Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 19 жовтня 1991 року Великодолинською селищною радою Овідіопольського району Одеської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис №59. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Оскільки сімейне життя з відповідачем не склалось, позивачка просить суд шлюб між сторонами розірвати, сина залишити їй на виховання. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Проти надання строку на примирення позивачка категорично заперечувала, стверджуючи, що сторони разом не проживають вже два місяці, а чотири роки тому вона зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу, в нинішній час збереження сім'ї неможливо. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та проти його задоволення заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. При цьому законність та обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом вимог процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обов'язки подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст.55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3,4 ст.56 СК України). Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, покладення судом обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення не відповідає вимогам ст.ст. 24, 55, 56 СК України і суперечить його інтересам. Згідно ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 1991 року Великодолинською селищною радою Овідіопольського району Одеської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис №59. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спору щодо місця проживання дитини немає. Шлюб має формальний характер, а його збереження суперечить інтересам позивачки. Щодо вимоги про залишення дитини на виховання позивачці суд звертає увагу, що обов'язок батьків виховувати дитину встановлений ст.150 СК України. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Outcome: partial