Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який постійно проживав в будинку [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина на 5/6 часток будинку з надвірними прибудовами, які належать йому на праві власності в порядку спадкування після смерті його матері, бабки позивачки [PERSON], померлої [INFO] року, 5/6 часток будинку належали останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.05.2005 року, виданого Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою, після смерті її батька, прадіда позивачки, [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину по заповіту у відповідності з діючими нормами цивільного права не пройшло державної реєстрації. Спадщина її батьком прийнята як фактично, так і юридично, батько проживав зі спадкодавцем, був зареєстрований в спадковому будинку, а також 09.01.2007 року подав заяву про прийняття спадщини до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори, у зв'язку з чим йому 02.02.2007 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на рухоме майно орендну частку в ПАТ «ММК імені Ілліча», а свідоцтво на 5/6 часток домоволодіння не видано. Власником 1/6 частки спадкового будинку з надвірними прибудовами фактично є відповідачка [PERSON], яка у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, на обов'язкову частку, після смерті [PERSON], однак свідоцтво до теперішнього часу не отримала. Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого батька спадкодавця [PERSON] Спадщину нею прийнято шляхом подачі [INFO] року заяви до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори. Окрім неї, до нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] звернулась відповідачка. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має. Оскільки свідоцтво про право на спадщину по заповіту на ім'я спадкодавця [PERSON] не включено до Реєстру прав власності на нерухоме майно, то нотаріус позбавлений можливості видати їй правовстановлюючі документи по відкритій спадщині, у зв'язку з чим, постановою про відмову у здійсненні нотаріальних дій від 30.03.2013 року №585/02-31 на підставі ст.49 Закону України «Про нотаріат», п.4.15 глави 10 розділу 11 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 5/6 часток житлового будинку з належними цій частині надвірними прибудовами по [ADDRESS]. На підставі викладеного позивачка була вимушена звернутись до суду та просить визнати за нею право власності на 5/6 часток житлового будинку [NUMBER] зі всіма надвірними прибудовами розташованого в [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 375,00грн. та витрати по наданню юридичної допомоги при підготовці та складання позову в розмірі 500,00грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що намагалась вирішити спір з приводу будинку з [PERSON] в позасудовому порядку, але цього не сталося. Постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки її бабка не до кінця оформила документи, в неї відсутня реєстрація спадщини, у зв'язку з чим не може прийняти спадщину на себе. Вказану постанову не оскаржувала, вважає її законною. Спірним будинком не користувалась, тому що відповідачка, яка в ньому зареєстрована, чинила їй перешкоди. Оригінал заповіту з 2006 року знаходиться у відповідачки. Запит до БТІ про надання витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно відносила, чи отримувала відповідь не пам'ятає. 13.02.2014 року до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі та пояснила, що спірне домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності належало [PERSON], який склав заповіт, згідно якого все своє майно після його смерті заповідав своїй дочці [PERSON] Після його смерті [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, однак не вчинила реєстрацію права. [PERSON] року остання померла, після чого спадщину прийняв її син [PERSON], який звернувся з відповідною заявою до нотконтори, нотаріус частково видав свідоцтво на акції, на будинок свідоцтво неможливо було видати, оскільки відсутня його реєстрація. [INFO] року батько позивачки [PERSON] помер, [INFO] року вона звернулась з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус не має можливості видати свідоцтво, оскільки відсутня реєстрація. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити та пояснила, що за наявності умови для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права власності на спадщину судовому розгляду не підлягає, фактично вимоги позивачки зводяться до визнання права власності на спадщину в судовому порядку. Позивачці не видано свідоцтво про право на спадщину, оскільки за [PERSON] та відповідно [PERSON] не значиться у власності ніякого нерухомого майна, в тому числі і 5/6 часток будинку по [ADDRESS] Позивачка доводить суду, що в склад спадкового майна [PERSON] входила 5/6 часток спірного домоволодіння та підтверджує це свідоцтвом про право власності за заповітом, посилаючись на те, що воно не внесено до реєстру прав власності на нерухоме майно, однак позивачка не вірно вказує підстави відмови в видачі їй свідоцтва про право власності, оскільки в даному процесуальному документі вказано, що за [PERSON] відсутня державна реєстрація права власності на 5/6 часток домоволодіння, яку вона зобов'язана була здійснити в силу ст.1299 ЦК України. За відсутності такої реєстрації у [PERSON] і відповідно [PERSON] не виникло право власності на вказане майно, тобто воно не є спадковим майном після їх смерті. Про те, що [PERSON] не зареєструвала право власності на 5/6 часток спірного домоволодіння позивачці було відомо ще 22.06.2007 року, вона мала копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.06.2007 року, яку вона пред'явила до суду за позовом про виселення. До того ж вона особисто 21.05.2009 року робила заказ на видачу їй довідки-характеристики для оформлення спадщини після смерті [PERSON], яку так і не отримала, оскільки ніякого нерухомого майна за ним, а рівно і за його матір'ю не зареєстровано. В зв'язку з вищевикладеним, вважає що позивачка пропустила строк для звернення до суду, у зв'язку з чим також має бути відмовлено в задоволенні позову. К батькові позивачки перейшло тільки право користування та володіння спірним домоволодінням, яке зберігалось в нього до його смерті, після чого у позивачки, як у його спадкоємиці, також виникло право володіння та користування будинком, а не право власності. Позивачка дійсно, подала заяву до нотаріальної контори, прийняла в спадщину вказані права, однак ними не скористалась, оскільки з [INFO] року по теперішній час спірним домоволодінням не користувалась та не володіла, в ньому не проживала, його технічними та санітарними умовами не цікавилась. В позовній заяві, позивачка не вказувала про які-небудь перешкоди в користуванні та володінні домоволодінням з боку відповідачки. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити та пояснила, що доводи позивачки відносно права власності її бабки та батька на нерухоме майно не знайшли свого підтвердження в суді. Право власності на все домоволодіння належить [PERSON], який помер [INFO] року залишивши заповіт на ім'я своєї дочки [PERSON] [PERSON] зверталась в суд з позовом про визнання заповіту недійсним, в чому їй було відмовлено, однак на теперішній час в провадженні судді Литвиненко Н.В. знаходиться заява про перегляд справи за нововиявленими обставинами. Визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для оформлення своїх спадкових прав позивачка повинна була надати до нотаріальної контори в період з 29.06.2007 року до 31.12.2012 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON], витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, для виготовлення якого нотаріус надавав їй запит, однак витягу вона так і не надала. Позивачка вказаних вимог не виконала, вказувала що в неї не було домовленості з відповідачкою про те, що остання допустить техніка БТІ для огляду будинку та складання технічної документації, доказів чого не надала. Станом на 30.03.2013 року на спірне домоволодіння є технічний паспорт, виготовлений БТІ м.Маріуполя за заказом відповідачки, в якому власником будинку вказаний [PERSON] Позивачці було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки її бабка не виконала всіх необхідних дій для придбання права власності на спадкове нерухоме майно в установленому законом порядку. [PERSON] свідомо не реєструвала право власності на 5/6 часток будинку, оскільки знала про недостовірність заповіту батька, між ними була згода, що будинок батька розподілять порівну. На дату своєї смерті [PERSON] володіла та користувалась будинком [NUMBER] по [ADDRESS] Однак, право розпорядження будинком в неї так і не виникло, оскільки вона не зареєструвала право власності на нього, тобто [PERSON] не придбала права власності на 5/6 часток будинку. Ствердження позивачки, вказані в позовній заяві, що її батькові належить право власності на 5/6 часток будинку є бездоказовим, оскільки ніякого правовстановлюючого документу на будинок на ім'я [PERSON] суду не надано. Таким чином до батька позивачки перейшло тільки право користування та володіння спірним будинком, яке зберігалося в нього до смерті. Після чого у позивачки, як у спадкоємиці також виникло тільки право користування та володіння будинком. Позивачка, подала заяву до нотаріальної контори, дійсно прийняла в спадщину вказані права, однак ними не скористалася, з [INFO] року по теперішній час спірним домоволодінням не користувалася та не володіла, в ньому не проживала, його технічним та санітарним станом не цікавилась. На підставі викладеного представник просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, відповідно до ст.1217 ЦПК України. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 08.05.2009 року було встановлено, що в 1944 році [PERSON] була виділена осуда для будівництва жилого будинку на виділеній йому у користування земельній ділянці по [ADDRESS]. По закінченню будівельних робіт будинок було прийнято в експлуатацію і 21.04.1970 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на цей будинок. 