Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денис Олександровича про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення грошових коштів. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що 05.02.2009 року вона придбала у [PERSON] (Відповідач-1), яка діяла за довіреністю від імені [PERSON] (Відповідач-2) квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Моісеєнко Д.О. За вищевказаним договором нею, у присутності нотаріуса, були передані грошові кошти у розмірі 40470,00 грн. [PERSON] . Таким чином, вона стала власницею квартири [ADDRESS] , та здійснила реєстрацію права власності в Обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації». Проте, на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.10.2013 року було вилучено з її володіння та зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру за [PERSON] . Як вбачається з тексту вищезазначеного рішення та було встановлено судом, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2004 року належала квартира [ADDRESS] . Власником зазначеної квартири став [PERSON] на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.10.2008 року. Однак, [PERSON] став власником квартири за підробленим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.10.2008 року, що підтверджується листом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.08.2010 року та висновком експертизи щодо встановлення підроблення рішення суду. Як було встановлено в судовому засіданні, майно вибуло з власності [PERSON] проти її волі, злочинним шляхом та передано за договором купівлі-продажу їй. Таким чином, як було встановлено судовим рішенням від 09.10.2013 року, виданим Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська, квартира [ADDRESS] не належала на підставі права власності [PERSON] . Отже, останній не міг виступати продавцем за договором купівлі-продажу квартири від 05.02.2009 року, за яким нею була придбана зазначена квартира. Проте, на момент укладення договору з Відповідачем-2, вона цього не знала. Просить позовні вимоги задовольнити. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явились. Судом вживалися заходи щодо їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 05 лютого 2009 року [PERSON] придбала у [PERSON] (Відповідач-1), яка діяла за довіреністю від імені [PERSON] (Відповідач-2) квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісеєнко Д.О., зареєстровано в реєстрі за № 57 (а.с.12). За вищевказаним договором позивачем, у присутності нотаріуса, були передані грошові кошти у розмірі 40470,00 грн. [PERSON] . Таким чином, [PERSON] стала власницею квартири [ADDRESS] , та здійснила реєстрацію права власності в Обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.15). На підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 жовтня 2013 року було вилучено з володіння [PERSON] та зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру за [PERSON] . Як вбачається з тексту вищезазначеного рішення та було встановлено судом, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2004 року належала квартира [ADDRESS] . Власником зазначеної вище квартири став [PERSON] на підставі підробленого рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.10.2008 року, що підтверджується листом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.08.2010 року та висновком експертизи щодо встановлення підроблення рішення суду. Як було встановлено в судовому засіданні, майно вибуло з власності [PERSON] проти її волі, злочинним шляхом та передано за договором купівлі-продажу [PERSON] . Таким чином, як було встановлено судовим рішенням від 09.10.2013 року, виданим Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська, квартира [ADDRESS] не належала на підставі права власності [PERSON] . Отже, останній не міг виступати продавцем за договором купівлі-продажу квартири від 05.02.2009 року, за яким [PERSON] була придбана зазначена квартира. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Таким чином, в момент вчинення договору купівлі-продажу від 05.02.2009 року квартири [ADDRESS] , [PERSON] були порушені вимоги ст. 203 ЦК України, а саме: договір не був спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто, [PERSON] розумів, що не володіє на законних підставах зазначеною вище квартирою та приховуючи цей факт від [PERSON] та нотаріуса, свідомо відчужив квартиру злочинним шляхом позивачці. Тобто на підставі зазначеного договору [PERSON] не могла бути законною власницею спірної квартири. Крім того, відповідачі ввели в оману позивача щодо обставин, які мають суттєве значення, а саме відносно справжнього та законного власника квартири. Відповідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. З огляду на вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: approved