Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на торгівельний павільйон, розташований на [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач, на умовах подальшого оформлення у встановленому законом порядку, передав їй, як фізичній особі - підприємцю спірне нерухоме майно, де вона займається підприємницькою діяльністю, за що вона передала відповідачу грошові кошти у розмірі 115 000,00 гривень, однак у зв'язку з ухиленням відповідача від обов'язкового нотаріального оформлення договору, вона в наявний час позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд, але оскільки вона вже десять років вільно, відкрито володіє зазначеним нерухомим майном, тому, відповідно до ст. 344 ЦК України за нею має бути визнано право власності на це майно за набувальною давністю. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заявлений позов визнав та не заперечував проти задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши позивачку та відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що відповідно до договору дарування від 07 липня 2004 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв від неї у дар об'єкт малої архітектурної форми - торговий кіоск, розташований на [ADDRESS] (а.с. 41). Рішенням Арцизької міської ради Одеської області № 430 -VІ від 06 грудня 2011 року ФОП [PERSON] надано дозвіл на розміщення малої архітектурної форми - торгівельного павільйону на строк три роки по [ADDRESS] (а.с. 4). На підставі зазначеного рішення встановлено особистий строковий сервітут на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] для розміщення малої архітектурної форми - торгівельного павільйону (а.с. 5-6). Таким чином, аналізуючи надані докази позивачкою, суд вважає, що вона є добросовісним набувачем зазначеного торгівельного павільйону, який вона купила у відповідача [PERSON], однак у зв'язку з ухиленням відповідача від обов'язкового нотаріального оформлення договору, вона в наявний час позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд. Ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. По наявній справі умови в порядку ст. 655 ЦК України по договору купівлі-продажу виконані обома сторонами, так як сторони виконали свої обов'язки, тобто позивачка заплатила відповідачеві обумовлену суму грошей, а відповідач, в свою чергу, передав їй у власність майно - вищезазначений торгівельний павільйон. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може з 1 січня 2011 року. Судом з достовірністю встановлено, що позивачка [PERSON] відкрито та безперервно володіє (користується) спірним нерухомим майном, з дня придбання займається у вищезазначеному торгівельному павільйоні підприємницькою діяльністю - здійснює роздрібну торгівлю. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved