Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Гаврилюк Н.М. звернулися до суду з зазначеним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що з 17 серпня 2007 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Потім подружні стосунки між ними були припинені і шлюб розірваний рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 серпня 2015 року по цивільній справі №591/5136/15-ц (провадження №2/591/1906/15). Під час сумісного проживання з відповідачем позивачка народила доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої являється відповідач. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні та вихованні. Вони зареєстровані та постійно проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачці [PERSON] та її батькам [PERSON] та [PERSON] . Після народження дитини подружжя стали проживати разом з батьками позивачки в вищевказаній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Коли дитині виповнився 1 місяць, відповідач вирішив поїхати на заробітки до Криму і його тривалий час не було вдома. Спочатку він приїздив через 2-4 місяця роботи, а потім, починаючи з 2012 року, взагалі не став їздити додому. Це призвело до припинення подружніх стосунків між ними. Будучи відсутнім за місцем проживання сім`ї, відповідач не займався вихованням дитини, не приділяв їй належної уваги, не допомагав у здійсненні догляду за маленькою донькою, тому ніякої прихильності до неї у нього не виникло. Дитина, практично з дня свого народження, не знала і не знає батька, оскільки зростала у його відсутність. Вона вже звикла, що в її житті батька немає, тому ніяких запитань щодо нього не задає. Оскільки відповідач весь час був на заробітках в Криму, то позивачка просила його надавати матеріальну допомогу на дитину кожного місяця, але її прохання він ігнорував, матеріально доньку не забезпечував, оскільки передавав грошові кошти на її утримання один раз на 3-6 місяців. Цих грошей було явно недостатньо для утримання дитини та забезпечення її одягом, взуттям, їжею, іграшками та всім необхідним для вихованням та розвитку. Якби не матеріальна допомога батьків позивачки, з якими вона з дитиною проживала, самостійно утримувати дитину вона не змогла б. Після припинення подружніх стосунків в 2012 році, відповідач не спілкувався з дитиною, не дзвонив позивачці і не цікавився станом здоров`я та розвитком малолітньої доньки, її потребами та не виявляв бажання побачити дитину. Коли дитина хворіла, то позивачка змушена була звертатися до відповідача, як батька дитини, щоб він надав матеріальну допомогу на лікування, але він відмовився надавати грошові кошти, посилаючись на їх відсутність. Така поведінка батька дитини свідчить про його байдуже ставлення до потреб дитини, її стану здоров`я. Його не цікавить, за які кошти позивачка буде лікувати дитину та купувати необхідні для цього ліки, призначені лікарями. Після припинення в 2012 році подружніх стосунків між сторонами, відповідач не приїздив до м. Суми і протягом тривалого часу жодного разу не бачив дитину, не спілкувався з нею, навіть по телефону. Малолітня донька знає свого батька тільки по фотографіям. В 2015 році, коли дитині було 6 років, вона стала запитувати у позивачки, де її тато і чому він з нею не зустрічається. Позивачка намагалася заспокоїти дитину і пояснила, що батько працює, тому не проживає з сім`єю. Але, через деякий час, малолітня донька сказала матері, що батько її не любить, тому і не бажає спілкуватися з нею. Більше вона не запитувала матір про свого батька. Влітку 2015 року [PERSON] звернувся до Зарічного райсуду м. Суми з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що він працює та проживає в м. Севастополі АРК, у нього фактично створена інша сім`я, він проживає з іншою жінкою, з якою має намір зареєструвати шлюб. При цьому, в позовній заяві він вказував адресу свого проживання: [ADDRESS] . В 2016 році, коли в дитячому садку був випускний вечір, то позивачка з власної ініціативи зателефонувала відповідачу і запросила його на свято, щоб зробити дитині приємне. Відповідач відмовився приїхати до м. Суми, що свідчить про його байдуже ставлення до дитини та у відсутності наміру приймати участь у її вихованні. Напередодні 1 вересня 2016 р. вона знову зателефонувала відповідачу і запросила приїхати до м. Суми, щоб разом відвести дитину до 1-го класу середньої школи та влаштувати їй свято, але він проігнорував таке прохання і не приїхав до дитини. Весь цей час відповідач не спілкується з малолітньою донькою, не поздоровляє її з Днем народження та іншими святами, не дарує подарунків, не цікавиться її життям. Така поведінка батька дитини свідчить про його умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. В житті малолітньої доньки батько взагалі відсутній. Відповідач не виконував і не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, оскільки протягом тривалого часу не приймає ніякої участі в її вихованні, утримання і не піклується та не опікується нею. З 2017 року позивачка неодноразово зверталася до відповідача, як батька дитини, з проханням надати письмовий дозвіл на виїзд доньки за кордон з матір`ю для відпочинку та оздоровлення, але жодного разу він такого дозволу не надав, тому мрія дитини поїхати на море за межі України залишилася нездійсненною. Відповідач, проживаючи в Криму, жодного разу не запропонував дитині відпочити разом з ним влітку на морі. Вважає, що така поведінка відповідача свідчить про його байдуже ставлення до малолітньої доньки та його небажання приймати участь у її вихованні. Отже, відповідача не цікавить розвиток дитини, стан її здоров`я, навчання в школі. Він жодного разу не приймав участі у лікуванні дитини, не спілкувався з лікарями, вчителями школи, де навчається донька. Оскільки він не спілкується з дитиною, то і не знає її інтересів, бажань та прагнень. Посилаючись на зазначені обставини, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 17 грудня 2020 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 грудня 2020 року відкрито провадження по зазначеній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 15 березня 2021 року. 15 березня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено на 11 червня 2021 року в зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про її належне сповіщення про дату та час розгляду справи. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 червня 2021 року закрите підготовче провадження у вказаній справі, призначено справу до розгляду на 23 вересня 2021 року. 23 вересня 2021 року допитано свідків [PERSON] , та [PERSON] , протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 13 грудня 2020 року для виклику свідків. В дане судове засідання з`явилися позивачка [PERSON] , її представник - адвокат Гаврилюк Н.М., представник третьої особи Тютюнник О.А., свідки [PERSON] , [PERSON] , Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали заявлений позов в повному обсязі, представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позову, та вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача відносно дочки. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в судове засідання не з`явилася. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши думку осіб, які з`явилися в судове засідання, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Дитина знаходиться на утриманні позивачки та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання дитини, виданою управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради (а.с.9). Як вбачається з інформації №90 КУ Сумська спеціалізована шкода І-ІІІ ступенів №17 від 09 грудня 2020 року, [PERSON] , [INFO] є ученицею 5-Д класу Комунальної установи Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №17 м. Суми. Зі слів класного керівника зв`язок зі школою підтримувала мати учениці, [PERSON] , яка приймала участь у батьківських зборах, цікавиться навчанням доньки. За період з вересня 2020 року по теперішній час, батько учениці особисто не знайомий з класним керівником і не підтримує телефонний зв`язок щодо шкільного життя [PERSON] (а.с.10). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки, вони мешкають у гуртожитку з 1995 року, товаришують. [PERSON] - дочка сторін, відповідач поїхав на заробітки, коли [PERSON] було місяць-два. Останній раз бачила відповідача у 2012 році, хоча вона постійно спілкується з позивачкою. [PERSON] весь час згадує, що батько її не любить, не вітає. З розмов з позивачкою та бабусею їй відомо, що як відповідач перестав приїздити, то допомоги на дитину не надає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою позивачки, з відповідачем не спілкувалася. Їй відомо, що лише позивачка та її батьки приймають участь у вихованні та утриманні дитини позивачки. Дитина, як їй було 6-8 років, питала - чому її батько не любить. Зараз дитина доросла, і про батька не питає, вона звикає жити без нього. Пояснила, що в її присутності телефонних дзвінків з боку батька дитини не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона товаришує з матір`ю позивачки. Була присутня на весіллі сторін, потім у них народилася дочка. У 2012 році відповідач поїхав у Крим, і так там і залишився. Аліменти на дитину він не платить. Після 2016 року вона відповідача не бачила. Їй відомо, що сторони розірвали шлюб, позивачка з дитиною проживають з батьками позивачки в однокімнатній квартирі. Вона буває у гостях в родині позивачки приблизно три рази на рік. Ніяких подарунків з боку відповідача не було. На її думку, дитина вже не пам`ятає батька, останнім часом вона взагалі не згадує про батька. Бабуся утримує дитину сторін. Бабуся з боку відповідача не приймає участі у житті онуки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є хрещеною матір`ю позивачки. Усі свята вона святкувала разом з родиною позивачки. Коли у [PERSON] був День народження, вона запитувала, чи вітав її з днем народження батько, але цього не було. Як дитині було років 6-7, вона набрала батька на комп`ютері, але він не увімкнувся. [PERSON] часто хворіла, але відповідач ніколи не допомагав. При ній позивачка дзвонила відповідачу, але він не відповідав. Відповідач поїхав у Крим на заробітки, коли дитині ще не було і року. Декілька разів він приїжджав. Зараз [PERSON] про батька нічого не згадує. Відповідач участі у житті та утриманні дитини не приймає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивачки. Після шлюбу сторін у 2008 році, вони проживали з нею на квартирі. Народилася онучка у 2009 році, і десь через місяць відповідач поїхав до Криму. У 2012 році зовсім перестав приїздити. Спочатку чимось допомагав, а потім все припинилося. Не було дзвінків до дружини, не цікавився онукою. Вона приймає участь у вихованні онучки. Коли онука закінчила дитячий садочок, то дочка телефонувала відповідачу, щоб він приїхав на свято до дитини, і на 1 вересня, але відповідач не приїхав, дзвінків від нього не було, він не цікавиться життям дитини, допомоги також не було. Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надано висновок, згідно якого вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . З висновку вбачається, що [PERSON] з 17 серпня 2007 року по 20 серпня 2015 року перебувала в шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу [INFO] у них народилася дочка, [PERSON] . Позивачка пояснила, що фактично сімейні відносини були припинені з [PERSON] у 2012 році, оскільки він з часу народження дочки систематично їздив працювати до Криму, його не було вдома по кілька місяців, потім черговий раз виїхав і не повернувся додому взагалі. З цього часу [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Дитина зростала за відсутності батька, він не цікавиться фізичним та духовним розвитком дочки, не забезпечував їй харчування, медичний догляд, не надавав доступу до культурних та духовних цінностей. Мати ніколи не заперечувала проти участі батька у вихованні дочки. Тобто, вихованням дитини займалася мати, [PERSON] знаходилася на повному її утриманні, також допомагали її батьки. Зі слів матері дитини, протягом 2015-2017 років вона кілька разів зверталася до [PERSON] щодо надання коштів на лікування дочки, але батько не відповідав матері і коштів не надавав. Також, [PERSON] повідомила, що [PERSON] відвідувала гуртки і мала можливість виїхати на змагання та відпочинок за межі України. Але, оскільки дозволу батька на виїзд не було, то й дитина втратила таку можливість, після чого взагалі припинила заняття в гуртках. Відповідно до інформації з ССШ № 17, де навчається [PERSON] , в школі ніколи не бачили батька дитини, він не цікавився дочкою ніяким чином. Натомість, мати приймає активну участь в житті [PERSON] . З огляду на ситуацію в сім`ї, [PERSON] в 2015 році звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , і шлюб був розірваний. Під час здійснення 07 грудня 2021 року спеціалістом Управління обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з дівчинкою було проведено співбесіду, в ході якої вона пояснила, що проживає в квартирі разом із мамою, бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . Зі слів [PERSON] , вона знає, що її біологічного батька [PERSON] позбавляють батьківських прав відносно неї і дівчинка не заперечує проти цього. Вона пояснила, що не пам`ятає, як навіть батько виглядає. [PERSON] йому кілька разів писала й телефонувала, але батько не спілкувався із нею, посилаючись на свою зайнятість, обіцяв їй зателефонувати, але так жодного разу обіцянку не виконав. Батько не вітав [PERSON] з Днем народження, з іншими святами і не передавав подарунки. З пояснень бабусі [PERSON] , [PERSON] , яка була присутня під час проведення обстеження умов проживання дитини, біологічний батько онуки, [PERSON] , припинив спільне проживання та спілкування зі своєю дочкою [PERSON] та її матір`ю, [PERSON] , ще у 2012 році, після чого жодного разу ніяким чином не виявив зацікавленості щодо життя, навчання та здоров`я дитини і не допоміг матеріально. В ході розгляду справи про позбавлення батьківських прав Зарічним районним судом м. Суми та в інший період часу [PERSON] не звертався до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради з приводу визначення своєї участі у вихованні дитини. Зі слів [PERSON] , ситуація в сім`ї не змінилася, батько відсутній в житті дитини і не намагається налагодити з нею родинні стосунки. Тож, поведінка [PERSON] доводить факт його ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно дочки, і не вбачається ніяких перспектив зміни ставлення батька до подальшої долі дитини (а.с.95). З огляду на досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що батько неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її життям, здоров`ям, не бере участі у її вихованні, він не відвідує дитину та не зустрічається з нею. Між батьком та дочкою втрачений зв`язок. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В позовній заяві, позивач ставить вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 всіх видів її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тому, суд вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. На думку суду стягнення аліментів у зазначеному розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ст.141 СК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати, а також в зв`язку з задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved