Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: визнати нерухоме майно житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], житловою площею 48,7 кв.м., спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Поділити спільне нерухомо майно - житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], житловою площею 48,7 кв.м, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], житловою площею 48,7 кв.м. В обґрунтування позову зазначила наступне. 13.08.1994 року, відділом РАГСу Інгулецького міськвиконкому Дніпропетровської області, було зареєстровано шлюб між нею - позивачкою та відповідачем по справі. За час шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Нажаль так сталося, що спільне життя із відповідачем не склалося, у зв'язку із чим припинили спільне проживання та 28.07.2010 року шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу, 16 12.2003 року із відповідачем придбали у свою власність житлову квартиру, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, бульвар Вечірній, 1/266, що підтверджується копією договору купівлі-продажу та витягу із державного реєстру. Правоустановчі документи на житлову квартиру, в день її придбання, оформили на імя відповідача по справі. В зазначеній житловій квартирі із часу її придбання мешкає вона позивачка і їхня із відповідачем донька. Відповідач по справі припинив мешкати в квартирі із липня 2008 року. Крім того, в житловій квартирі зареєстровані вона - позивачка, відповідач та їхня донька, що підтверджується довідкою із місця реєстрації. Незважаючи на розірвання шлюбу із відповідачем ще в 2010 році, до суду із позовом про розподіл майна вона позивачка не зверталася, оскільки її права, як співвласника, не порушувалися, адже мешкала та мешкає в квартирі. Коли припинили із відповідачем спільне проживання, він обіцяв провести переоформлення житлової квартири на неї або на доньку. У звязку із цим, сподівалася на те, що відповідач виконає свою обіцянку, а тому несла самостійно всі витрати на утримання майна, проводила в квартирі відновлювальний ремонт за рахунок особистих грошових коштів, несла самостійно всі витрати на сплату обовязкових платежів пов'язаних із утриманням майна, зокрема комунальних платежів, які нараховувалися в тому числі і на відповідача. Нещодавно звернулася до відповідача із проханням виконати обіцянку та провести переоформлення житлової квартири на неї або доньку, однак отримала відмову. Крім того, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, відповідач зазначив, що він дозволив їй позивачці та донці мешкати в його квартирі, що свідчило про невизнання ним права власності позивачки на майно, та означало, що в будь який момент вона позивачка може втратити право на нього, що змусило її у 2015 році звернутися до суду із позовом, та просити суд поділити спільне майно подружжя - житлову квартиру, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, бульвар Вечірній, 1/266, припинити право власності відповідача на зазначене майно, стягнути грошову компенсацію по оплаті комунальних платежів. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу по справі №214/958/15-ц їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині вимог про поділ спільного майна подружжя, а саме в частині припинення права власності відповідача на спірну житлову квартиру, у звязку з чим вимушена звертатись до суду із даним позовом, посилаючись на наступне. Відповідно до діючої на час придбання житлової квартири ст. 22 КпШС України зазначено, то майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Із приводу розподілу майна, у звязку із тим, що таке питання ставиться в даний час, необхідно застосовувати положення діючого СК України. Відповідно до ст. 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України зазначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 2 ППВСУ від 21.12.2007 за N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обов'язкової згоди одним з подружжя на отримання грошової компенсації і попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до звіту про оцінку майна від 2015 року, вартість житлової квартири становить 373\~108,00 гривень. Як вбачається із заперечень відповідача, наданих ним по справі №214/958/15-ц, відповідач не заперечував про розподіл майна подружжя у рівних частинах. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала повністю. При цьому пояснила, що …………………… Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. При цьому пояснив, що згоден з тим, що позивачка по закону є співвласником спірної квартири. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.7), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.8), свідоцтво про народження (а.с.9), витяг про реєстрацію права власності (а.с.11), договір купівлі продажу (а.с.12), звіт про оцінку нерухомості (а.с.13-28), рішення суду (а.с.29-34). Суд, оцінюючи, відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо, досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. Позивачка та відповідач з 13 серпня 1994 року перебували в шлюбі, який розірвано 28 липня 2010 року, що встановлено судом на підставі свідоцтв (а.с. 7,8). За період шлюбу сторони придбали наступне майно: квартиру № 266 будинку № 1 на бульварі Вечірньому у м. Кривому Розі, що підтверджується договором, витягом а.с.11, 12). Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються нормами СК України. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. У судовому засіданні встановлено, що сторони на час придбання спірної квартири, перебували у шлюбі, а тому є підстави визнати спірне майно спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Дійшовши висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю, суд вважає, що є підстави для її поділу, визначивши частки майна рівними. Вислухавши пояснення представника позивачки та відповідача, та дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 3731 грн. 08 коп.

Outcome: approved