Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позов мотивувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований в будинку, однак не проживає там з квітня 2007 року, оскільки переїхав до дружини. Відповідач довідки про заробіток позивачці не дає, що унеможливлює оформлення субсидії. Позивачка в судове засідання не з'явилась, в позовній заяві просила про розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував. Просив у його задоволенні відмовити, оскільки позивачка [PERSON] не є єдиним власником будинку, на підтвердження чого надав суду ухвалу Верховного суду України від 23 жовтня 2006 року. Іншого житла де міг би відповідач зареєструватись не має. А тому просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном. Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 22 січня 1989 року, будинок [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON] (а.с.2). Відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Хриплинської сільської ради про склад сім'ї (а.с.4) та довідкою Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, яка була витребувана на запит суду в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України (а.с.12). Позивачка вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Твердження позивачки про те що будинок [ADDRESS] належить тільки їй на праві особистої власності є помилковим, що підтверджується ухвалами Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2006 року та Верховного суду України від 23 жовтня 2006 року (а.с.23,24). Разом з тим, інформаційними довідками з державного реєстру речових прав від 13 травня 2016 року не підтверджено право власності позивачки на даний будинок За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed