Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з березня 2015 року по квітень 2017 року проживала з [PERSON] у цивільному шлюбі, однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. 20.04.2017 року її цивільний чоловік загинув. [INFO] від відносин з [PERSON] в неї народився син [PERSON] , запис про батька якого було вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2017 року було встановлено факт батьківства [PERSON] відносно їх сина [PERSON] та внесено відповідні зміни до актового запису про народження. На теперішній час їй необхідно встановити фак проживання з [PERSON] однією сім`єю без шлюбу та ведення з ним спільного господарства для реалізації особистих немайнових та майнових прав, зокрема, права на отримання соціальних виплат в зв`язку із загибеллю чоловіка під час виконання трудових обов`язків. Також з заявою про призначення страхової виплати звернулась мати загиблого [PERSON] , яка вважає, що проживало разом із сином на момент смерті, що не відповідає дійсності. В зв`язку з цим, позивачка просила встановити факт проживання в період з березня 2015 року по 20.04.2017 року її з [PERSON] однією сім`єю без шлюбу та ведення з ним спільного господарства; визнати за нею право на одержання одноразової допомоги члену сім`ї померлого [PERSON] відповідно до п.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; визнати право на одноразову допомогу особі, що перебувала на його утриманні, а також на його дитину [PERSON] , [INFO] , в сумі, що дорівнює 20 прожитковим мінімумам для працездатних осіб; визнати за нею право на одержання щомісячних страхових виплат як працездатної особи, яка перебувала на утриманні померлого, а також на дитину померлого в розмірі, передбаченому ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та просили задовольнити позовні вимоги щодо встановлення факту проживання позивачки з [PERSON] однією сім`єю без шлюбу та ведення з ним спільного господарства; а також визнання за нею права на одержання одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат. В частині права на одержання одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат на дитину позовні вимоги не підтримали, посилаючись на те, що останні було призначено відповідачем. Представник відповідача під час розгляду справи в суді проти позову заперечував, посилаючись на недоведеність позивачкою факту проживання однією сім`єю із [PERSON] та перебування на його утриманні, в зв`язку з чим відсутні підстави для призначення та виплати їй одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». В частині права на одержання одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат на дитину в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що відповідачем було призначено відповідні виплати на дитину та спір в цій частині відсутній. Третя особа - [PERSON] , під час розгляду справи в суді також заперечувала проти позову в частині заявлених позивачкою вимог про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім`єю без шлюбу та ведення з ним спільного господарства; а також визнання за нею права на одержання одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат. В обгрунтування заперечень посилалась на те, що її син [PERSON] за життя був зареєстрований за іншою адресою ніж позивачка, постійно з нею не проживав, спільного господарства та бюджету не мав. На день смерті мешкав разом із батьками, які займались його похованням. В призначене на 23.01.2020 року судове засідання третя особа не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача та третьої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.ч.1,7 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання нещасного випадку) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Відповідно до ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; 3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку. Частиною 6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживають два її малолітні сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2017 року у цивільній справі №195/1271/17, яке набрало законної сили, було встановлено факт батьківства [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] (а.с.11-13). На підставі вказаного рішення було внесено відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] та видано нове свідоцтво про народження (а.с.7). Також судом встановлено, що [PERSON] був учнем ДПТНЗ «Марганецький професійний ліцей» та проходив виробничу практику в ТОВ «Украгрохім», під час якої загинув 20.04.2017 року внаслідок нещасного випадку на виробництві, про що складено та затверджено відповідний акт форми Н-5 від 29.06.2017 року (а.с.136,164-168). Після смерті [PERSON] до Марганецького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з заявами про призначення страхових виплат звернулась позивачка [PERSON] та мати померлого [PERSON] - [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] відповідачем було призначено та здійснюються виплати на дитину [PERSON] , [INFO] , одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат відповідно до ст.ст.41,42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.54,157). Вказаний факт під час розгляду справи визнала позивачка та її представник, вказавши, що позовні вимоги в цій частині вони не підтримують. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права на отримання на дитину одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат, за відсутністю між сторонами спору в цій частині. В іншій частині позовних вимог суд враховує наступне. Відповідно до ч.ч.2,3,4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99, визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що разом із загиблим [PERSON] проживали у цивільному шлюбі, однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет в період часу з березня 2015 року по 20.04.2017 року, за адресою: [ADDRESS] . Від спільного проживання з [PERSON] вона народила сина [PERSON] [INFO] . На підтвердження вказаних вимог позивачкою було надано акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02.05.2018 року та від 22.02.2019 року, а також довідки про склад сім`ї, згідно яких за адресою: [ADDRESS] , значаться зареєстрованими позивачка та двоє її малолітніх синів, а також мати [PERSON] , стосовно якої зроблено відмітку, що вона зареєстрована але не проживає (а.с.9,10,112,113). В додатковій інформації в розділі VІІІ актів зазначено, що за вказаною адресою з 04.03.2015 року по 20.04.2017 року без реєстрації проживав [PERSON] , що є цивільним чоловіком [PERSON] та які вели спільне господарство. Поряд з цим, з довідки від 01.12.2017 року виданій [PERSON] в складі її сім`ї до 01.05.2017 року зазначено сина [PERSON] та мати [PERSON] , що зареєстрована але не проживає (а.с.29). Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 11.03.2011 року по 02.11.2015 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 02.11.2015 року по 25.04.2017 року за адресою: [ADDRESS] , знятий з реєстрації в зв`язку зі смертю (а.с.132,133). Допитана під час розгляду справи свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] . Підтверджує, що остання разом з [PERSON] з весни 2015 року по день смерті останнього проживали разом у цивільному шлюбі за адресою: [ADDRESS] . Бачила як вони разом ходили з дому та повертались до дому, ходили до магазину. [PERSON] працював по домогосподарству, разом утримували домашніх тварин (коз, кур, гусей). Свідок [PERSON] під час допиту пояснила, що є сусідкою [PERSON] [PERSON] останні два роки проживав разом із позивачкою в цивільному шлюбі. Хазяйнував на городі, копав картоплю, косив траву, міняв кришу на кухні. Вони держали качок, курей та кіз. Разом ходили до магазину. Кожного дня не бачила, оскільки за ними не слідкувала. Також разом із [PERSON] мешкала її бабуся. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та за життя [PERSON] в період з березня 2015 року по 20.04.2017 року були зареєстровані за різними адресами. Як зазначила під час розгляду справи третя особа - [PERSON] та було визнано позивачкою, після смерті [PERSON] його похованням займались його батьки. Також позивачкою не заперечувалось, що [PERSON] навчався в м.Марганець на денній формі навчання. Суд критично ставиться до наданих позивачкою актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02.05.2018 року та від 22.02.2019 року, оскільки останні складені задовго після смерті [PERSON] та фактично грунтуються на словах [PERSON] Покази свідків [PERSON] та [PERSON] фактично свідчать про те, що останні в період з весни 2015 року по день смерті [PERSON] періодично бачили останнього в домоволодінні за місцем мешкання [PERSON] разом із останньою, що [PERSON] допомагав їй із господарством. Проте, вказані покази свідків не підтверджують беззаперечно той факт, що [PERSON] та [PERSON] постійно мешкали разом; мали спільний бюджет та витрачали спільні кошти на придбання майна для спільного користування, на утримання житла, його ремонт та інш.; мали спільні права та обов`язки, тобто, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. При цьому, судом встановлено, що в період з березня 2015 року по 20.04.2017 року [PERSON] навчався, в ТОВ «УКРАГРОХІМ» проходив виробничу практику, за час проходження якої грошові кошти йому не нараховувались, що підтверджується відповідною довідкою від 23.04.2019 року ТОВ «УКРАГРОХІМ» (а.с.136). Будь-яких доказів, що [PERSON] в цей період мав доходи, за рахунок яких надавалась допомога позивачці та які були основним і постійним джерелом засобів до існування останньої, позивачкою у відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суду не представлено. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що представлені позивачкою докази не є достатніми для визнання факту проживання її та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без шлюбу, ведення спільного господарства та перебування на утриманні останнього. Також суд враховує, що до 25.08.2015 року (дня набрання законної сили рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2015 року у справі №195/1025/15-ц) позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що взагалі виключає можливість встановлення факту проживання з [PERSON] в цей період однією сім`єю без шлюбу. Крім того, суд враховує, що третя особа у справі - [PERSON] , що є матір`ю померлого [PERSON] , також звернулась до органів Фонду соціального страхування, з приводу призначення їй одноразової допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», посилаючись на те, що на момент смерті [PERSON] проживав разом із нею та допомагав її утримувати. Під час розгляду справи [PERSON] заперечувала проти позову та права [PERSON] на отримання страхових виплат після смерті [PERSON] . В зв`язку з чим, суд вважає, що за вказаних обставин, [PERSON] підлягала залученню до участі у справі в якості співвідповідача. Під час розгляду справи, суд звертав на ці обставини та з`ясовував у сторони позивача думку щодо залучення [PERSON] до участі у справі в якості співвідповідача, а також роз`яснював положення ст.51 ЦПК України та наслідки пред`явлення позову до неналежного відповідача, або не до всіх належних відповідачів. Проте, позивачка та її представник відповідних клопотань не заявляли, а суд за власної ініціативи позбавлений процесуальної можливості замінювати відповідачів або залучати співвідповідачів. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх недоведеністю належними та достатніми доказами, а також пред`явлення цих вимог не до всіх належних відповідачів. У відповідності до ст.141 ЦПК України та в звязку із відмовою в позові в повному обсязі, поенсені позивачкою судові витрати по справі слід покласти на останню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed