Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на в`їзд/виїзд на тимчасово непідконтрольну українській владі територію України у м. Алчевськ, через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей та на тимчасовий виїзд до Російської Федерації, Республіки Білорусь, Грузії, Туреччини, Єгипту, Об`єднаних Арабських Еміратів, Сполученого Королівства Великобританії, Чорногорії, Австрії, Бельгії, Нідерландів, Республіки Болгарія, Румунії, Греції, Кіпру, Федеративної Республіки Німеччина, Королівства Іспанії, Хорватії, Італійської Республіки, Естонії, Литви, Латвії, Швеції, Швейцарії, Чеської Республіки, Французької Республіки, Фінляндії, Словенії, Словаччини, Португалії, Польщі , Норвегії, Люксембургу, Ліхтенштейну, Ісландії, Данії, Угорщини, Домініканської Республіки, Індонезії, Мальдівської Республіки, Індії, Шрі-Ланки, Королівства Таїланду , Китайської Народної Республіки, малолітньому [PERSON] , [INFO] , у її супроводі, без згоди та супроводу батька, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Позивачка в судове засідання не з`явилась, позовні вимоги підтримала, справу просила розглядати за її відсутності, про що надала суду письмову заяву. Відповідач у письмовій заяві позов визнав, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив розглядати за його відсутності. Представник органу опіки та піклування Лисичанської міської ради в судове засідання не з`явилась, про причину неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2008 р., який рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 02 липня 2018 р. було розірвано. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сину [PERSON] , [INFO] Вироком апеляційного суду Луганської області від 16.02.2010 р., відповідач засуджений до позбавлення волі строком на 15 років та на теперішній час він утримується у Свердловській виправній колонії №38 на території Луганської області, яка тимчасово неконтрольована територія України. На теперішній час позивачка має намір переїхати з м. Алчевська Луганської обл. на територію, що підконтрольна українській владі та окрім того, має намір забезпечити дитині повноцінний відпочинок, оздоровлення, всебічний і гармонічний розвиток за межами України, однак відповідач згоди на виїзд малолітнього сина за межі України не надає. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Судовий збір у розмірі 768,4 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved