Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, 07.05.2016 року близько 09-00 г. за адресою: м.Дніпро, вул.Володимира Вернадського,19/21, внаслідок падіння опори теплової мережі, було пошкоджено припаркований на дворі автомобіль [NUMBER], що належить їй на праві власності. Після чого було викликано наряд поліції, який зафіксував вказаний факт. Згідно рахунку сервісного центру ТОВ «Алмаз Мотор, Лтд», що є офіційним дилером компанія «Тойота», вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 22072 грн. 14 коп. Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця від 16.05.2016 року №3769, вартість майнового збитку була визначена в сумі 14378 грн. 53 коп. Вартість проведеного дослідження склала 1000 грн. Також через пошкодження належного їй транспортного засобу, їй було завдано значних моральних страждань, оскільки вона більше двох місяців була позбавлена можливості користуватись належним їй транспортним засобом, була вимушена провести ряд дій, включаючи пошук очевидців події, одержання від них письмових пояснень, складання та подання заяв до Комунального підприємства «Теплоенерго», організовувати проведення експертного дослідження та ремонту автомобіля. Цей процес супроводжувався відривом від звичайних занять та порушенням усталеного способу життя, постійною нервовою напругою, що зумовило значні душевні хвилювання. В зв'язку з цим, позивачка просила стягнути з відповідача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу 14378 грн. 53 коп., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 1000 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн. та судові витрати по справі. Під час розгляду справи позивачки в порядку ст.31 ЦПК України збільшила розмір заявлених вимог та просила стягнути з відповідача на її користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу 18070 грн. В іншій частині позовні вимоги залишила без змін. Також під час судового розгляду в якості співвідповідачів по справі було залучено Дніпровську міську раду та Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району. В судовому засіданні представники позивачки позов підтримали та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити останній в повному обсязі, стягнувши завдану матеріальну та моральну шкоду з відповідачів по справі в солідарному порядку. Представник відповідача - Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні в частині заявлених до підприємства вимог, посилаючись на те, що позивачкою не надано доказів щодо причин пошкодження транспортного засобу, а також посилаючись, що опора тепломережі не перебувала на балансі підприємства, а також розташована на прибудинковій території, послуги з утримання якої надає Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району. Відповідач в особі Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району явку свого представника в судове засідання не забезпечив. В наданих письмових поясненнях посилались на те, що підприємство є виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та здійснює технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем. Таким чином, комунікації поза межами стін житлового будинку не підлягають технічному обслуговуванню з боку підприємства. Відповідач в особі Дніпровської міської ради явку свого представника на неодноразові виклики не забезпечив, про причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачці [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб TOYOTA RAV4 н/з [NUMBER] (а.с.7-20,22-23). 07.05.2016 року близько 09-00 г. внаслідок падіння опори теплової мережі, було пошкоджено дах, задню праву фару та крило, заднє праве скло та задній вітровик зазначеного вище транспортного засобу, що був припаркований на дворі житлового будинку за адресою: м.Дніпро, вул.Володимира Вернадського,19/21. Для фіксування вказаного факту позивачкою було викликано поліцію та останній підтверджено відповідним листом Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.53). З метою визначення розміру заподіяних збитків позивачка звернулась до сервісного центру ТОВ «Алмаз Мотор, Лтд», що є офіційним дилером компанія «Тойота» та згідно рахунку №АМ17152 від 31.05.2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу була визначена в сумі 22072 грн. 14 коп. (а.с.32). Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця [PERSON] від 16.05.2016 року №3769, вартість майнового збитку, нанесеного власнику транспортного засобу TOYOTA RAV4 н/з [NUMBER], була визначена в сумі 12451 грн. 05 коп., а вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу - в сумі 14378 грн. 53 коп. (а.с.40). Вартість сплачених послуг з проведеного дослідження склала 1000 грн. (а.с.31). Посилаючись на вказані обставини позивачка в первісному позові просила стягнути з відповідачів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14378 грн. 53 коп. Крім того, для відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивачка звернулась до ФОП [PERSON] та згідно квитанції до заказу-наряду №0000000622 від 25.07.2016 року, акту про надання послуг ввід 25.07.2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 18070 грн. (а.с.64-65,66). В зв'язку з цим, позивачка під час розгляду справу в порядку ст.31 ЦПК України подала уточнену позову заяву, в якій остаточно просила стягнути з відповідачів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, фактично понесені витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу в сумі 18070 грн., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 1000 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн. та судові витрати по справі. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.8 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частинами 1,2 ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, виходячи зі змісту наведених положень ст.1166 ЦК України та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу у даній справі саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачці, а на останню в даному випадку покладається лише обов'язок доведення факту заподіяння шкоди та її розміру. Факт падіння частини опори, що є конструктивним елементом теплової мережі та пошкодження внаслідок чого транспортного засобу TOYOTA RAV4 н/з [NUMBER], що належить позивачці, підтверджено довідкою Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та відповідачами під час розгляду справи в суді не спростовано. Крім того, відповідачем в особі Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на адрес у суду надано бухгалтерську довідку від 03.10.2016 року про те, що опора (труба), яка є об'єктом пошкодження автомобіля позивачки, на балансі та у власності підприємства не перебуває, тим самим визнавши факт самої події (а.с.76). Також суд вважає доведеним позивачкою належними та допустимими доказами розмір заподіяних збитків у вигляді фактично понесених витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу в сумі 18070 грн., що підтверджується квитанцією до заказу-наряду №0000000622 від 25.07.2016 року, актом про надання послуг ввід 25.07.2016 року ФОП [PERSON] та не перевищує вартості відновлювального ремонту, визначеної у сервісному центрі офіційного дилера компанії «Тойота» - ТОВ «Алмаз Мотор, Лтд». В зв'язку з цим, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 18070 грн. Вирішуючи питання, щодо осіб, які мають нести відповідальність за заподіяну позивачу шкоду, суд враховує наступне. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує. Згідно ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно о термінів наведених в ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Згідно ч.2 ст.2 вказаного вище Закону місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Частиною 1 ст.17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, представник останнього посилався на те, що теплова мережа є власністю міської ради, опора тепломережі не перебувала на балансі та у власності підприємства, а також розташована на прибудинковій території, послуги з утримання якої надає Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району. В свою чергу Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району в наданих письмових поясненнях посилалось на те, що підприємство є виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та здійснює технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем. Таким чином, комунікації поза межами стін житлового будинку не підлягають технічному обслуговуванню з боку підприємства та знаходяться поза межами його балансової належності. Відповідачем в особі Дніпровської міської ради будь-яких заперечень на позов не надано, як власником теплової мережі не доведено відсутність вини у заподіянні шкоди позивачці, не представлено доказів щодо передачі теплової мережі та її конструктивних елементів (у т.ч. опор) на баланс відповідним комунальних підприємствам та службам з метою їх належного утримання. З огляду на це, враховуючи ненадання відповідачами доказів щодо балансової належності опор тепломережі, а також підпорядкованість та підзвітність інших відповідачів у справі Дніпровській міській раді, суд приходить до висновку покладення саме на останню обов'язку по відшкодуванню завданої позивачці матеріальної шкоди в сумі 18070 грн. Що стосується заявлених [PERSON], вимог про стягнення витрат в сумі 1000 грн. за проведення експертного дослідження для визначення розміру заподіяних матеріальних збитків, суд враховує, що згідно уточненого позову, поданого позивачкою 03.10.2017 року, останньою було заявлено вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 18070 грн., що полягає у фактично понесених витратах на відновлювальний ремонт транспортного засобу. При цьому, в обґрунтування вказаної вимоги позивачка спиралась на докази у вигляді квитанції до заказу-наряду №0000000622 від 25.07.2016 року, акту про надання послуг ввід 25.07.2016 року ФОП [PERSON] Таким чином, витрати в сумі 1000 грн. за проведення та складання висновку експертного дослідження автотоварознавця [PERSON] від 16.05.2016 року №3769, на який позивачка не спиралась в якості доказу заявлених уточнених вимог, не можна вважати вимушеними та необхідними витратами, які до того ж згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №3717 від 07.05.2016 року фактично були понесені представником позивачки [PERSON] (а.с.31). А тому, в задоволенні позовних вимог в цій частині позивачці слід відмовити. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Суд вважає доведеним факт заподіяння позивачці моральної шкоди, яка полягає в негативних емоціях, які вона зазнала в зв'язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу, внаслідок чого остання також була змушена нести незаплановані матеріальні витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу, що завдавало їй незручності та порушило усталений спосіб життя, призвело до душевних хвилювань. Поряд з цим, судом відхиляються відповідні доводи позивачки в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди та її розміру в частині посилань на те, що внаслідок пошкодження транспортного засобу вона більше двох місяців була позбавлена можливості користуватись останнім, була вимушена провести ряд дій, включаючи пошук очевидців події, одержання від них письмових пояснень, складання та подання заяв до Комунального підприємства «Теплоенерго», організовувати проведення експертного дослідження та ремонту автомобіля. Так, під час розгляду справи встановлено, що під час пошкодження належного позивачці транспортного засобу 07.05.2016 року, останній перебував у фактичному користуванні її доньки [PERSON] Саме останньою викликались працівники поліції та подавалась відповідна заява до Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.53). 10.05.2016 року позивачкою на ім'я доньки [PERSON] та [PERSON] було оформлено відповідну довіреність на представництво інтересів (а.с.29) та саме останні в подальшому подавали звернення, займались підготовкою, збором та оформленням документів, пов'язаних з фіксуванням факту події, визначення розміру збитків. Також останні представляли інтереси позивачки в судових засіданнях у розглядаємій справі за позовом, поданим представником [PERSON] в інтересах позивачки. Окрім цього, суд враховує, що позивачкою не надано доказів щодо наявності в неї водійського посвідчення та відповідно права на керуваннями транспортними засобами. В зв'язку з цим, також відхиляє доводи останньої щодо порушення звичайних умов життя через позбавлення можливості певний час користуватись пошкодженим транспортним засобом. З урахуванням цього, враховуючи ступінь та тривалість моральних страждань, позовні вимоги позивачки в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з Дніпровської міської ради на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Таким чином, з Дніпровської міської ради на користь [PERSON] слід стягнути у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу 18070 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., а всього стягнути 19070 грн. В решті заявлених позовних вимог - відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України з Дніпропетровської міської ради на користь позивачки також слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. за задоволену вимогу майнового характеру та на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. за задоволену вимогу про відшкодування моральної шкоди, за яку позивачкою при подачі позову судовий збір не сплачувався. На підставі викладеного,

Outcome: partial