Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивачка звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй, [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Запорізької області Володіною О.С., належить квартира [ADDRESS] . Відповідач, [PERSON] , є сином позивачки, а тому його реєстрація в квартирі [ADDRESS] , була здійснена в якості члена сім`ї. Між тим, починаючи з 2004 року відповідач, [PERSON] , не\~мешкає у\~квартирі [ADDRESS] ,\~оскільки виїхав\~на інше місце проживання. Факт відсутності відповідача, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , підтверджується письмовим доказом, а саме актом про непроживання посвідченим Новомиколаївською сільською радою від 23 вересня 2020 року, який додається до даної позовної заяви. Також, факт відсутності відповідача, [PERSON] , без поважних причин по місту його реєстрації, понад встановленого законом строку у судовому засіданні можуть підтвердити\~свідки:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ..\~Відсутність відповідача\~ [PERSON] ,\~більш строку,\~вказаного в\~ст.405\~Цивільного кодексу України, а також те, що він в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку, дає [PERSON] підставу просити суд визнати його таким, що втратив право користування вищевказаним жилим приміщенням. При цьому позивачка просить врахувати те, що реєстрація відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка є її приватною власністю, істотно ускладнює в повному обсязі права [PERSON] , як власника житла по користуванню, володінню та розпорядженню ним. Крім того, позивач не має можливості оформити пільги по сплаті житлово - комунальних послуг тощо. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2020 року відкрито спрощене провадження по справі. В судове засідання сторони не з`явились. Від позивачки до суду надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалась за його зареєстрованим місцем проживання:\~ [ADDRESS] . Однак до суду повернувся конверт із відміткою: «за закінченням встановленого строку зберігання», що відповідно до вимог ч.4 ст. 130 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, а тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як вбачається зі\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Запорізької області Володіною О.С. від 18 жовтня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 595 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про права власності/а.с.6,7/. Відповідно до повідомлення Новомиколаївської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області №145 від 15.10.2020, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстровани за адресою: [ADDRESS] /а.с.16/. З акту про не проживання від 23 вересня 2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/. Відповідно до\~статті 41 Конституції України,\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1ст. 29\~ЦК України, місцем\~проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317\~ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст.386,391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України та ст. 150\~ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2ст. 405\~ЦК України, член сім`ї\~власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Суд дійшов висновку про те, що фактичне тривале не проживання відповідачів у вказаному вище житловому приміщенні, а також та обставина, що відповідачі не приймають участі в утриманні будинку, є обставинами, які мають істотне значення, а тому право відповідачів користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки його реєстрація в належній [PERSON] квартирі порушує її право на користування та розпорядження власністю. Крім того, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами\~ст. 141 ЦПК України, однак враховуючи те, що позивач в позовній заяві не ставить питання щодо стягнення понесених судових витрат, суд вважає за можливе залишити їх за нею.

Outcome: approved