 26.07.2003 року та зареєстровано в реєстрі №2114. Вона зареєструвала своє право власності на вказану квартиру та виготовила відповідну технічну документацію. В грудні 2019 року вона вирішила продати належну їй квартиру, проте, у Другій Первомайській державній нотаріальній конторі Миколаївської області вона отримала витяг №192192387 від 09.12.2019 року, з якого вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис №34512639 від 06.07.2006 року про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] . Запис внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна на підставі повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 19.09.1995 року, видавник Первомайський МВВС Миколаївської області. Тобто, на момент внесення обтяження, нерухоме майно, на яке внесено обтяження, не належало відповідачу [PERSON] . Таким чином, на даний час на належне їй майно безпідставно накладено арешт, чим порушені її майнові права щодо розпорядження власністю, в зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу направлялись копія позовної заяви і додатків. Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзиву на позов не подав. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 26.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Сулімою В.Ф., зареєстрованого в реєстрі № 2114, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.6). Згідно інформації з Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, на підставі повідомлення, виданого 19.09.1995 року Первомайським МВВС було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Згідно відомостей про суб`єктів обтяження, особою права якого обтяжуються є - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до інформації Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області від 20.01.2020 року вих. № 2аз/70-2020, [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувався. Будь-яких компрометуючих відомостей стосовно [PERSON] . Первомайський ВП ГУНП в Миколаївській області не має (а.с.11). Відповідно до інформації Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, № 7164 від 19.12.2019 року, [PERSON] за період з 1993 року по 1995 рік до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.13). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушуються права позивачки як власника майна, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому порушене право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved