overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 09 лютого 1996 року в Шульганівській сільській раді Чортківського району у Тернопільській області, актовий запис №2. Від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем спільне життя не склалося, постійно виникали сварки, непорозуміння, відповідач зловживає спиртними напоями, подружніх стосунків не підтримують близько двох років, спільного господарства не ведуть, тому звернулася до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала письмову заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, миритися не бажає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та Герасимів (дошлюбне прізвище Сидор) Неталія [PERSON] уклали шлюб 09 лютого 1996 року в Шульганівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №2. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами виникали сварки, непорозуміння, суперечки, відповідач зловживає спиртними напоями, подружніх відносин не підтримують два роки. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 10 вересня 1996 року в Заболотівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №04. Від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, відповідач зловживав спиртними напоями і на цьому грунті влаштовував скандали. За час спільного подружнього життя належної сімї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. Спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують два роки, разом не проживають, а тому фактично їх сімя розпалася. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши сторони та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] (дошлюбне прізвище Мельничук) [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 вересня 1996 року в Заболотівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №04. Від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами виникали суперечки, сварки, разом не проживають два роки, подружніх відносин не підтримують, миритися не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 16 жовтня 1995 року в с. Росохач Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №12. З відповідачем спільне життя не склалося, постійно виникали сварки, непорозуміння, подружніх стосунків не підтримують близько пять років, спільного господарства не ведуть, тому звернулася до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, миритися не бажає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та Жара (дошлюбне прізвище Безпалько) [PERSON] уклали шлюб 16 жовтня 1995 року в с. Росохач Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №12. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами виникали непорозуміння, суперечки, подружніх відносин не підтримують пять років, спільного господарства не ведуть. Фактично сімя розпалась, існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 27 серпня 2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №158. Від даного шлюбу дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, за час спільного подружнього життя належної сімї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. Спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують два роки, а тому фактично їх сімя розпалася. Позивачка [PERSON] в судове засідання подала заяву, в якій просить справу розглядати без неї, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав письмову заяву, просить справу розглядати без нього, позовні вимоги викладені в позовній заяві визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] (дошлюбне прізвище Андрейчук) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 серпня 2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №158. Від даного шлюбу дітей не мають. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами виникали суперечки, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, миритися не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 06.11.1987 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Протягом 13 років позивачка працює за кордоном. Проте, щороку приїжджає до дому. Під час приїздів на Україну кожна зустріч між сторонами закінчується непорозуміннями та сварками, тому позивачка вважає, що вони з чоловіком як подружжя і разом проживати не можуть, оскільки подальші їх відносини є безперспективними, і носять формальний характер, тому наполягала на розірвання шлюбу. Неповнолітнього сина після розірвання шлюбу просила залишити проживати з нею. Відповідач [PERSON] заперечив щодо розірвання шлюбу та просив в позові відмовити, оскільки вони з дружиною перебувають в доброзичливих відносинах. Вислухавши представника позивача, відповідача, неповнолітнього [PERSON] дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 6 листопада 1987 року в смт Гусятин, Тернопільської області, актовий запис №41. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає і з матірю і батьком. Судом встановлено, що за час спільного проживання подружні відносини між сторонами стали неприязними, втрата взаєморозуміння і поваги призвели до того, що вже останніх тринадцять років сторони не проживають разом. Сторонам надавався час для примирення, якого не наступило. При оцінюванні можливості проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків з урахуванням положень ст. 160 СК України було встановлено наступне. На даний час неповнолітній [PERSON] проживає з батьком, а коли виїжджає до Іспанії, то проживає з матірю. Під час зясування в судовому засіданні думки неповнолітнього [PERSON] встановлено, що дитина хоче залишитися проживати з матірю після розлучення своїх батьків. На підставі п.18 Постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким з батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою. Виходячи з вище наведеного суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити їхнім інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу слід задовольнити та після розірвання шлюбу неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] залишити проживати з матірю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 22.11.1990 року. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина та неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. До суду про розірвання шлюбу звернулася з тих причин, що відповідач безпричинно скандалить, ображає її та дочку нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, тривалий час зустрічається з іншою жінкою, заявляє, що має намір укласти шлюб з нею, не займається утриманням та вихованням дочки. Вважає, що такий шлюб є не на користь ні їй ні відповідачу, негативно впливає на виховання дитини. Тому, наполягає на розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] заперечив щодо розірвання шлюбу та просив в позові відмовити, оскільки він з дружиною хоче проживати дальше разом однією сімєю. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 22 листопада 1990 року у відділі ЗАГС м. Чорткова, Тернопільської області, актовий запис №264. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина та неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з матірю. Судом встановлено, що за час спільного проживання подружні відносини між сторонами стали неприязними, втрата взаєморозуміння і поваги призвели до того, що сторони разом як подружжя не проживають. Сторонам надавався час для примирення, якого не наступило. При оцінюванні можливості проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків з урахуванням положень ст. 160 СК України було встановлено наступне. На даний час та неповнолітня [PERSON], [INFO] проживає з матірю. На підставі п.18 Постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким з батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Виходячи з вище наведеного суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити їхнім інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу слід задовольнити Однак, після розірвання шлюбу неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO] залишити проживати з матірю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 02 листопада 2007 року в Свидівській сільській раді Чортківського району в Тернопільській області, актовий запис №3. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, постійні сварки та суперечки. За час спільного подружнього життя належної сімї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. Спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують з червня місяця, разом не проживають, а тому фактично їх сімя розпалася. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] (дошлюбне прізвище Дулеба) [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 02 листопада 2007 року в Свидівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №3. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами виникали суперечки, разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, миритися не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. У відповідності з вимогами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь [PERSON] 551 гривню 20 копійок судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 04 серпня 1990 року в Чортківському міськрайонному відділі Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №164. Від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, постійні сварки та суперечки. За час спільного подружнього життя належної сім'ї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. Спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, а тому фактично їх сім'я розпалася. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, заперечує на розірванні шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04 серпня 1990 року в Чортківському міськрайонному відділі Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №164. Від даного шлюбу мають двоє повнолітніх. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами виникали суперечки, непорозуміння, подружніх відносин не підтримують, миритися не бажають. Сторонам надавався час для примирення, якого не наступило. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved