Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивачка звернулась до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою, у якій, згодом уточнивши свої вимоги, просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя її та [PERSON], померлого [INFO] року, [ADDRESS], та визнати за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири на підставі вимог статей 25,28 і 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, які були чинні на момент виникнення даних правовідносин, посилаючись на те, що 03 березня 2007 року вони з [PERSON] зареєстрували шлюб, на день смерті чоловіка позивачки, [INFO] року, йому на праві приватної власності належала вказана вище спірна квартира, що була придбана до реєстрації шлюбу, але в період спільного проживання, як стверджує позивачка у позові, ними за спільні кошти було проведено переобладнання та ремонт спірної квартири, внаслідок чого збільшилася її інвентаризаційна вартість. А тому позивачка вважає, що у неї є правові підстави для визнання за нею права власності на половинну частку цієї квартири. У судовому засіданні позивачка і її представник підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав, що вказані у позові. Крім того, позивачка додала, що після придбання квартири вона сама здійснювала ремонт приміщень та займалася облаштуванням квартири. Представник відповідача по довіреності [PERSON] і адвокат [PERSON] заперечували проти позовної заяви [PERSON], вказуючи, що квартира була придбана спадкодавцем за власні кошти і кошти, що давала його мати та все це мало місце до того часу, як він став мешкати спільно з позивачкою, ремонт в квартирі проводився за кошти спадкодавця [PERSON] Від представника Реєстраційної служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Суд, з'ясувавши позиції сторін і їх представників та третьої особи по справі, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8,154), на день смерті він був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS], що встановлено з побудинкової книги (а.с. 21-23). На день смерті з ним спільно була зареєстрована і проживала позивачка [PERSON], яка спадщину прийняла. Шлюб був зареєстрований 03 березня 2007 року, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб (а.с.7). За життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS], яка була придбана 16 квітня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] 16 квітня 2002 року, зареєстровано у реєстрі під № 1259. Згідно Витягу прав власності зазначена квартира зареєстрована в цілому на праві приватної власності за [PERSON] (а.с.9-10,167). Відповідно до вимог статей 213, 215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.25 КпШС України, згідно якої якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною власністю подружжя. Стаття 2 КпШС України передбачає, що цей Кодекс регулює особисті і майнові відносини, які виникають в сім'ї між подружжям. Але шлюб між позивачем і [PERSON] був укладений 07.03.2007 року, тобто після прийняття Сімейного Кодексу України. Як вбачається з Прикінцевих положень Сімейного Кодексу України з моменту набрання ним чинності з січня 2003 р. була припинена дія Кодексу про шлюб та сім'ю України. СК України поширюється на триваючі правовідносини, ті, які виникли до набрання ним чинності та існують на час початку його дії. Як передбачено ст.57 СК України, майно, набуте чоловіком до шлюбу, є його особистою приватною власністю. Згідно ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Підставою для цього є істотне збільшення вартості майна саме за рахунок вагомих затрат одного з подружжя чи їх обох під час шлюбу. Суд може відмовити у визнанні майна спільною сумісною власністю подружжя, якщо буде встановлено, що внесок другого з подружжя був незначним. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Але стосовно обставин, вказаних позивачем про проживання її та померлого [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання з цих підстав за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири вже було постановлене рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 26.10.2012р по справі №2023/2590/12, яке набрало законної сили ( а.с.84). Позивачкою в обгрунтування позову до суду була надана копія договору піднайму жилого приміщення, а саме 2 кімнат, розташованих у квартирі [ADDRESS], укладеного між нею і [PERSON] тільки 25.12.2003 року (а.с.24-25). Крім того, згідно копії побудинкової книги за вказаною вище адресою позивачка, ще під дошлюбним прізвище [PERSON], була зареєстрована у спірній квартирі 26.12.2003 року ( а.с. 21-23). На підтвердження проведення ремонтних робіт, позивачкою були надані копії договорів, чеків, квитанцій, схем по газифікації та довідок, що містять у собі відомості про замовлення [PERSON] проекту по газифікації та внесення плати за послуги Харківгазу позивачкою, про встановлений у квартирі водомір, купівлю газової печі (до якого приміщення та платник не вказані), про купівлю позивачкою та встановлення металевих конструкції(адреса приміщення не зазначена)(а.с. 155-165). Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивачки [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] сама здійснювала ремонтні роботи у спірній квартирі, деяке майно купувалося за спільні кошти її та [PERSON]. На момент купівлі квартири ремонту в ній не було. У підсумку викладеного вище, показання вказаних вище свідків з приводу обставин справи є суперечливими. Вони не володіють даними про фактичні шлюбні відносини спадкодавця з позивачкою, а також його з іншими жінками на той час, їх сумісне життя, ведення спільного господарства, придбання майна, перевезення особистих речей тощо, у їх показаннях відсутня конкретика, тому суд відноситься до них критично. Що стосується посилань позивача на суттєве збільшення вартості спірної квартири на теперішній час, суд виходить з наступного. Згідно Порядку визначення вартості відтворення чи заміщення земельних поліпшень будинків, будівель та споруд малоповерхового житлового будівництва, затвердженого Наказом Фонду Держмайна України та Державного комітету з питань житлово-комунального господарства №2929/227 від 23.12.2004р., вартість житлових будинків визначається на дату оцінки шляхом використання показників вартості, які встановлюються Держбудом України з 1.01.2003р. до дати оцінки шляхом застосування коефіцієнтів зміни вартості. Коефіцієнт зміни вартості, затверджений Держбудом України станом на 24.02.2012р. становив 4.0, тобто вартість нерухомого майна в Україні, в тому числі і спірної квартири, яка вказана у реєстрі БТІ ( а.с.9) у сумі 42871 грн., з часу придбання цієї квартири [PERSON] 16.04.2002р., зросла саме за рахунок збільшення коефіцієнтів зміни вартості нерухомого майна. Доказів, які б обгрунтовували обставини збільшення вартості квартири за рахунок вкладень самої позивача [PERSON] нею суду не надані. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.2,ч.3 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вказані вище норми законодавства, суперечливі показання свідків, надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що позивачкою [PERSON] не надано суду доказів в обгрунтування її вимог та відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed