Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду, діючи в інтересах [PERSON], 2007 р. н., із позовом до [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], 2000 р. н., та Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ про зняття арешту, посилаючись на те, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON], 1975 р. н., після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з 23/50 частки домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] за законом є син відповідачки, [PERSON], та за заповітом донька позивачки, [PERSON] При житті спадкодавець сплачував аліменти відповідачці на утримання її сина, на час смерті якого малась заборгованість з оплати аліментів, на підставі чого державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, [PERSON] У теперішній час виникла необхідність отримання правовстановлюючих документів для отримання спадщини. Однак позивачка цього не може зробити оскільки накладено арешт на майно померлого. Вважає, що державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, що перевищує вартість боргу [PERSON] Також вказувала, що оскільки відповідачка не бажає добровільно вирішити наявний спір, то вона змушена звернутись до суду. На підставі переліченого просила суд зняти арешт з домоволодіння [ADDRESS], що належало померлому [PERSON] У подальшому позивачка уточнила позовні вимоги, за якими просила суд зняти арешт та заборону на відчуження з усього майна, належного [PERSON] (а. с. 25). Ухвалою суду від 4 грудня 2014 року процесуальний статус Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області зі згоди учасників процесу був змінений зі співвідповідача на третю особу (а. с. 35). У судовому засіданні позивачка, [PERSON], на задоволенні уточненої позовної заяви наполягала, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позові, тому просила суд зняти арешт та заборону на відчуження з усього майна, яке належить померлому, [PERSON] Відповідачка, [PERSON], натомість у судовому засіданні заперечувала проти зняття арешту з майна [PERSON], вказуючи, що у померлого мається борг по сплаті аліментів на утримання її дитини, який досі не сплачений, тому просила відмовити у задоволенні позову. Представник Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ, який діє на підставі довіреності, Старовойт Р. Є., в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. За наданими суду запереченнями представник третьої особи вказував, що на підставі наявності заборгованості у [PERSON] перед стягувачем по виплаті аліментів було за виконавчим листом, що перебував на виконанні в державній виконавчій службі, з метою забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення аліментів накладено арешт спочатку на 23/50 частки домоволодіння по [ADDRESS], належного боржнику, а згодом на усе майно боржника, за яким також рахується транспортний засіб. Тому вважає, що державний виконавець діяв у межах закону. Заслухавши учасників процесу, які з'явились, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом було встановлено, що за свідоцтвом про право на спадщину від 20 вересня 2007 року, посвідченого нотаріально, реєстр 2-2861, [PERSON] є власником 23/50 частки домоволодіння [ADDRESS], право власності якого було зареєстровано в Маріупольському БТІ 24 вересня 2007 року, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. При цьому у свідоцтві про право на спадщину зазначене спадкове майно було оцінено в розмірі 26981 грн. (а. с. 9, 11). За інформацією ДАІ від 14 грудня 2013 року вбачається, що за [PERSON] також рахується мопед «Дельта» (а. с. 27). На підставі постанови від 19 січня 2011 року вбачається, що державним виконавцем Орджонікідзевського відділу ДВС Маріупольського МУЮ було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частки від доходів на утримання сина, [PERSON] до його повноліття (а. с. 7, 26). Відповідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, який може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. За ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» в разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. При цьому згідно до ч. 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про арешт майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк. Відповідно до постанови від 23 листопада 2011 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу ДВС Маріупольського МУЮ було накладено арешт з забороною його відчуження на 23/50 частки будинку [ADDRESS] у межах суми стягнення 5722,32 грн. в рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] (а. с. 23). При цьому в рамках зазначеного виконавчого провадження постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ від [INFO] було на підставі наявності боргу по аліментам понад три місяці накладено арешт з забороною відчуження на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] (а. с. 26). Наявність заборгованості у [PERSON] перед [PERSON] по аліментам на утримання [PERSON] станом на 4 грудня 2013 року в сумі 10159,30 грн. підтверджується довідкою державного виконавця від 13 листопада 2014 року (а. с. 29). Згідно до свідоцтва про смерть, виданого 7 грудня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 1586, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 8). За постановою від 26 червня 2014 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу ДВС Маріупольського МУЮ було закінчено виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частки від доходів на утримання сина, [PERSON] до його повноліття на підставі смерті [PERSON] (а. с. 22). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. На підставі ст. 1219 ЦК не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти. При цьому за ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що державним виконавцем було правомірно закінчено виконавче провадження з примусового стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, оскільки обов'язок по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини нерозривно пов'язаний з особою спадкодавця, [PERSON] Натомість суд зазначає, що державним виконавцем у порушення положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не було знято арешти та заборони на відчуження з усього належного померлому боржнику, [PERSON], майна, оскільки за законом в разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, а також скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Наявність спадкової справи щодо померлого [PERSON] підтверджується копією витягу зі спадкового реєстру, наданого 4-ю державною нотаріальною конторою міста Маріуполя (а. с. 10). При цьому відповідно до свідоцтва про шлюб від 4 вересня 2007 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 868, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились, після чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 5). Згідно свідоцтва про народження, виданого 13 грудня 2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 971, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO], батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Згідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої особи подають її батьки. За ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачка звернулась до суду з порядку цивільного судочинства, посилаючись на положення ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», то суд вважає, що [PERSON] не довела обґрунтованість заявлених нею позовних вимог. Так в судовому засіданні [PERSON] не довела, що вона набула права вимоги за вказаним позовом, бо не надала суду доказів, як законний представник малолітньої дитини, [PERSON], що остання набула у спадок після смерті [PERSON], який помер [INFO], майно останнього ані за законом, ані за заповітом. За відсутності доведеності факту того, що малолітня [PERSON] успадкувала майно, що залишилось після смерті [PERSON], та за відсутності згоди відповідачки по справі, [PERSON], відмовлятися від суми боргу по аліментам, що утворився за час життя [PERSON], то суд переконаний, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, бо остання не довела, що майно, на яке накладено арешт, належить її доньці або їй. Таким чином на підставі відсутності доведеності набуття [PERSON] або малолітньою [PERSON] права власності на майно померлого [PERSON] відсутні підстави для зняття з майна боржника арешту та заборони на його відчуження в розумінні ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим суд роз'яснює, що [PERSON] має право на звернення для захисту порушеного права в передбаченому процесуальним законом судовому порядку шляхом оскарження дій державного виконавця щодо не зняття арешту з майна померлого, [PERSON], при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження про стягнення з боржника аліментів. На підставі наведеного, за відсутності обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог, суд вважає необхідним в задоволенні позову [PERSON] відмовити.

Outcome: dismissed