Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] у листопаді 2015 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилалася на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Даний житловий будинок вона придбала у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 2005 року. Після укладення договору купівлі-продажу кватири та реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попередній власник квартири [PERSON] разом з іншими членами своєї сім'ї [PERSON] та [PERSON] виїхали з квартири, однак до цього часу не знялися з реєстраційного обліку. Таким чином, відповідачі з січня 2006 року у вказаній квартирі не проживають та протягом цього часу жодного разу туди не навідувалися. Зазначає, що реєстрація місця проживання відповідачів створює їй ряд перешкод та порушує її право власності. Зокрема, змушена платити більшу плату за комунальні послуги, оскільки нарахування проводиться відповідно до кількості зареєстрованих мешканців у квартирі. Вказані обставини суттєво впливають на її фінансове становище. У зв'язку із цим, просила позов задовольнити та визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Мандзюк В.Б. в судове засідання не з'явилися, незважаючи не те, що належним чином були повідомлені судом про місце та час розгляду справи. Від позивачки [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява в якій вона просила слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У разі відсутності відповідачів, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи через публікацію в пресі оголошення. Причину своєї неявки суду не повідомили. Згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 грудня 2005 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Половинською О.Б. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4-6). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім»ї та реєстрацію) КЖРЕП 11 від 16 листопада 2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований колишній власник вказаної квартири [PERSON] та члени його сім»ї [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із акту КЖРЕП -11 від 12 жовтня 2015 року, складеного в присутності сусідів, відповідачі з січня 2006 року по теперішній час у вказаній квартирі не проживають. (а.с.10). Відповідно до положень ст.ст.317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, зокрема те, що відповідачі не є власниками квартири, й відповідно безпідставно значаться там зареєстрованими, чим чинять позивачці перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні належним їй на праві власності майном, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved