Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача, в якому просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом, що розташоване по вул. Ю.Глухова, 75 в м. Новоград-Волинський Житомирської області, у звязку з тим, що не проживає там більше року та переїхала на інше місце проживання. Крім того, просить зобовязати відповідачку знятися з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власницею житлового будинку, відповідно до свідоцтва про право власності від 11.10.1991 року. В даному будинку, крім неї, зареєстрована її дочка - відповідачка по справі, зі своїми неповнолітніми дітьми. Відповідачка з меншими синами [PERSON] та [PERSON] виїхали з будинку та більше трьох років проживають у співмешканця дочки [ADDRESS], а вона залишилася проживати зі старшим сином відповідачки Дмитром, який перебуває у неї під опікою. При цьому відповідач з неповнолітніми дітьми продовжують перебувати на реєстраційному обліку і в добровільному порядку знятись з нього не бажає. У звязку з цим, позивачка позбавлена можливості вирішити питання отримання субсидії, крім того, сама сплачує комунальні послуги за всіх зареєстрованих осіб. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити. Відповідачка позов не визнала. Пояснила, що в даному будинку вона періодично проживає з дітьми, так у жовтні 2016 року вона цілий місяць там проживала разом з двома неповнолітніми дітьми, там знаходяться її речі. Представник органу опіки та піклування заперечила проти задоволення позовних вимог, оскільки даний будинок є єдиним житлом відповідачки та її неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно свідоцтва на право власності на житловий будинок від 11.10.1991 року (а.с.9), позивачці [PERSON] належить житловий будинок по вул. Войкова, 75 м. Новоград-Волинський. Відповідно до будинкової книги на житловий будинок № 75 по вул. Войкова ([PERSON]) в м. Новоград-Волинський, місце проживання відповідачки по справі [PERSON] та її неповнолітніх дітей: Миколи, [INFO], та Дениса, [INFO], зареєстровано за адресою: [INFO] ( а.с. 12-13) Наведене свідчить, що відповідачка вселилася до спірного будинку як член сім'ї власника будинку - як дочка. Як зазначено в акті матеріально-побутових умов від 22.08.2016 року, відповідачка [PERSON] зі своїми молодшими неповнолітніми дітьми не проживають по місцю реєстрації за адресою: м. Новоград-Волинський, вул. Юрія Глухова, 75, а фактично проживають у її співмешканця, за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Однак, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка періодично проживає в [INFO]. Так, зокрема у жовтні 2016 року, після сварки з співмешканцем, вона цілий місяць жила у даному будинку з дітьми, там перебувають її речі та речі дітей, проти чого позивачка не заперечила. Таким чином, судом встановлено і не оспорюється сторонами, що відповідачка є членом сімї позивачки, користувалась і на даний час користується спірним \~житловим будинком, тобто зв'язок зі спірним житлом вона не втратила і відносилась до нього як до свого єдиного житла. Іншого житла у відповідачки немає. Згідно із ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням: фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як убачається із змісту позовної заяви, позивачка просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у зв'язку з тим, що та зареєстрована в її будинку, але не проживає понад один рік,\~жодних витрат по оплаті та утриманню будинку не несе. Позивачка має право скористатися субсидіями на житлово-комунальні послуги, однак через те, що відповідачка зареєстрована у її житловому будинку, оформити такі не може. Як на правову підставу вирішення спору позивачка посилалася на ч. 2\~ст. 405 ЦК України. Разом з тим, невиконання обов'язку щодо участі в утриманні будинку членом сім'ї власника є підставою для звернення до суду із відповідними вимогами до такої особи, а не визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням (будинком). Статтею 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10\~постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Аналогічні положення містяться і у ч. 1\~ст. 405 ЦК України. Проте відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 3\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків, або одного із них. За ч. 4 даної статті місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного із них . Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, акт матеріально-побутових умов від 22.08.2016 року про відсутність відповідачки в спірному будинку не є беззаперечним та належним доказом вибуття [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми до іншого постійного місця проживання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача [PERSON] про набуття [PERSON] \~разом з неповнолітнім сином права на інше постійне місце проживання не знайшли свого ствердження, а відтак позов про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом в будинку № 75 по вул. Юрія Глухова в м. Новоград-Волинський не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed