Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 313 з господарськими спорудами по вул. Гошівській у селі Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті її тітки [PERSON], яка померла 18.08.2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що 18.08.2015 року в с. Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області померла її тітка [PERSON], яка була рідною сестрою її батька, який помер ще до її смерті. Тітка була власницею будинку № 313 з господарськими спорудами по вулиці Гошівській в с. Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області. Двір рахувався колгоспним, але вона була єдиним членом цього колгоспного двору. Ще за життя, 05.06.2003 року у Великодідушицькій сільській раді Стрийського району Львівської області тітка склала заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті заповіла їй, своїй племінниці, належний їй житловий будинок, а також все своє майно. Тітці на момент смерті було 88 років. Останні роки вона часто хворіла, не могла сама пересуватись, тому останні три роки вона проживала разом з нею в с. Великі Дідушичі в її будинку. Листом № 1384/02-14 від 04.07.2017 року державний нотаріус повідомив її про те, що заведена спадкова справа за №475/2017, але у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, запропонувавши звернутись до суду. Тітка за життя не отримувала і не оформляла свідоцтво про право власності на свій будинок, в якому постійно проживала сама, так як сімї не мала, але згідно з записом в погосподарських книгах саме [PERSON] є власником будинку № 313 по вул. Гошівська в селі Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області. Крім того, вважає, що нею не пропущено шестимісячний термін для звернення із заявою про прийняття спадщини, так як на момент смерті вона постійно проживала разом із спадкодавцем. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить їх задовольнити. Представник відповідача Великодідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області сільський голова [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що батьком [PERSON] був [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СГ №262939 від 09.07.1971 року /а.с. 8/. Після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-СГ №487720 від 04.06.1992 року /а.с. 9/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ №058598 від 15.04.1997 року [PERSON] помер 12.04.1997 року /а.с. 10/. [PERSON] померла 18.08.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №401639 від 19.08.2015 року /а.с. 11/. Відповідно до заповіту від 05.06.2003 року [PERSON] заповіла все своє майно племінниці [PERSON] /а.с. 12/. Згідно із записами в погосподарських книгах села Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області, що зберігаються в справах виконавчого комітету Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, житловий будинок по вулиці Гошівська, 313 в с. Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області рахується за [PERSON], яка є власником будинку, станом на 30.06.1990 року, 15.04.1991 року, 18.08.2015 року двір рахується в групі колгоспних дворів, будинковолодіння на балансі сільської ради не стоїть (витяги з погосподарської книги №1903, №1904, №1905 від 12.10.2017 року) /а.с. 13, 14/. Згідно з довідкою №1906 від 12.10.2017 року, виданою виконкомом Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті, тобто до 18.08.2015 року, була зареєстрована та проживала [INFO] разом з племінницею [PERSON] без реєстрації /а.с. 14/. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 313 по вул. Гошівська в селі Великі Дідушичі від 13.10.2017 року загальна площа житлового будинку 46,0 кв.м, житлова 15,1 кв.м, допоміжна 30,9 кв.м, інвентаризаційна вартість 112692 грн. /а.с. 16-20/. Стрийська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті 18.08.2015 року [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок № 313 по вул. Гошівська в с. Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області /а.с.15/. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, визнаються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON], копією заповіту [PERSON] від 05.06.2003 року, витягами з погосподарської книги від 12.10.2017 року та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1268ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пункту 3.22 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Таким чином, наданими суду доказами достовірно підтверджується факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], яка померла 18.08.2015 року. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно зі ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. З огляду на те, що позивачка на час відкриття спадщини проживала разом з тіткою [PERSON], є її спадкоємцем за заповітом та після смерті спадкодавця фактично прийняла спадщину, не заявила про відмову від спадщини у встановлені ст.1270 ЦК України строки, відповідач не оспорює її право на спірний житловий будинок, позовні вимоги визнав, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за останньою права власності на житловий будинок № 313 по вул. Гошівській в с. Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті її тітки [PERSON], яка померла 18.08.2015 року. Судові витрати слід залишити за позивачкою на її вимогу.

Outcome: approved