Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 вересня 2008 року вона позичила відповідачу грошові кошти у сумі 10 000 доларів США. У зазначений в розписці термін, [PERSON] грошей не повернув та ухилився від виконання свого зобов'язання. Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2010 року стягнуто з [PERSON] на її користь 79 870,49 грн.боргу, а також 798,70 грн. сплаченого судового збору та 120грн. сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Зазначене рішення переглядалось в апеляційному та касаційному порядку. Рішення набрало законної сили. 11 квітня 2011року видано виконавчий лист № 2-329 про стягнення з боржника [PERSON] боргу на користь [PERSON] у сумі 80789,19 грн. Зазначений виконавчий лист неодноразово надавався для примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби Болехівського міського управляння юстиції в Івано-Франківській області, але його виконання не було здійснено. Тому просить стягнути з відповідача 51 588,59 грн. індексу інфляцій за час прострочення сплати боргу та 16 010,61 грн. процентів у розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми, а всього сума боргу становить - 67 599,20 грн. Судові витрати по справі покласти на відповідача. Під час розгляду справи 02 червня 2016 року позивачка збільшила позовні вимоги, просить стягнути з відповідача індекс інфляцій за весь час прострочення боргу у сумі 83437,60грн. та 16 470,88 грн. трьох відсотків річних від простроченої суми, а всього - 99908,48 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подавши до суду заперечення проти позову, вказавши, що рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 10.12.2010року стягнуто з нього на користь позивача 78861,00 грн. боргу, що станом на 31.08.2010 року за офіційним курсом гривні до долара США (100 дол.США - 788.6100 грн.) становило 10 000 дол. США. Позовні вимоги позивача про стягнення 83 437,60 грн. індексу інфляції за час прострочення сплати боргу задоволенню не підлягають - оскільки договір укладався в іноземній валюті на яку індекс інфляції не нараховується. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних за невиконання грошових зобов'язань просив застосувати ст.257 ЦК України, оскільки позивачем подано позовну заяву із пропущенням 3-річних строків позовної давності, про що подано відповідну заяву. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в позові з підстав зазначених у запереченні на позовну заяву. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку в задоволені позову відмовити. Так, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В судовому засіданні оглянуто матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, з якої вбачається, що 25 вересня 2008року [PERSON] позичила [PERSON] 10000 доларів США. Про отримання зазначеної суми [PERSON] написав вла\-сноручно розписку в якій зобов'язувався повернути дану суму. Проте у зазначений у розписці термін гроші відповідач не повернув. 03 вересня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Рішенням Болехівського міського суду від 10 грудня 2010року, яке набрало законної сили 27 вересня 2011 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики від 25.09.2008року та проценти за користування коштами на загальну суму 78861,00грн грн. З метою звернення вищезазначеного рішення суду до виконання, 11 квітня 2011 року судом видано виконавчий лист, який в подальшому [PERSON] був пред»явлений до органів державної виконавчої служби. Постановами державного виконавця ВДВС Болехівського міського управління юстиції неодноразово 25.04.2011року, 02.01.2013р., 08.09.2014р. відкривалися виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-329, виданого 11.04.2011року Болехівським міським судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 80789,19грн. на підставі заяви про прийняття виконавчого документа. Однак, головним державним виконавцем ВДВС Болехівського МУЮ виносилися (10 грудня 2012року, 30 січня 2014р., 30.09.2015р.) постанови про повернення [PERSON] виконавчого документа за №2-329 від 11.04.2011р. про стягнення з [PERSON] боргу - без виконання, оскільки, майна боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не було виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідач [PERSON] 08.02.2012р. та 27.02.2012р. пересилав кошти (по 100грн.) позивачці на виконання рішення суду, однак остання відмовилася приймати направлені кошти, про що Центром поштового зв'язку №2 було зазначено в повідомленні від 07.03.2012 року. 28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася з заявою про прийняття в/л за № 2-239 від 11.04.2011р. про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 80798,19грн. та виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. З постанови про звернення стягнення від 21.01.2016року на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника вбачається, що в ході проведення виконавчих дій встановлено, що [PERSON] одержує компенсаційні виплати по догляду за престарілою особою, яка досягла 80 річного віку. Головним державним виконавцем звернуто стягнення на компенсаційні виплати [PERSON] (в розмірі 20%), які він отримує в управлінні праці та соціального захисту населення Болехівського міськвиконкому. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначалось вище, рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 10.12.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача борг за договором позики. Оскільки відповідач не виконував судового рішення, 11.04.2016року позивачем подано до суду позовну заяву про стягнення з відповідача інфляції та 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно п. 3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, та п.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд бере до уваги той факт, що відповідач [PERSON] 08.02.2012р. та 27.02.2012р. пересилав кошти (по 100 грн.) позивачці на виконання рішення суду, однак остання відмовилася приймати дані кошти. Та приходить до висновку, що відповідачем останній платіж здійснено 27 лютого 2012 року, а отже, відповідно до ст. 257 ЦК України строк позовної давності для позивача закінчився в лютому 2015 року. Враховуючи те, що дію, яка свідчить про визнання відповідачем боргу вчинено останнім після спливу трирічного строку, а не в його межах, позивачем пропущено встановлений законом строк позовної давності, поважних причин пропуску строку суду не зазначив, не звертався з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності. Отже, позовні вимоги про стягнення 3% річних за невиконання грошових зобов'язань було подано з пропущенням строків позовної давності встановлених в три роки (ст.257 ЦК України), а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Стосовно позовних вимог про стягнення індексу інфляції, суд звертає увагу на наступне. П.14 положень Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суд у мотивувальній частині рішення наводить розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. При задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у грошовій одиниці України. Згідно з нормами Закону України від 03 липня 1991року «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). В спірних правовідносинах кошти видавалися в іноземній, а не національній валюті, а, відтак, правові підстави для стягнення індексу інфляції відсутні. На підставі вище викладеного позовні вимоги позивача про стягнення 51588,59 грн. індексу інфляції за час прострочення сплати боргу задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов є необґрунтованим, та таким, що не підлягає до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимогст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.256-257, 625 ЦК України,

Outcome: dismissed