Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивачка\~\~ звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, третя особа: Акціонерне товариство Комерційного банку Приват Банк, про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 20.09.2001 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням суду від 11.03.2011 року шлюб розірвано, однак після розірвання шлюбу вони продовжували мешкати разом однією сім`єю та вести спільне господарство до літа 2017 року. За період зареєстрованого шлюбу 08.12.2006 року на підставі договору купівлі-продажу вони придбали нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Покупцем у договорі купівлі-продажу був записаний відповідач та у виписці з реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач зазначений як власник зазначеного нежитлового приміщення, частка 1/1. Спору стосовно користування даним приміщенням у неї з відповідачем не виникало до того, як на початку 2021 року відповідач не дізнався, що вона звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини. Після цього відповідач почав говорити, що власником нежитлового приміщення є лише він та відтепер він буде розпоряджатися ним як забажає, буде здавати його в оренду та гроші по договору оренди буде залишати собі ( до цього вони чесно ділили отримані грошові кошти, отримані за здачу в оренду цього приміщення. Таким чином зимою 2021 року вона дізналась, що її права стосовно права власності вищевказаного приміщення порушені, тобто строк позивної давності для звернення до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна нею не пропущений, у зв`язку з чим просить суд: визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення №4, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; визнати за відповідачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення №4, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18 травня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31 серпня 2021 року підготовче судове засідання закрито на справу призначено до розгляду. Позивачка надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 березня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, також з даного рішення вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2001року. Відповідно до постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Гладкоскок О.О. від 08.12.2020 відкрито виконавче провадження № 63856559, відповідно до якого судовим наказом № 263/11663/20, виданим Жовтневим районним судом м. Маріуполя вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його доходів (заробітку) , але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожитковим мінімумів, щомісячно, починаючи з 22 вересня 2020 року та до повноліття дитини. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту № 253069947 від 16.04.2021 [PERSON] є власником нежитлового приміщення № 4 у будинку [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу, реєстровий №7266, від 08.12.2006 року. Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Сімейного кодексу України та інших нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як зазначено у ч.2 цієї статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилом ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.2 цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до\~частини 3 вказаної статті якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом\~ст.63 Сімейного кодексу України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина 4\~статті 65 Сімейного кодексу України). Як передбачено у ч.1\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За правилом ч.1 ст.70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина 3\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України). Враховуючи, що частки позивача та відповідача у спільному сумісному майні є рівними, позивач та відповідач не домовлялися про поділ майна, то суд, врахувавши їх інтереси, вважає, що кожна сторона спору має право власності на одну другу частину нежитлового приміщення №4, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved