Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування та проживання в її житловому будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належать житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] (відповідач), який є сином позивачки, зареєстрований у належному їй будинку, однак у господарстві більше року не проживає, оскільки вироком Тлумацького районного суду від 28.05.2013 р. його засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, яке він відбуває в Коломийській виправній колонії № 41. А тому позивачка просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а справу просить слухати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду з Коломийської виправної колонії № 41 надійшла заява [PERSON], в якій він зазначив, що проти позову не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] (позивачка) на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташовані по [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2015 року. Відповідно до копії Будинкової книги, адресної довідки Тлумацького РС УДМС в Івано-Франківській області від 03.02.2015 року відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2015 р. № 628/01-12/2015, вироком Тлумацького районного суду від 28.05.2013 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Строк відбування покарання встановлено рахувати з моменту фактичного затримання - з 20.03.2013 р. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відбуває покарання в Коломийській випраній колонії № 41 (с. Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області). Отже, відповідач зареєстрований у вказаному домоволодінні, однак фактично більше одного року в будинку належному позивачці не проживає, участі у його утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги. Дані обставини також підтверджуються актом обстеження від 29.01.2015 року, в якому вказано, що [PERSON] (відповідач) в належному [PERSON] (позивачка) будинковолодінні, розташованому по [ADDRESS] не проживає у зв'язку з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі. У відповідності до ст.317 ЦК України власнику належать правоволодіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні на явних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Нормами цивільно-процесуального законодавства, зокрема ч.ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. При цьому суд, якщо визнання відповідачем вимог позивача не суперечить вимогам закону та інтересам інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] у домоволодінні, належному позивачці, не проживає, тобто відсутній більше року за місцем реєстрації без поважних причин, позов визнав у повному обсязі, про що зазначив в письмовій заяві, суд вважає, що відповідач втратив право на проживання та користування житловим будинком та господарськими будівлями позивачки, розташованими за адресою: [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved