Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 04 вересня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області був зроблений відповідний актовий запис № 97. Вони з відповідачем мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що подружні стосунки між ними не склалися, через відсутність взаєморозуміння між ними, вони мають різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків. Постійні суперечки, необґрунтовані претензії один до одного, насильство в сім'ї призвели до втратили почуттів, сімейно-шлюбні стосунки між ними припинені із вересня 2014 року, проживають окремо. На даний час кожен із них має іншу сім'ю, а тому подальше збереження сім'ї із відповідачем є неможливим, та суперечить їх інтересам. Малолітні діти проживають з бабусею, оскільки рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року їх з відповідачем позбавлено батьківських прав у відношенні дітей. Позивачка в судове засідання не з'явилась, заявою просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, не заперечувала у разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи (а.с. 38). Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 36-37) в судове засідання не з'явився причини неявки суду не повідомив. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч. 2 ст. 197, ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 вересня 1999 року, що зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №97 (а.с. 9), в період якого у них народились діти: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а.с. 10-11). Спільне життя подружжя не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, а причиною позову стало те, що відповідач не бажає підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї на почуттях взаємної любові. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з вересня 2014 року. Спір про поділ майна, буде вирішуватися за окремим позовом, про місце проживання та утримання дітей на день розгляду справи судом відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з вересня 2014 року та до цього часу не поновили їх. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивачки, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст. 105, 112 СК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст.ст. 214, 215 ЦПК України. Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 640 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved