Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на господарську будівлю - сарай, який складається з підсобного приміщення, площею 3,7 м.кв., сараю, площею 5.0 м.кв., та належить до квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником вищевказаної квартири, яку згідно договору дарування від 22 квітня 2005 року їй подарувала мати [PERSON] Дана квартира була приватизована останньою та належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло. До квартири [ADDRESS] належить сарай, площею 8,7 м.кв., який складається з підсобного приміщення, площею 3,7 м. кв., сараю, площею 5.0 м. кв., та постійно приналежав до вищевказаної квартири і був невідємною частиною такої. Однак, матірю позивачки при приватизації квартири, сарай не був включений до складу даної квартири, і при переході права власності на квартиру, сарай не перейшов у власність позивачки, а тому вона просить позов задовольнити.\~\~\~\~ У підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області у підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Згідно ч.1 ст.198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], яку їй подарувала мати [PERSON], що стверджується договором дарування від 22 квітня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №835. Також встановлено, що вищевказана квартира була приватизована матірю позивачки [PERSON] та належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданим Перечинською селищною радою 19 липня 1995 року, зареєстроване в КП «Ужгородське МБТІ» в реєстровій книзі №1, запис №92, реєстраційний №10432412. Крім цього встановлено, що до квартири [ADDRESS] належить сарай, площею 8,7 м.кв., який складається з підсобного приміщення, площею 3,7 м. кв., сараю, площею 5.0 м. кв., та постійно приналежав до вищевказаної квартири і був невідємною частиною такої. Разом з цим встановлено, що при приватизації вищевказаної квартири матірю позивачки [PERSON] даний сарай не був включений до складу квартири, а тому і при переході права власності на квартиру, такий не перейшов у власність позивачки.\~ У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.318 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що [PERSON] може набути право власності на нерухоме майно за рішенням суду, що не заборонено законом згідно ст.328 ЦК України, та того, що позивачкою надано достатньо доказів для визнання за нею права власності на господарську будівлю, а також зважаючи на визнання заявленого позову відповідачем, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки при подачі позовної заяви позивачкою було сплачено 704,80 грн. судового збору, то зважаючи на визнання заявленого позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 352, 40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved