Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. ( а.с. 1- 2). Позивачка вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі від якого вони мають доньку [PERSON] [INFO] . Відповідач як батько, надає 16,5 відсотків його заробітку, однак цього не достатньо. Донька потребує придбання не лише базових речей, але значна частина коштів витрачається на її професійні зайняття спортом ( інвентар, спортивний одяг, тренування, участь у змаганнях). Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частки доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі, який розірвано 08.01.2019 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області. (а.с. 14). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12). В судовому засіданні встановлено, що сторони не проживають разом, а неповнолітня донька проживає з матір`ю, спору про місце проживання доньки між сторонами не має. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог ст.ст.180,183 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із статтями 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Outcome: approved