Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те,що перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року по 18.05.2010 року. [INFO] у них народилась донька [PERSON]. Шлюб між ними 18.05.2010 року був розірваний згідно з рішення Дніпровського районного суду м. Києва. Посилається на те, що під час судового процесу з розірвання шлюбу, 02 квітня 2010 року між нею та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений Договір щодо визначення місця проживання дитини та здійснення в зв'язку із цим батьківських прав. Відповідно до п. 1.3. даного Договору, місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання матері. 26 квітня 2010 року було посвідчено нотаріальний договір щодо визначення місця проживання їх дитини та здійснення в зв'язку із цим батьківських прав, відповідно до п. 1.3. даного Договору, місцем проживання дитини зазначено місце проживання батька. Батько дитини - [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно п 2.1. Договору від 26.04.2010 року, було передбачено право матері дитини на безперешкодне спілкування з дитиною без обмеження часом та місцем проживання. Зазначає, що донька [PERSON] і на даний час перебуває з батьком. Останній створив усі передумови для того, щоб позбавити дитину права на спілкування із рідною матір'ю, на виховання з її боку та будь-якої участі у житті дитини. Зважаючи на вік дитини, її нездатність самостійно вирішувати питання спілкування із матір'ю та можливість вплинути на її сприйняття та думки, ухиляється від взятих на себе зобов'язань щодо забезпечення безперешкодного, не обмеженого часом та місцем спілкування та проведення спільного дозвілля та відпочинку доньки з нею. На її постійні звернення до нього з приводу забезпечення можливості їм із донькою реалізувати своє право на спілкування, проведення часу разом, дозвілля та відпочинок відповідає відмовками, або взагалі не відповідає, і тільки час від часу дозволяє побачити дитину в обраному ним місці, під його постійним контролем та обраний ним проміжок часу від 0,5 до 1 години. При цьому будь які позитивні прояви доньки у спілкуванні з нею не схвалюються зі сторони батька. За таких умов, не можна вважати, що право дитини на безперешкодне, безумовне спілкування із матір'ю забезпечується зі сторони її батька. Обґрунтовує вимоги тим, що нею тільки за останні місяці направлено було відповідачу 18 листів із проханням привезти доньку або повідомити місце, де вона зможу її забрати для спільного проведення часу. Серед запропонованих місць були: Київський Академічний Театр Ляльок; Маріїнський парк: вистава «Наш веселий колобок» Центр Української культури та мистецтв - виставка «Сонячний Великдень»; дитячий майстер-клас з великоднього живопису, Київський Цирк, вистава «Від серця до серця»; Центр Української культури та мистецтв - дитячий майстер-клас «Малюємо Великодній кошик»; прогулянка на теплоході «Ластівка» по Дніпру; показ дитячого одягу для дітей віком до 6-ти років Творча майстерня на вул. Лютеранській 9/9 (серед одягу - моделі створені нею особисто для [PERSON]), лялькова вистава та майстер-клас із травоплетіння - Творча майстерня на вул. Лютеранській 9/9, прогулянка та фотосесія у парку Центру народознавства, просвітницького музею під відкритим небом «Мамаєва Слобода», прогулянка по Володимирській гірці, прогулянка у парку ім. Т.Г. Шевченка, майстер-клас у ресторані «Олива» - навики приготування їжі; музей «Експериментаніум», прогулянка вздовж берегу р. Дніпро; повторна пропозиція відвідати експерементаріум, відпочинок у Швеції та відпочинок восени о. Тенеріфе (група Канарських островів); запрошення на створення піци - майстер-клас відвідування аквапарку, відвідування дельфінарію. Посилається на те, що такі місця та заходи для зустрічі із донькою були обрані нею не випадково, а з врахуванням віку дитини, необхідності забезпечення вчасного і повноцінного фізичного, інтелектуального, морального, естетичного і соціального розвитку дитини, яка є дошкільного віку відповідно до її задатків, нахилів, здібностей, психічних і фізичних особливостей. Крім того, вона, як мати, має створити умови для забезпечення різнобічного розвитку дитини, змістовного дозвілля, спрямувати доньку на досягнення успіхів у конкретних життєвих ситуаціях, вміння орієнтуватися у суспільних відносинах, здатність приймати, розуміти і поважати інших. Також зазначає, що вона просила відповідача привезти доньку до ПАТ «Приватбанку», щоб оформити документи для відкриття на її ім'я депозитного карткового рахунку, однак відповідач дане питання проігнорував. Крім того відповідачу нею було запропоновано сумісний літній відпочинок із донькою у Туреччині, на о. Тенеріфе - острову архіпелагу Канарських островів, та поїздку до Швейцарії. Однак, на всі ці пропозиції відповідач відповідає відмовою та небажанням надати відповідний дозвіл. Зустрічі із дитиною, про які просила її батька, не відбулися через небажання останнього, оскільки відповідач, не дивлячись на її численні прохання дати можливість їй та дочці поспілкуватися хоча б декілька годин без його присутності та впливу на дитину, постійно відмовляє, пояснюючи власним небажанням цього. Щодо виховання дитини,то всі її численні спроби забезпечення повноцінного інтелектуального, морального, естетичного і соціального розвитку дитини шляхом відвідування різноманітних заходів сходять нанівець через ігнорування з боку батька дитини її прохань привезти дитину для участі в таких заходах та нав'язування дитині з боку батька невірних посилань на відсутність необхідності подальшого розвитку дитини. У неї викликають неабияку стурбованість твердження дитини, про те, що вона вже отримала необхідну їй освіту та розвиватися їй далі не потрібно. Зрозуміло, що таки думки та впевненість в правильності таких тверджень культивовано людиною, яка має найсильнішій вплив на [PERSON] - її батьком, під тоталітарним контролем якого знаходиться дитина. При цьому, свої власні амбіції батько дитини реалізовує перекладаючи, всю відповідальність за прийняті рішення на 6 річну дитину, зазначаючи привселюдно: це дитина так вирішила, [PERSON] цього не бажає тощо. Вважає, що такі дії батька наносять великої шкоди психологічному стану дитини, яка відчуває потужний тиск батька щодо необхідності негативно ставитися до рідної матері та вимушена при цьому брати всю відповідальність за нав'язану батьком позицію щодо матері. Вже досить тривалий час позбавлена можливості відвідати доньку за місцем її проживання, впевнитися у тому, що її права та інтереси забезпечені належним чином, що їй створені належні умови для проживання, розвитку тощо. Таким чином, в неї є сумніви щодо таких обставин життя доньки. Посилається на те, що в житловому приміщенні (квартирі) за адресою: [ADDRESS] вже протягом року та до цього часу проживають без реєстрації 5 сторонніх осіб І з них 2 дітей), які не є членами сім'ї відповідача, однак проживають у квартирі з дозволу останнього. Крім того, у житловому приміщенні утримується собака. Зазначає, що під час її численних візитів за адресою: [ADDRESS] з метою побачити свою доньку, двері їй відчиняли сторонні особи, які повідомляли, що [PERSON] та її батька там не має, в квартирі знаходились речі таких осіб в тому числі дитячі меблі та іграшки двох дітей, батьки яких проживають за даною адресою. Відповідно до повідомлення дитячої поліклініки, за місцем проживання дитини, [PERSON] перебуває на обліку у даному медичному закладі, також за адресою проживання дитини на обліку перебувають ще дві неповнолітні дитини. Не маючи інших способів для захисту своїх батьківських прав була вимушена звернутись до органу опіки та піклування з метою визначення часів побачень з донькою. Згідно висновку органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 13.03.2014 року №106-2122 був встановлений час спілкування з дитиною перші та треті вихідні місяця,однак відповідач його також не виконує. Зазначає, що відповідач відмовляє їй в можливості спілкуватися з дитиною, порушує право на належне виховання доньки, протягом довгого часу постійно перешкоджає їй спілкуватися з дитиною, грубо порушуючи її батьківські права,приймати участь у її вихованні, не виконує висновок опікунської ради,вона ж бажає щоб дитина відчувала себе повноцінною і такою, яка не обділена батьківською увагою, та вважає,що неприязні стосунки між батьками не можуть бути підставою вважати, що такі ж відносини повинні бути між батьком та донькою. Бажає більше часу проводити з дитиною ,спілкуватися з нею, зважаючи на заборону відповідача щодо спілкування дитини з нею, а також небажання особисто зустрічатись з нею, вона не має можливості надавати допомогу в утриманні дитини, що не тільки унеможливлює виконання нею своїх батьківських прав та обов'язків а на її думку може вважатися порушенням прав дитини на достойний рівень проживання, фізичного та духовного розвитку. Оскільки, як передбачено законодавством про охорону дитинства, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання,навчання та розвиток дитини, вважає що відповідачем порушуються її законні права та інтереси дитини,а також чиняться перешкоди в реалізації нею її права та обов'язку батьківського піклування за дитину і тому в зв'язку з вищевикладеними обставинами вимушена звернутись до суду з вказаним позовом та просила суд усунути перешкоди в спілкуванні з донькою,її вихованні, зобов'язавши відповідача надавати їй можливість бачитись з донькою. Обґрунтовуючи свої вимоги посиланням на норми ст.ст.141,157-159 СК України та Закону України «Про охорону дитинства» вважає є підстави для звернення її до суду за захистом порушених прав. Також є підстави для внесення змін в Договір щодо визначення місця проживання дитини та здійснення в зв'язку з цим батьківських обов'язків. В подальшому позивачка неодноразово змінювала свої позовні вимоги та просила суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди в спілкуванні та вихованні дитини, внести зміни в Договір щодо визначення місця проживання дитини та здійснення в зв'язку з цим батьківських обов'язків. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримує в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкод в спілкуванні позивачці з [PERSON], [INFO] та її вихованні, встановити час спілкування з дитиною в 1 та 3 вихідні місяця з суботи з 10.00 до неділі 18.00 годин, враховуючи інтереси та стан здоров'я дитини, та відповідно до Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, обґрунтувавши поясненнями, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився,про час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не надано. Суд вважає можливим слухати справу у його відсутності відповідно до вимог ст.169 ЦПК України. Представник 3-ї особи проти позовних вимог не заперечує в частині визначення позивачці порядку спілкування з дитиною, однак вважає доцільним в інтересах дитини часи побачень визначати враховуючи інтереси дитини,стану її здоров'я та наданого суду розпорядження Виконавчого органу Подільської районної у м. Києві Ради ( Подільської районної у м. Києві державної адміністрації ) від 13.03.2014 року. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника 3-ї особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини 6 статті 7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї ,а відповідно до частини 2 статті 141 цього ж Кодексу , розірвання шлюбу між батьками , проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Участь одного з батьків у вихованні дитини та підтриманні родинних зв'язків забезпечується державою. Відповідно до частини 10 статті 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист, а відповідно до пункту 2 частини 2 статті 18 цього ж Кодексу способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку. Крім того, відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року - статею 3 зазначено - В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.14 - Держави-учасниці поважають права та обов'язки батьків і у відповідних випадках законних опікунів керувати дитиною в здійсненні її права методом, що відповідає здібностям дитини, які розвиваються. Згідно статті 18 - Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 27 - Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зазначене кореспондується і в Законі України « Про охорону дитинства « від 26.04.2001 року ( з послідуючими змінами ), де з статті 1 вбачається, що - контакт з дитиною - реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає,права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 8 - Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11-Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного,інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. … Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права і обов'язки щодо дитини, незалежно від того , чи перебували вони в шлюбі між собою .Розірвання шлюбу між батьками , проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє їх від обов'язків щодо дитини,не тільки права, а і обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст..ст.150,151 Сімейного кодексу України - вихованням та піклуванням власної дитини з часу її народження батьки зобов'язані як в силу закону, так і відповідно до загальних моральних засад суспільства. Відповідно до частини 2 статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків,хто проживає окремо від дитини,має право на особисте спілкування з нею. Згідно з частиною третьою цієї ж статті той із батьків, з ким проживає дитина,не має права перешкоджати тому з батьків,хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитині. Відповідно до частини 1 статті 159 СК України, якщо той із батьків,з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Як встановлено в судовому засіданні сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 2007 року. Згідно наданого свідоцтва про народження дитини сторони мають від шлюбу доньку [PERSON], [INFO] ( а.с.7 ). Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.05.2010 року шлюб між сторонами був розірваний. З наданого суду Договору між батьками щодо визначення місця проживання дитини та здійснення в зв'язку з цим батьківських прав від 02.04.2010 року (а.с.13-15) п.1.3 - Місце проживання Дитини Батьки визначили місце проживання Матері. Відповідно ж Договору між батьками щодо визначення місця проживання дитини та здійснення в зв'язку з цим батьківських прав від 26.04.2010 року ( а.с.16-18) п.1.3 - Місце проживання Дитини Батьки визначили місце проживання Батька. Судом встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, ведуть окремо господарство, дитина і на даний час проживає з батьком, між сторонами виникають конфлікти з приводу спілкування з неповнолітньою донькою сторін , що не спростовано в судовому засіданні. Суду в підтвердження вимог позивачкою надані неодноразові звернення її як до відповідача, так і в різні установи щодо належного виконання відповідачем обов'язків відповідно до умов визначених Договором ,а також і неможливості її належним чином здійснювати спілкування з донькою,її виховання та перевірки умов її проживання,можливості відвідування з матір'ю різних культурних заходів та місць відпочинку,чинення їй перешкод в спілкуванні з донькою відповідачем та неможливості урегулювання спірних питань мирним шляхом( а.с.20-22,24-26,29-30,32,34,36,37-39,55-57,61-71,74-75,77-78,80-81,83- 84,86-87,89-91,93,95-96,98-100,102-103,105-111,113-116,118-119,121-122,1 24-125,127-128,130-131,133,135,137,139-153,178-181,192-198). Як вбачається з Договору між батьками щодо визначення місця проживання дитини та здійснення в зв'язку з цим батьківських прав від 26.04.2010 року - п.2.1. передбачено право Матері на безперешкодне спілкування з дитиною без обмеження часом та місцем проживання,однак відповідачем порушується даний Договір, що не спростовано останнім в суді. З наданого суду висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.03.2014 року за №106-2122(а.с.200) вбачається, що було задоволено прохання позивачки і встановлені часи спілкування з донькою - перші та треті вихідні місяця. Суд оцінюючи даний висновок приходить до висновку про його доцільність та визнає таким,що сприятиме інтересам як сторін, так і дитини. Згідно частини 2 статті 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини( періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку , стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. З урахуванням наданих суду пояснень,матеріалів справи,віку дитини,суд вважає доцільним при встановленні часів побачень з дитиною та визначення інших умов участі позивачки в спілкуванні та вихованні дитини враховувати інтереси дитини,стан здоров'я та її вікові потреби. Відповідно до ст. 11 ЦПК України - Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України - Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки, знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного ст.ст.7,10,11,150-153,157-159 Сімейного кодексу України, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року,

Outcome: approved