28.10.2001 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого усе своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом має право, заповідав своїй дочці [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, про що зроблено актовий запис акта про смерть №732. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та на грошовий внесок, що знаходиться у філії- Маріупольському відділенні №8013/053 ВАТ «Ощадний банк України» на рахунках [NUMBER], [NUMBER]. У встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися його доньки [PERSON], яка фактично прийняла спадщину та [PERSON] Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] оформила прийняття спадщини й отримала свідоцтво про прийняття спадщину за заповітом на 5/6 частини вказаного будинку. На 1/6 частину спадкового майна [PERSON], як особа, що має право на обов'язкову частку спадщини, свідоцтво про право на спадщину не отримала. [PERSON] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, що складається з частини житлового будинку [ADDRESS] орендної долі ММК імені Ілліча, вкладів [NUMBER], [NUMBER] у філії №8013/053 ВАТ «Ощадний банк України». Із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору звернувся її син [PERSON], який фактично прийняв спадщину за законом на долю в майні орендаторів Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча, а свідоцтво про прийняття спадщини на частину будинку та внесків в ощадному банку не отримав. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, що складається 5/6 частки спірного домоволодіння і 5/6 частини внеску в ощадному банку. Із заявами про прийняття спадщини за законом в нотаріальну контору звернулись його донька [PERSON] та [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину ніхто не одержував. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 08.05.2009 року, яке ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 09.09.2009р. залишено без змін, в задоволенні позовів [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту, свідоцтва про право на спадщину, визнання за нею та [PERSON] права власності за кожною на 1/2 частину жилого будинку і грошових вкладів, поділ жилого будинку, визнання права власності на жилий будинок за нею, стягнення з неї на користь [PERSON] вартості 1/2 частини будинку відмовлено. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 23.12.2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 02.03.2012 року залишено без змін, в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовлено. Згідно інформаційної довідки Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 21.03.2007 року будинок [ADDRESS] зареєстрований за померлим [PERSON] Як вбачається з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.06.2007 року право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] В відповіді на запит від 29.03.2013 року МКП «Маріупольське БТІ» повідомляє, що станом на 31.12.2012 року житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] З домової книги будинку [ADDRESS] видно, що померлі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у спірному домоволодінні. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.10.2012 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину жилого будинку, з відповідними до цієї частини надвірними прибудовами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON], оскільки не подані право власності на нерухоме майно на ім'я померлого та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.03.2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 5/6 частини жилого будинку, з відповідними до цієї частини надвірними прибудовами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON], у зв'язку з тим, що з поданих спадкоємицею [PERSON] документів вбачається, що на ім'я [PERSON] відсутня державна реєстрація в МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації». Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Допитана в судовому засіданні в якості спеціаліста [PERSON], завідуюча Третьої державної нотаріальної контори, пояснила, що для видачі свідоцтва про право власності за заповітом на ім'я [PERSON] в якості правовстановлюючих документів, які зберігаються в справі [PERSON] за №976/2004, зберігався оригінал свідоцтва про право власності 101 від 21.04.1970 року, на теперішній час він знаходиться у [PERSON] для оформлення своєї частки спадщини, в матеріалах знаходиться копія. Рішення вказане в спадщині вказано помилково, оскільки проекти документів готуються за допомогою технічних засобів на комп'ютері та на попередньому проекті, який був у нотаріуса в комп'ютері друкувався новий проект, тому рішення було перекреслено, як документ якого не було. Після видачі дублікату, побачили помилку та виправили. Коли видається дублікат, на якому вказано має силу оригіналу, попередні документи втрачають силу, дійсний оригінал дублікату, який у спадкоємця або сторони. Правовстановлюючим документом є дублікат, який отримала [PERSON] Суд повинен приймати до уваги дублікат правовстановлюючого документу, свідоцтво про право на спадщину, видане їй від 26.06.2009 року. В спадковій справі [PERSON] є витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, яке видавалось за запитом [PERSON] 09.05.2005 року, де наведена технічна характеристика будинку та надвірних прибудов, вказаних в дублікаті. Нотаріусу пред'являвся витяг з інвентарбюро, правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на житловий будинок та надвірні прибудови, а технічну характеристику надає бюро технічної інвентаризації, за цими двома документами нотаріус оформлює спадщину. Технічна документація на будинок витребується з 01.01.2013 року, оскільки на нотаріусів покладено обов'язки державного реєстратора. Технічний паспорт до 01.01.2013 року для оформлення спадщину не вимагався. Технічна документація означає витяг з державного реєстру прав власності, який до 31.12.2012 року видавав БТІ. Свідоцтво №101 надавалось як документ, підтверджуючий право власності [PERSON] Під час видачі спадщини або оформлення договору відчужування нотаріус роз'яснює стороні або спадкоємцеві, що він отримав правовстановлюючий документ, який підлягає державній реєстрації. Функції державного реєстратора до 31.12.2012 року виконувало БТІ. Спадщину можливо зареєструвати у будь-який час, за бажанням, офіційного моменту реєстрації до 31.12.2012 року не було. [PERSON] це роз'яснювалось. Право розпорядження без реєстрації не наступає, а право власності вона набула на підставі того, що вона стала спадкоємцем 5/6 частини будинку. Щоб мати можливість розпорядитись ним, потрібно пройти державну реєстрації. При відсутності бажання могла цього не робити та тримати спадщину у себе. Зареєструвати будинок [PERSON] не встигла, оскільки померла, але право власності за нею залишилось. [PERSON] придбала право власності на нерухоме майно, яке отримала за свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом. Вона право власності отримала, але в неї був відсутній витяг про реєстрацію права власності. Оскільки спадкоємці не мають можливості провести реєстрацію це питання вирішується в суді. Оскільки [PERSON] мешкав з матір'ю в одному будинку, це є фактичним прийняттям спадщини, оформити документи він міг у будь-який час. Єдиним спадкоємцем [PERSON] був її син [PERSON] В поданій ним заяві вказано спадкове майно, яке складалось з 5/6 частки будинку, 5/6 частки вкладу та орендної частки. На орендну частку отримав свідоцтво про право власності, на частину, що залишилась мав можливість отримати свідоцтво у будь-який час при наданні документів. Він прийняв спадщину, однак права документально не оформив, але право за ним залишається. До [PERSON] перейшли права не тільки користування але й розпорядження, якщо вона оформить спадщину або визнає право власності в суді. Вона також у шестимісячний термін після смерті батька подала заяву до нотаріальної контори, та є спадкоємицею. В оформленні спадкових прав [PERSON] існують перешкоди, їй роз'яснювалось, що для отримання спадщини нотаріусу необхідно надати правовстановлюючий документ на ім'я [PERSON] та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. Правовстановлюючого документу на 2007 рік не було. В 2009 році видано дублікат, який вона надала. Робили запити для БТІ з метою отримання [PERSON] нового технічного паспорту та виклику техніка для видачі витягу про реєстрацію права власності. Ці документи по теперішній час не надані, на підставі чого 30.03.2012 року видано свідоцтво про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Спадщина в БТІ не зареєстрована, оскільки друга сторона перешкоджала в доступі техніка провести технічну характеристику об'єкта, відомо це, так як в 2012 року надали рішення суду. Заява [PERSON] знаходиться в наряді- постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до положень ч.1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Вимоги даної норми власником домоволодіння [PERSON] та відповідно після її смерті, її сином [PERSON], виконані не були. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця від спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Державний нотаріус [PERSON] допитана в якості спеціаліста пояснила, що у [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив своїх спадкових прав, бо помер [INFO]. виникло право власності на нерухоме майно, яке він успадкував після смерті своєї матері [PERSON], але станом на 31.12.2012 року правовстановлюючий документ не пройшов державну реєстрацію в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на ім'я [PERSON] згідно розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, з огляду на наведене, суд встановивши коло обставин, оцінивши представлені сторонами докази, приходить до висновку, що за позивачкою повинно бути визнано право власності на спадкове нерухоме майно. Представник відповідачки [PERSON] в своїх запереченнях зазначала, що у прізвищах позивачки та спадкодавця маються розбіжності між документальними записами, «[PERSON]» і «[PERSON].» відповідно. Експертним висновком №056/483-с Українського бюро лінгвістичних експертиз, наданим позивачкою за її зверненням, зазначено, що записи прізвища [PERSON] (паспорт, запис [PERSON]; свідоцтво про народження, записи російською мовою [PERSON], мати [PERSON]) та [PERSON] (паспорт, запис [PERSON]) у документах, наданих для експертизи є ідентичними. Розбіжності між документальними записами прізвища виникли внаслідок відхилення від орфографічних норм при міжмовному (російсько-українському) перетворенні під впливом російської вимови та написання. Оскільки в судовому засіданні сторонами не оспорювався той факт, що [PERSON] є батьком [PERSON], крім того зазначена обставина не є предметом даних спірних правовідносин, суд вважає, що заперечення представника відповідачки в цій частині для вирішення даного спору не заслуговують на увагу суду. Відповідачкою та її представником надано заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що [PERSON] помер [INFO] року, право на оформлення спадщини та її правової реєстрації згідно діючого законодавства в позивачки появилося ще в листопаді 2007 року. В даний строк їй вже було відомо, що вона не може оформити право власності на 5/6 частки будинку [ADDRESS] в тому числі на право користування та володіння даноною часткою будинку. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст.267 ЦК України). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є дочкою [PERSON], позивачка приходиться їй племінницею. Спірне домоволодіння будували бабка та дід, будинок до теперішнього часу рахується за [PERSON] Після його смерті стало відомо про існування заповіту. Тітка [PERSON] казала, що не оформила до кінця документи, запропонувала поділити будинок порівну, в неї була можливість оформити документи. Після смерті [PERSON] в будинку залишився жити її син [PERSON], який просив [PERSON] перейти жити до нього, з 23.02.2007 року [PERSON] мешкала в будинку, вкладала в нього кошти, замінювала опалення. [PERSON] документи на будинок не отримував, помер [INFO] року, після його смерті на будинок почала претендувати його дочка, яка приходила до [PERSON]. Наприкінці 2012 року [PERSON] приходила вимагати гроші за будинок. Торік вона приїжджала до [PERSON] з міліцією, вимагали впустити до будинку та гроші за нього. [PERSON] зареєстрована в будинку з травня 2009 року. До показань свідка в тій частині, що [PERSON] бажала поділити спірний будинок порівну з [PERSON] та мала можливість оформити документи, суд відноситься критично і не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються добутими у судовому засіданні доказами і крім того, свідок є дочкою відповідача, що свідчить про її зацікавленість в результатах розгляду справи. Позивачка вказувала на те, що [PERSON] перешкоджала їй в користуванні будинком, що підтверджується поясненнями свідка [PERSON] та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 02.08.2012 року, згідно якої 30.07.2012 року до Іллічівського РВ з письмовою заявою звернулась [PERSON], в якій вона просила прийняти заходи до [PERSON], яка 26.07.2012 року приблизно о 13-00год. чинила їй перешкоди у входженні до належного їй домоволодіння, розташованого по [ADDRESS]. [PERSON] пояснила, що в цей день її вдома не було та до неї [PERSON] не зверталась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторони по справі родичами їй не доводяться, знає їх заочно, біля року назад допомагала відповідачці клеїти шпалери в спірному будинку. Прийшла дівчина та зав'язався спір, [PERSON] пояснила, що це її племінниця. Дівчину бачила здалеку, [PERSON] ніколи не бачила, що це була саме вона стверджувати не може. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку що позивачці чинили перешкоди в визнанні права власності, [PERSON] протягом тривалого часу оскаржувала дії щодо дійсності заповіту [PERSON], рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 23.12.2011 року в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовлено, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 02.03.2012 року вищевказане рішення залишено без змін, внаслідок чого вважає необхідним визнати поважними причини його пропуску. На підставі викладеного позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про визнання за нею право власності на 5/6 часток житлового будинку [NUMBER] зі всіма надвірними прибудовами розташованого в [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] є правомірною та такою, що підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. З ч.1 ст.56 ЦПК України вбачається, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Вона допускається до участі у розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Позивачкою не надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим у задоволенні вказаних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої прийнято рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 375,30грн.

Outcome: partial