Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, який заявою від 21.01.16. уточнила (а.с.53), мотивуючи свої вимоги наступним. На підставі свідоцтва про право власності позивачка є власником 7/9 частин нежитлового приміщення по [ADDRESS], а відповідачам належить по 1/9 частині вказаного нежитлового приміщення. Між сторонами постійно виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна. Просила виділити їй в натурі у власність 7/9 частин нежитлового приміщення по [ADDRESS]; припинити її право спільної часткової власності на нежитлове приміщення розташоване по [ADDRESS]; стягнути із відповідачів на її користь судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Від проведення судової будівельно-технічної експертизи відмовилась, пояснила, що проведення експертизи по справі не є необхідним, оскільки варіант розподілу, який вона запропонувала на схемі, який надала до матеріалів справи є єдиним можливим. Відповідачам підлягає виділенню в натурі 16,8 кв.м., які можливо виділити в натурі лише як зазначено на схемі, санвузол залишити в спільному користуванні. Проведення переобладнання вважає за недоцільним за відсутності у сторін грошових коштів. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином (а.с.54-55), причини неявки суду не відомі, заяви про відкладення слухання справи до суду не надходило. Суд вважає за можливе відповідно до ст. 169 ЦПК України, розглядати справу на підставі наявних матеріалів у відсутність відповідачів, та відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.02.2008 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.03.2008 року, позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить 7/9 часток, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по 1/9 частці нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с.5,6). Відповідно до інвентаризаційної справи № 9126 щодо приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] вбачається, що загальна площа вказаного приміщення магазину складає 74,8 кв.м., надано план на будівлю (а.с.7-8). Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має паво на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Отже, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Позивачка звернулась до суду з позовом про виділ нежитлового приміщення в натурі, оскільки вирішити дане питання в досудовому порядку з відповідачами не вдалося. 15.10.15. [PERSON] направляла лист, з проханням розділити спірне приміщення шляхом виділення часток магазину в натурі, на адресу [PERSON], [PERSON] (а.с.57-59), однак відповідачі лист не отримали, конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.60). Згідно зі ст. 133 ЦПК України визначено, що одним з способів забезпечення доказів є експертиза, яка відповідно до ст. 143 ЦПК України призначається судом для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що однією з вимог позивачки [PERSON] було призначення судової будівельно-технічної експертизи. Заявою від 21.01.16. позивачка вказала, що просить скасувати п. 2, що просила в позовній заяві, а саме: «призначить судову будівельну експертизу щодо можливих варіантів поділу приміщення в натурі», оскільки іншого варіанту, крім того, що вона запропонувала, немає (а.с.53). До справи позивачка надала схему порядку користування нежитловим приміщення по [ADDRESS] (а.с.18), в якій зазначила можливий варіант поділу спірного приміщення і на підставі якого просить суд виділити в натурі її частку у спільному майні та припинити її право спільної часткової власності. Суд вважає, що визначальним для обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, є встановлення технічної можливості виділення кожному із співвласників у володіння та користування частини спільного майна в натурі та його можливі варіанти розподілу. Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України судом неодноразово роз'яснювалось позивачу про наслідки не вчинення процесуальних дій з метою здійснення позивачкою її прав. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо можливості виділу в натурі частини нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому вирішити питання про виділ частки майна в натурі без висновку судової будівельно-технічної експертизи не вбачається за можливе. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивачкою не зазначено законних підстав та не доведено обставини на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому в задоволенні позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності слід відмовити. Крім того, оскільки в задоволенні позову відмовлено, вимоги позивача про стягнення понесених судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed