Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Відповідачі по справі є власниками квартири [ADDRESS], які самовільно встановили перегородку з шлакоблоку та металеві двері таким чином, що позивачка не мала змоги увійти в свою квартиру. Рішеннями Жовтневого районного суду м.Маріуполя відповідачів було зобов'язано знести самовільно зведену перегородку. Одночасно позивачка зазначає, що відповідачі погрожували їй фізичною розправою, викликали психіатричну лікарню з метою її госпіталізації до лікарняної установи, а з 2012 року останні стали пошкоджувати вхідні двері в квартиру позивачки. Через протиправні дії відповідачів [PERSON] була змушена переїхати в квартиру своєї матері. Позивачка просить суд стягнути з відповідачів на її користь 2647,00 грн. , що становить вартість відновлення вхідних дверей в розмірі 2047 грн. та 600 грн. за висновок експерта; 2000,00 грн. - вартість юридичної допомоги та 5000,00 грн.- моральну шкоду, яка складається з: 1000,00 грн.- душевні переживання з приводу приниження; 1000,00 грн.- порушення звичайного укладу життя; 1000,00 грн.- переживання з приводу ремонтно-будівельних робіт; 1000,00 грн. - звернення за медичною допомогою; 1000,00 грн. - звернення за юридичною допомогою. Уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в сумі 2647,00 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та витрати на юридичну допомогу в розмірі 2000 грн. Відповідачі по справі звернулись із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок протиправних дій. Свої вимоги мотивували тим, що до 2010 року позивачка по справі не мешкала в належній їй квартирі, але після того, як вона вселилась туди, у сторін виникали постійні суперечки з приводу самовільно зведеної перегородки. Позивачі за зустрічним позовом вважають, що з боку [PERSON] мали місце цілеспрямовані та неправомірні дії, спрямовані на провокаційну обстановку, яка б понудила їх продати квартиру та виїхати взагалі з будинку або спровокувати їх на неправомірні дії. Вказане нанесло їм матеріальну та моральну шкоду на загальну суму 78 251,90 грн., яка складається з 51 000,00 грн. - витрати на операцію сина [PERSON]; 2907,90 грн. - витрати на лікування [PERSON]; 1844,00 грн. - витрати на купівлю та установку вхідної двері; 2500,00 грн. - витрати на юридичну допомогу; 20 000,00 грн. - моральна шкода. У зв'язку з вищенаведеним позивачі за зустрічним позовом просили стягнути з [PERSON] на їх користь 78 251,90 грн. У судовому засіданні позивачка та її представникпозовні вимоги за основним позовом підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі. Дослідивши надані докази, допитавши сторони, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за основним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя №2-18726/2010 від 22.10.2010 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с.17-21), де згідно з даними паспорта зареєстровано місце проживання [PERSON] (а.с.16). З постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 07.11.2011 року, 04.11.2012 року,18.10.2012 року,14.09.2012 року вбачається, що відповідачі за основним позовом неодноразово звертались до правоохоронних органів з метою притягнення позивачки до кримінальної відповідальності з різноманітних підстав. З тексту зазначених постанов вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки, на підставі яких виникають постійні сварки (а.с.53-54,58). З оглянутою в судовому засіданнівідеозапису, зробленого відеокамерою, встановленою позивачкою на сходах, вбачається, що протягом тривалого часу, починаючи з 26.11.2012 р., а потім 27.11.2012 р.,08.12.2012 року, 14.12.2012 р., 17.12.2012 р., 20.12.2012 р.,14.01.2013 р. двері квартири позивачки по кілька разів на день з невеликим проміжком часу руйнувалися [PERSON] та [PERSON], які виходили з квартири [ADDRESS] під'їзд і за відсутності очевидців, аби не бути поміченими,відривали дерев'яні планки з двері квартири [NUMBER], заносячи відірвані планки до власної квартири, підпалювали двері, пошкодили «глазок», при цьому висловлювали на адресу позивачкипрокльони, нецензурну лайку, що призвело до повного спаплюження дерев'яного облаштування двері. Як вбачається з висновку експертного дослідження від 12.09.2013 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт та матеріалів для проведення відновлювального ремонту з метою відновлення дерев'яного облаштування вхідної металевої двері в квартирі [ADDRESS] складає 2047 грн. (а.с.4). Вартість висновку експерта становить 600 грн., які відповідно до квитанції сплачено позивачкою експерту [PERSON] (а.с.6) Суд вважає доведеним, що саме тривалими, наполегливими і неодноразовими діями впродовж 26.11.2012 р., 27.11.2012 р., 08.12.2012 року, 14.12.2012 р., 17.12.2012 р., 20.12.2012 р., 14.01.2013 р. з боку відповідачів[PERSON] та [PERSON]було пошкоджено вхідні двері до належної позивачці квартири. Посилання представника відповідачів на те, що відеозапис з камери зовнішнього спостереження не доводить, що на ній відображені відповідачі, не спростований належними і допустимими доказами. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на вищенаведене суд приходить до переконання, що позивачці з вини [PERSON] та [PERSON] було заподіяно моральну шкоду внаслідок пошкодження майна, що їй належить. Моральна шкода, завдана позивачці полягає в моральних стражданнях, яких [PERSON] зазнала у зв'язку із її приниженнями, порушенням її звичайного укладу життя, зверненням за наданням медичної допомоги. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд враховує моральні страждання позивачки внаслідок пошкодження її майна. Також суд зважає на те, що позивачка по справі є інвалідом другої групи з дитинства, що обмежує її фізичні і матеріальні можливості для відновлення її порушених прав. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає можливим стягнути з [PERSON] та [PERSON] в рахунок заподіяної позивачці моральної шкоди 1000гривень. Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом, суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного. Позивачами за зустрічним позовом надано довідку про те, що [PERSON] знаходився на лікуванні в Національному інституті серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова АМН України з 26.11.2011 року по 30.11.2011 року з приводу дефекту міжжелудочкової перегородки (а.с.62). З копій квитанцій за період з 16.11.2012 по 10.12.2012 року вбачається, що [PERSON] придбано седативних ліків на загальну суму 2907,90 грн. (а.с.64-65). З додаткової накладної Ppз/ML-0063544 від 25.11.2013 року вбачається, що на купівлю дверей металевих витрачено 1299,00 грн. без зазначення анкетних даних покупця (а.с.66). Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв'язку з вищенаведеним, суд не вбачає причинно-наслідкового зв'язку між діями [PERSON], лікуванням [PERSON] в лікарняній установі, придбанням [PERSON] седативних ліків та купівлею металевих дверей. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на корсить якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з задоволенням позовних вимог за основним позовом,приймаючи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідачів на користь держави в дольовому порядку судовий збір за вимоги матеріального характеру в сумі 243,60 грн. та морального характеру в сумі 243,60 грн., що в загальному розрахункустановить по 243,60 грн.з кожного. Згідно зі статтею 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р. № 4191-VI, який набрав чинності з 1 січня 2012 року, встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. Так, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Витрати пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, не можуть перевищувати 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за сукупність дій, необхідних для розгляду справи. Розмір мінімальної заробітної плати з 01 грудня 2013 р. складав 1218 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позиваці була надана правова допомога юридичною консультацією Приморського району м.Маріуполя в особі адвоката [PERSON], а саме:консультації, складання позовної заяви, складання документів і досудова підготовка адвокатського провадження, за що нею сплачено на загальну суму 2000 грн., що не перевищує граничного розміру за вищевказаним законом і не пов'язано із здійсненням представництва інтересів позивачки у суді. Внаслідок чого суд вважає можливим стягнути з відповідачів в дольовому порядку на користь позивачки 2000 грн. витрат на правову допомогу, тобто по 1000 грн. з кожного.

Outcome: approved