Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до відповідачки [PERSON], в якій просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №13 в будинку №18 по вул.Ю.Федьковича в м.Львові. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] ? цієї квартири належить на праві власності третій особі [PERSON], а ? належить позивачці, яка прийняла спадщину після смерті сина [PERSON]. 29.07.2012р. між сином позивачки [PERSON] та відповідачкою 29.05.2009р. був укладений шлюб. Відповідачка була зареєстрована у вищевказаній квартирі. 14.06.2013р. син позивачки [PERSON] згідно з рішенням Франківського районного суду м.Львова розлучився з відповідачкою так як спільне життя між ними не склалося ( колишні прізвища [PERSON] і [PERSON] по батькові також змінено Іванівна). До розлучення відповідачка вже не проживала за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] і не проживає по теперішній час, жилу площу залишила добровільно, з вказаного часу проживає за адресою: [INFO], витрати на утримання житла та сплату комунальних послуг не несе, її речей в квартирі немає. Перешкод в проживанні відповідачці не чинилося, проте добровільно з реєстраційного обліку вона не знялася, що чинить позивачці перешкоди в користуванні власністю. Факт відсутності відповідачки в квартирі підтверджується актами працівників ЛКП «Навколо базару» та відповідними підписами сусідів. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Представник відповідачки та відповідачка позов не визнали та подали заперечення на позов, в яких просять відмовити в задоволенні позову. Заперечуючи позовні вимоги, відповідачка [PERSON] зазначає, що 08.07.2010 р. вона була зареєстрована у [INFO] у звязку з реєстрацією 29.05.2009 р. шлюбу з [PERSON], який був зареєстрований і все життя проживав у цій квартирі. До заміжжя позивачка проживала за адресою [INFO] разом з братом [PERSON]. Після одруження [PERSON] переконав позивачку продати належну їй частку квартири №8 на вул. Скрипника, 25А і переїхати до нього на [ADDRESS], а виручені гроші від продажу частки її квартири на вул. Скрипника вкласти у ремонт квартири [ADDRESS]. 8 грудня 2009 р. позивачка продала свою частку у квартирі № 8 на вул. Скрипника, 25А своєму братові [PERSON] за 20 000 доларів США (додаток № 1). 8-9 грудня 2009 р. частину грошей в сумі 7 000 доларів США поклала на депозит і на поточний рахунок в ПАТ «[PERSON] Аваль», ще 6 700 євро поклала на депозит в ПАТ «Кредобанк». Вважаючи квартиру № 13 на вул. Федьковича, 18 сімейним домом, позивачка вклала отримані від продажу своєї частки у квартирі [ADDRESS] кошти у ремонт квартири [ADDRESS] та оплатила ремонтні роботи. Після ремонту стосунки між [PERSON] та відповідачкою поступово погіршувалися та в кінцевому результаті в квітні 2013 року позивачка змушена була піти від [PERSON]Є та залишила квартиру [ADDRESS]. В додаткових поясненнях до заперечень відповідачка зазначила, що не проживала в цій квартирі з поважних причин, із-за загрози вчинення над нею насильства її колишнім чоловіком, а після смерті іі колишнього чоловіка [PERSON] всі зусилля відповідачки були направлені щоб врятувати життя сина відповідачки. В задоволенні позову просить відмовити. Представник позивачки та третьої особи [PERSON] - адвокат [PERSON] позов підтримав та просив такий задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник третьої особи - Франківського районного відділу ДМС України у м.Львові скерував листа на адресу суду про розгляд справи у відсутності представника. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи [PERSON], заперечення відповідачки та представника відповідачки, дослідивши та оцінивши докази у справі, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру №236322 від 28 липня 2012р., виданого Департаментом економічної політики Львівської міської Ради, квартира, яка знаходиться за адресою: вул.[PERSON], буд.18 кв.13 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [PERSON] помер 14 вересня 2015 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серія 1-СГ №404030, видане Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.6). Після смерті [PERSON] його частку ? спірної квартири [ADDRESS] успадкувала його мати [PERSON] (позивачка у даній справі), про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.03.2016р., видане державним нотаріусом пятої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.7). Таким чином власниками квартири [ADDRESS] на час подання позовної заяви є позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] 29.05.2009 між відповідачкою [PERSON] та сином позивачки [PERSON] було зареєстровано шлюб. Відповідно до Рішення Франківського районного суду м.Львова від 14.06.2013р. у справі №465/1119/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] (відповідачкою у справі) розірвано, про що свідчить копія рішення суду, що міститься в матеріалах справи. Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сімї і прописки за №2140 від 28.09.2015р., виданої ЛКП «Навколо базару» в квартирі 13 по вул.[PERSON], буд.18 зареєстровані [PERSON] (відповідачка у справі) тимчасовий мешканець та [PERSON] співвласник (третя особа у справі). [PERSON], 1986р.н. був постійно прописаний і проживав за даною адресою до дня смерті 14.09.2015р. (а.с.12). Відповідно до актів від 30.10.2015р., 30.11.2015р., 30.09.2015р., складених комісією із працівників ЛПК «Навколо базару» та підтверджені сусідами, відповідачка за адресою квартира [ADDRESS] не проживає протягом двох років, місце її фактичного проживання невідомо, речей та майна відповідачки в квартирі немає (а.с.9-11). Факт непроживання відповідачки за адресою: [ADDRESS] у м.Львові з квітня 2013 року підтвердила і сама відповідачка в судовому засіданні. 21 вересня 2013 року між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія 1-СГ №218712 від 21.09.2013р., видане Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, копія якого міститься в матеріалах справи. Після укладення шлюбу з [PERSON] у відповідачки та її чоловіка [PERSON] народилося двоє дітей [PERSON], 05.02.2014р. та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтва про народження, які містяться в матеріалах справи. На даний час відповідачка разом з дітьми та чоловіком [PERSON] проживає за місцем реєстрації чоловіка [PERSON] [ADDRESS], що підтвердила відповідачка в судовому засіданні. Однак, відповідачка бажає разом з дітьми проживати за адресою її першого чоловіка квартирі [ADDRESS], щоб запезпечити належні умови проживання ій та іі дітям. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що познайомилася з відповідачкою в 2008 році та приходиться відповідачці кумою. Повідомила, що син позивачки був емоційно-неврівноваженою людиною, застосовував фізичне насильство по відношенню до [PERSON]. Відповідачка продала свою частину квартири за адресою: м. Львів, вул. Скрипника, 25 «А»/8 та вилучені кошти вклала в ремонт квартири, що за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 18/13. Ініціатором розірвання шлюбу був син позивачки. Ірина намагалася зберегти шлюб, однак цього не бажав син позивачки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, а також покази свідка, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання втрати права користування житловим приміщенням підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між власником житла або законом. Відповідачка [PERSON] залишила квартиру [ADDRESS] у квітні 2013року, що визнала сама відповідачка. Після розірвання шлюбу з [PERSON], відповідачка [PERSON] уклала новий шлюб 21.09.2013р. з [PERSON], від якого у відповідачки [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей, з якими відповідачка проживає за адресою реєстрації свого чоловіка [PERSON] Таким чином, ще до смерті свого першого чоловіка [PERSON], до 14 вересня 2015 року, відповідачка [PERSON] без поважних причин не проживала понад рік в квартирі [ADDRESS], забрала свої речі з квартири, не оплачувала витрат на утримання житла та комунальних послуг, створила нову сімю та фактично проживає за місцем реєстрації свого нового чоловіка [PERSON], а отже втратила право користування зазначеною квартирою. Суд не бере до уваги покликання відповідачки на те, що [PERSON] чинив перешкоди позивачці в користування спірною квартирою, з огляду на те, що відповідачем не надано належних доказів щодо чинення перешкод у користуванні квартирою, відповідачка не зверталася до суду про усунення перешкод в користуванні житлом. Що стосується показів свідка, то вони свідчать про взаємовідносини між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] та не спростовують факту добровільного залишення квартири відповідачкою у квітні 2013 року. Щодо проведення ремонту відповідачкою у спірній квартирі, то зазначені обставини не досліджувались в судовому засіданні, не є предметом даного спору. Залишивши квартиру [ADDRESS], відповідачка з реєстраційного обліку не знялася, що чинить позивачці перешкоди в користуванні власністю. Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачка проживала у [INFO] до квітня 2013 року як член сімі співвласника квартири [ADDRESS] [PERSON] У звязку із смертю [PERSON] 14 вересня 2015 року припинилося його право власності на ? частку вищевказаної квартири та відкрилася спадщина, у склад якої ввійшло майнове право на ? частку вищевказаної квартири, яка була успадкована матірю [PERSON] - [PERSON] Припинення права користування житловим приміщенням членами сім'ї колишнього власника є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. З урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви.

Outcome: approved