Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 13.10.1984 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.08.2015 року. Відповідно до копії договору дарування квартири від 05.09.2000 року, [PERSON] є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї, в спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] . Як вбачається з ксерокопії паспортів сторін, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі з 23.07.2001 року. Відповідач [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання спірної квартири спільним майном подружжя. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23.08.2017 року у справі №234/15256/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності позов задоволено, визнано спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.11.2017 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23.08.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 04.04.2019 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду Донецької області від 15.11.2017 року залишено без змін. 21.08.2019 року позивачка направила відповідачу письмову вимогу про звільнення квартири, яку відповідач отримав 31.08.2019 року. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є власником спірної квартири. Відповідач спільним побутом із позивачкою не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та від 14 серпня 2019 року справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачка вже зверталась з аналогічним позовом до суду, оскільки як вбачається з рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09.11.2016 року у справі №234/8830/16-ц та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 12.12.2016 року, позивачка зверталась до суду з позовом про виселення відповідача з інших підстав. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved