Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з нею; стягнути судовий збір. В обгрунтування позову вказала, що з 18.03.2021 року перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, від якого мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з вересня 2019 року. Оскільки малолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, вважає за необхідне визначити місце проживання сина з нею. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 листопада 2020 року роз`єднано позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, виділено у самостійне провадження позовні вимоги про розірвання шлюбу, відкрито провадження за вимогами про визначення місця проживання дитини в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду за суттю. Позивачкою подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомляв, відзив не подано. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність представника. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому 18 березня 2015 року шлюбі, який заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.03.2021 року розірвано. Рішення набрало законної сили 23.04.2021 року. Позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.11.2016 року (арк. справи 36). З акту обстеження умов проживання від 30.12.2020 р. складеного Службою у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що житло розміщене на 4 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 2 кімнат, (гуртожиток). Санвузол, кухня спільного користування (газо-, водо-, електропостачання, центральне опалення). У кімнатах зроблено ремонт, в наявності меблі, побутова техніка, санітарно-побутові умови добрі. Створено умови для проживання, виховання дитини. Згідно висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради №7 від 06.01.2021р., в інтересах дитини, виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради - орган опіки та піклування Суворовського району м. Херсона вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матірю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. В судовому засіданні достовірно встановлено, що матір`ю створено належні умови для проживання та виховання дитини, вона має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в її інтересах, суд, дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`юКрім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 27 квітня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved