Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнила, в якій просить виселити відповідачку із житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка їй належить вказаний житловий будинок, відповідачка спів мешкала з вітчимом покійного чоловіка та після його смерті відмовляється звільняти будинок. В судовому засіданні позивачка на своїх вимогах наполягала. При цьому пояснила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок. Відповідачка в будинку постійно не проживає, а приїжджає іноді. Вважає, що відповідачка не має права проживати в її будинку оскільки не є членом її сім'ї і укладати договір найму житла з нею вона не бажає. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але подала до суду заперечення на позов, в якому посилається на те, що вона є пенсіонером і згідно ухвали Біляївського райсуду від 06.06.2012 року та рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2017 року має право щодо користування та володіння спірним житловим будинком (а.с.48-50). Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала. При цьому пояснила, що відповідачка в будинку не проживає і в теперішній час проживає в Російській Федерації, але вона повернеться і їй ніде буде проживати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно вимог ч. 1 ст. 87 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06.06.2012 року затверджена мирова угода між [PERSON] та [PERSON], відповідно якої [PERSON] відмовився від прав власника на ? частини житлового будинку [ADDRESS] на користь [PERSON], а [PERSON] в свою чергу визнав за [PERSON] право довічного користування усім цим житловим будинком та зобов'язався на цей період часу не робити заходів до його відчуження (а.с.53). З вказаної ухвали також вбачається, що [PERSON] належала ? частина вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.2016 року позивачці [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Цей будинок вона одержала в спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], якому в свою чергу це майно належало на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області 03.09.2012 року (а.с.4). Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено факту проживання відповідачки у спірному житлі та створення їй перешкод у користуванні таким, і навпаки, з пояснень позивачки та представника відповідачки вбачається, що відповідачка добровільно залишила спірний житловий будинок, виїхавши проживати до Російської Федерації, у спірному житлі не проживає, а тому позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed