Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12.03.2015 р. по день фактичного розрахунку в розмірі 5329,44 грн. та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 4278,81 грн., посилаючись на те, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судове засідання не зявився, у письмових запереченнях позов не визнав, оскільки позивачкою не надані докази наявності заборгованості із заробітної плати, після зміни юридичної адреси та переміщення відповідача позивачка залишилася мешкати на непідконтрольній Україні території. Документація відповідача, у т.ч. бухгалтерська, залишилися на непідконтрольній України території, як печатка установи і деякі працівники. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія наказу №80-к від 28.07.2008 р.; копія наказу №91-к від 12.03.2015 р.; копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; копія наказу №131 від 13.11.2014 р.; письмові заперечення проти позову; копії листів від 30.12.2014 р., 21.11.2014 р., 05.01.2015 р., 17.12.2014 р.; відзив на заперечення. В судовому засіданні встановлено, що позивачка з 29 липня 2008 р. на підставі наказу №80-к від 28.07.2008 р. працювала у відповідача на посаді юрисконсульта І категорії штабу (а.с.5). Наказом № 91-к від 12.03.2015 р. була звільнена за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с.5 зв.). На підставі ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.11 ч.1, 2 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Таким чином, суд розглядає справу у межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів і не може витребувати їх за власною ініціативою без відповідного клопотання сторони, право заявити яке він був позбавлений у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін та їх представників. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак позивачкою не надані докази наявності заборгованості відповідача перед нею, період цієї заборгованості, як не надані докази того, що ця заборгованість була погашена. Суд не приймає до уваги надані позивачкою «табульки», оскільки вони не завірені належним чином, тому не можуть бути достовірним доказом у справі. Тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed