Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради, третя особа: Запорізька районна державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на житловий будинок, вказавши на те, що [INFO] року померла її мати - [PERSON] Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Ще при житті, 22.11.2005 року мати склала заповіт, який був посвідчений Кушугумівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, яким все належне їй при житті майно, заповіла позивачці та її сестрі [PERSON] [PERSON] у строк та в порядку встановленому законодавством звернулась до Запорізької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] спадщину не приймала, оскільки на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем та не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Осіб, які б відповідно до закону мали право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Так, позивач зазначає, що прийняла спадщину, так як вступила в управління та володіння житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], що належав за життя її матері. Але, при зверненні до нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено у його видачі, та видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.07.2012р. вих.№1814/02-31, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві. Під час оформлення спадщини з'ясувалось, що на підставі Свідоцтва №652 про право власності на житловий будинок, виданого 29.03.1974р. виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради, за спадкодавицею оформлено право власності лише на ? частку житлового будинку [ADDRESS]. Друга ж половина будинку була оформлена за її чоловіком (батьком позивачки) - [PERSON] на підставі Свідоцтва №653 про право власності на житловий будинок, виданого 29.03.1974р. виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради. Батьки позивачки побудували спірний будинок у 1967 році, вселились та були прописані у ньому як члени родини з своїми дітьми - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] ще до оформлення свідоцтва про право власності на будинок покинув родину, у будинку не проживав та виписався. Навіть після того, як було видано свідоцтво про право власності на ? частку будинку на ім'я [PERSON], він про свої права на частку будинку ніколи не заявляв, у будинку не з'являвся, долею свого майна не цікавився. Позивачка зазначає, що правовстановлюючий документ [PERSON] був виданий лише на половину будинку, фактично вона ще до моменту юридичного оформлення права власності володіла і користувалась будинком одноосібно як його єдина власниця, та аж до своєї смерті. Весь цей час вона проживала та була зареєстрована у спірному будинку разом із членами своєї родини, що підтверджується Домовою книгою для прописки громадян та довідкою, виданою Кушугумською селищною радою 11.09.2012р. №1742. ? частка, що була оформлена за [PERSON], знаходилась в її безперервному користуванні та володінні Крім того, при оформленні позивачкою спадкових прав з'ясувалось, що прізвище спадкодавиці, зазначене в правовстановлюючому документі, не співпадає з її прізвищем, вказаним в паспорті громадянина України, свідоцтві про смерть та заповіті. А саме, в Свідоцтві №652 про право власності на житловий будинок, виданого 29.03.1974р. виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради, вказано прізвище [PERSON] - «[PERSON]», а в її паспорті громадянина України (серія [NUMBER], виданого 07.10.1999р. Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області ), свідоцтві про смерть (серії [NUMBER], виданому 13.08.2007р. Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області) та в заповіті (посвідченому 22.11.2005р. Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області), її прізвище - «[PERSON]». Позивачка зазначає, що в зв'язку з цими обставинами на теперішній час вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину державним нотаріусом Всі зазначені обставини і змусили позивачку [PERSON] звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, однак надала суду заяву в якій позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні. Представник відповідача - територіальна громада в особі Кушугумської сільської ради Запорізького району Запорізької області у судове засідання не з'явився. До суду надано належним чином оформлену заяву, з якої вбачається, що з позовною заявою згоден, проти її задоволення не заперечує та просить суд розглядати справу без його участі, на розсуд суду. Представник третьої особи - Запорізької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно, заперечень суду не представив. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст..197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 13.08.2007 року Кушугумівською селищною радою Запорізького району Запорізької області, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний запис № 92. 22.11.2005 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений Бережною Н.М. заступником голови виконавчого комітету Кушугумівської селищної ради Запорізького району Запорізької області, яким вона зробила наступне заповідальне розпорядження: все її майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те на що вона законом буде мати право, вона заповідає [PERSON] і [PERSON]. На підставі рішення виконкому Кушугумської селищної ради від 26.03.1974 р. № 6 [PERSON] видано свідоцтво № 652 про право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS], однак в свідоцтві помилково її прізвище зазначено як «[PERSON]». На підставі технічного паспорту складеним Бюро технічної інвентаризації станом на 08.08.2007 року 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON], однак в технічному паспорті помилково її прізвище зазначено як «[PERSON]». Факт належності саме [PERSON] Свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] № 652 від 29.03.1974 р., підтверджується знаходженням у позивача наступних документів: паспорт на громадянина України виданого на ім'я [PERSON]; ідентифікаційним номером виданого на ім'я [PERSON], довідкою № 1742 виданою Кушугумівською селищною радою Запорізького району Запорізької області, в якій зазначається, що за адресою [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] Судом встановлено, що у зв'язку з тим, що під час оформлення Свідоцтва про право власності на право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] № 652 від 29.03.1974 р. виконкомом Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області допущено помилку в прізвищі матері позивачки, на цей час позивачка позбавлена можливості звернутися до нотаріальної контори для оформлення своїх прав на спадщину, оскільки згідно з наданими позивачем до суду паспортом громадянина України [PERSON]; ідентифікаційним номером, виданого на ім'я [PERSON], прізвище [PERSON] правильним є «[PERSON]», а ні «[PERSON]», як зазначено в Свідоцтві. Відповідно до ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж ті, що перераховані в ч.1 ст.256 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Належність [PERSON] при житті 1/2 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] підтверджується технічним паспортом на будинок, складеним Бюро технічної інвентаризації станом на 08.08.2007 року. Відповідно до цього ж технічного паспорту інша 1/2 частина житлового будинку за адресою [ADDRESS] належала [PERSON] Однак, як вказує позивачка в позовній заяві [PERSON] з 1973 р. не проживає в зазначеному будинку та виписаний з нього, що підтверджується копією домової книги, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до довідки адресно-довідкового сектору виданої 23.01.2014 р. відомості про зняття з реєстрації зберігаються 6 років після чого знищуються, тому на теперішній час місце знаходження [PERSON] не відоме, про свої права на частку будинку ніколи не заявляв, у будинку не з'являвся, долею свого майна не цікавився. Як свідчить виписка із рішення засідання виконавчого комітету Кушугумської селищної ради від 26.03.1974р. №6, яка міститься в матеріалах справи, із заявою про визнання права власності та затвердження акту прийомки будинку до виконавчого комітету зверталась саме [PERSON]. І саме вона вказана в акті прийомки будинку від 23.02.1974 р. як забудовник. Відповідно до довідки №1742 від 11.09.2012 р. виданої Кушугумівською селищною радою Запорізького району Запорізької області померла [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] до дня смерті. На день смерті зареєстрована за вказаною адресою була одна. Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Одним із шляхів набуття права власності глава 24 ЦК України визначає набуття права власності на майно за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). В силу ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. На запит суду Запорізькою районною державною нотаріальною конторою надано спадкову справу № 618/2007, відкриту після смерті [PERSON], з матеріалів якої вбачається, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину за заповітом належним чином, інший спадкоємець [PERSON] до нотаріальної контори не зверталася, разом із спадкодавицею на час смерті прописана не була, тому є такою, що спадщину не прийняла. Всі викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, ніким не заперечуються. Суд не піддає сумніву достовірність документів, наданих позивачем як докази. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. На підставі викладеного,

Outcome: approved