Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що у вересні 2014 року вона припинила свою підприємницьку діяльність. 29.10.2013 року між нею та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» після зясування всіх істотних умов договору купівлі-продажу торгівельного павільйону, загальною площею 32,5 кв.м (щодо ціни угоди, предмету договору, порядку сплати грошей) укладено в простій письмовій формі угоду купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, розташованого за адресою: смт. Приазовське, вулиця Дружби (Фрунзе), будинок № 3ж Приазовського району Запорізької області. Після чого відповідач сплатив повну вартість нерухомого майна, а саме 10000,00 гривень, що підтверджується накладною № б/н від 29.10.2013 року. Того ж дня, 29.10.2013 року відповідач звільнив приміщення і передав його позивачці за актом. Договір до тепер в установленому законом порядку не зареєстровано. Відсутність правовстановлюючого документу позбавляє її на укладання договору оренди земельної ділянки на якій розташований торгівельний павільйон. Посилаючись на норми Цивільного кодексу України просить суд визнати за нею право власності на обєкт нерухомості, а саме на торгівельний павільйон (літ. А), загальною площею 32,5 кв.м., розташований за адресою: смт.Приазовське, вулиця Дружби (Фрунзе), будинок № 3ж Приазовського району Запорізької області. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні 19.07.2016 року просила позовні вимоги задовольнити. Однак під час розгляду справи через канцелярію суду 01.08.2016 року надала заяву про зменшення розміру позовних вимог з висловленням думки про залишення без розгляду позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 29.10.2013 року дійсним, в іншій частині позов про визнання права власності на нерухоме майно підтримала та просила задовольнити, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 16 серпня 2016 року позивні вимоги [PERSON] до ТОВ «Прогрес» про визнання договору купівлі-продажу дійсним залишено без розгляду і сторонами ухвала не оскаржувалась ( а. с. 72). В судовому засіданні 16.08.2016 року представник позивача [PERSON], яка діє за довіреністю від [PERSON] підтримала позовні вимоги позивачки про визнання права власності на нерухоме майно, пославшись на ті ж підставі, які були викладені в позовній заяві з урахуванням додаткового нормативного обґрунтування. Відповідач в судове засідання не прибув, а в спрямованому до суду листі позов визнав повністю (а. с. 43, а.с.70). Третя особа, Приазовська селищна рада Приазовського району Запорізької області до суду в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання розгляду справи, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради з посиланням про винесення рішення на розсуд суду, а також в спрямованому до суду листі за вихідним номером № 1111 від 25.08.2016 року послалась на те, що земельна ділянка, на якій розташований торгівельний павільйон за адресою: смт. Приазовське, вулиця Дружби (Фрунзе), будинок № 3ж Приазовського району Запорізької області є комунальною власністю територіальної громади в особі Приазовської селищної ради. Зазначена земельна ділянка не приватизована, в оренду не передавалась ( а.с. 79 ). Суд, вислухавши пояснення, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини: Судом встановлено, що 29.10.2013 року між позивачкою та керівником ТОВ «Прогрес» укладено договір купівлі-продажу торговельного павільйону, розташований на території ринка по вул. Дружба (Фрунзе) в смт. Приазовське Запорізької області ( а.с.9); - згідно з актом приймання-передачі майна від 29.10.2013 року відповідач передав у власність, а позивач прийняла у власність торговельний павільйон, розташований на території ринка по вул. Дружба (Фрунзе) в смт. Приазовське Запорізької області, вартістю 10000,00 гривень, що підтверджується підписами сторін та накладною № б/н від 29.10.2013 року ( а.с.10-11); - згідно повідомлення ТОВ «Прогрес» за номером № 77 від 22.06.2011 року (а.с.21)вбачається про те, що нотаріальне укладання договору купівлі-продажу торгівельного павільйону, розташованого за вищевказаною адресою є неможливим у звязку з тим, що правовстановлюючі документи та технічний паспорт на обєкт нерухомості не виготовлялися.29.10.2013 року в день підписання сторонами договору купівлі-продажу, торгівельний павільйон знято з балансового обліку ТОВ »Прогрес», а оскільки правовстановлюючі документи на даний павільйон відсутні позивачу було рекомендовано звернутися до суду з даним позовом. Приведені фактичні дані свідчать про наявність між сторонами цивільно-правових відносин. Відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:1)якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач у позові про визнання права власності-особа, яка вже є власником, яка має право власності на майно ( тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову). Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності-це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. При цьому, згідно з вимогами ч.3 ст. 640 ЦК України ( в редакції на час укладання договору купівлі-продажу торгівельного павільйону), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації-з моменту державної реєстрації. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже на підставі діючих цивільно-правових норм у тих правовідносинах, що виникли між сторонами, угода на той час підлягала обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому відсутні підстави для визнання права власності на нерухоме майно, відчужено за вказаним договором. Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами, тому суд вважає, що зазначений позов заявлено формально не для визнання, а для набуття права власності, тому задоволенню бути не може. Відповідно до ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника позивачки [PERSON]І про те, що торгівельний павільйон до укладання договору купівлі продажу від 29.10.2013 року, розташований за адресою: смт.Приазовське, вул. Фрунзе (нині Дружби), б.3 Приазовського району Запорізької області належав відповідачу, так як з 2000 року знаходився на балансі ТОВ «Прогрес», а 29.10.2013 року нерухоме майно було продано [PERSON] та знято з обліку підприємства, є неспроможними, оскільки правовстановлюючі документи, які б підтвердили право власності відповідача стороною по справі суду не надані, хоча суд неодноразово ставив питання щодо надання таких доказів, однак ні позивач, ні її представник зазначили, що правовстановлюючих документів немає, а тому суд критично відноситься до довідки, виданої керівником ТОВ «Прогрес» від 26.07.2016 року, вих.№ 67 ( а.с.53), а статут товариства, копія якого належним чином стороною не оформлена, не містить інформацію про те, що дана спірна забудова перебувала у власності відповідача, а саме яким чином це відбулося та на підставі яких документів, тому до уваги не приймає. (а.с.54-61). У звязку з вищевикладеним суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed