Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі до 20 липня 2004 року. Від шлюбу є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і перебуває на її утриманні. У період з 9 серпня 2007 року до 7 липня 2015 року донька на законних підставах разом із нею перебувала в Італії, причиною їх виїзду до Італії стала хронічна хвороба доньки, а саме захворювання нирок. Вони проживали в м. Анкона в Італії. Донька там закінчила загальноосвітню середню школу і на даний час зарахована до середньої школи 2 ступеню «Карло Ріналді». Донька перебуває на амбулаторному лікуванні і одній з клінік Італії за місцем проживання, клімат цієї країни відповідає стану здоров»я дитини. На даний час дочка перебуває разом з нею в України, оскільки строк дії дозволу на виїзд за кордон закінчився У зв»язку з необхідністю подальшого лікування доньки та початком нового навчального року їм необхідно виїхати до Італії. Просить дозволити [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] виїхати за межі України до Італії строком на 1 рік , а також дозволити виготовити їй закордонний паспорт без згоди батька. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердивши обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що заперечує проти виїзду дитини за кордон, так як вважає, що в України дитина получить більш якісну освіту, ніж освіта в Італії., що він хоче спілкуватись з дитиною і хоче, щоби дитина проживала в Україні. Представник органу опіки і піклування в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що неповнолітня [PERSON], кий вже виповнилось 14 років, бажає проживати разом з матір»ю, навчається в Італії, а тому в інтересах дитини і з урахуванням її думки, вважає за доцільне надати дозвіл на її тимчасовий виїзд за кордон. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку неповнолітньої [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу в 2004 році дитина проживає разом з матір»ю. На теперішній час виникла необхідність для того, щоби неповнолітня [PERSON] мала змогу виїхати за кордон для навчання та оздоровлення, але для цього необхідна згода обох батьків неповнолітньої. Мати неповнолітньої, з якою проживає дитина, не заперечує проти цього, однак отримати згоду батька дитини [PERSON] не має змоги, оскільки як встановлено судом, він не дає згоди на виїзд дитини за кордон. Правилами перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі, а вразі відсутності такої згоди на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 155 ч.1 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ч.3 цієї статті встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 3,6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст.. 313 ч.3 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктами 3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі, а в разі відсутності такої згоди на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO], навчається в Італії, на даний час зарахована до середньої школи 2 ступеня «Карло Рінальдані» в м. Анкона, де бажає продовжити навчання. Суд вважає, що отримання дозволу буде діяти в інтересах дитини, сприяти її навчанню, оздоровленню, розвитку та вихованню. Оскільки відповідач безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон для навчання та оздоровлення і цим порушує права та інтереси дитини, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в частині надання дозволу на виїзд неповнолітньої [PERSON] в Італію строком на 1 рік без згоди батька [PERSON]. Частиною 2 статті 4 Закону № 3857-ХІІ передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За змістом цієї норми закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків і при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, а не про надання дозволу на виготовлення паспорту дитини. На підставі наведеного, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів Українивід 25 серпня 2010 р. № 724), Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами та доповненнями), ч. 1 ст. 141 СК України та

Outcome: partial