Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 27 липня 2010 року розірвано шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . За час подружнього життя у них з відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з нею (позивачкою) та повністю перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо їхньої дитини, такий самоусунувся від виховання, утримання та забезпечення малолітнього [PERSON] , не приймає будь-якої участі у його вихованні, не дбає про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ним. Всі питання щодо виховання дитини вона (позивачка) вирішує самостійно без участі та підтримки відповідача. Вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] його батьківських прав щодо малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, покликаючись на обставини, вказані в позовній заяві та зазначила, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, самоусунувся і не приймає жодної участі у вихованні сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування Бурда С.Г. в судовому засіданні пояснила, що вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] його батьківських прав щодо малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Підтримує висновок органу опіки та піклування Мостиської райдержадміністрації за №02-29/1339 від 19.05.2019р. Також зазначила, що попередньо службою у справах дітей було проведено перевірку умов проживання дитини, в ході якої встановлено, що відповідач не проживає з сім`єю, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] , 2008 року народження, на засідання органу опіки та піклування відповідач [PERSON] не з`являвся, участі в вихованні сина такий не приймає, а тому вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення сторін і представника третьої особи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1 ст.82 ЦПК України). У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] , позивачка по справі, та [PERSON] , відповідач по справі, є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Мостиського районного управління юстиції Львівської області, 27.07.2010р. шлюб між сторонами по справі розірвано. Згідно висновку органу опіки та піклування Мостиської райдержадміністрації Львівської області за №02-29/1339 від 19.05.2019р. «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] » малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] , дитина повністю перебуває на її утриманні, мати створила належні умови для проживання дитини, малолітній [PERSON] забезпечений усім необхідним. Відповідач [PERSON] не проживає з сім`єю, не цікавиться сином, матеріально дитині не допомагає, не дзвонить до сина, не забирає його до себе, не приїжджає до дитини, такий повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] , від його виховання та утримання, не дбає про фізичний і духовний розвиток дитини, не готує до самостійного життя, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , через ухилення його від виконання батьківських обов`язків. Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Отже, факт свідомого нехтування відповідачем [PERSON] своїми обов`язками щодо виховання дитини знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Поважних причини, які б перешкоджали відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню сина [PERSON] , судом не встановлено. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.1 ст.12 та ч.2 ст.15 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного суду України в п.16 постанови від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Необхідно зазначити, що ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні і було встановлено, виходячи з поведінки відповідача. Враховуючи наведене та те, що в судовому засіданні дослідженими доказами та поясненнями сторін доведено винну поведінку відповідача по відношенню до сина [PERSON] , яка полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , хоча має таку можливість, а тому вважає можливим задовольнити позов про позбавлення відповідача батьківських прав щодо цієї дитини (сина [PERSON] ), що, як вважає суд, відповідатиме її (дитини) інтересам. Суд також роз`яснює відповідачу [PERSON] , що відповідно до ст.169 СК України «Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав». Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені нею при подачі позову до суду, тобто 384,20 грн., а іншу частину сплаченого позивачкою та документально підтвердженого судового збору в розмірі 384,20 грн. стягнути з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved