Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що від спільного проживання із відповідачем у них народилося двоє дітей : [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року. Створити міцної сім»ї їм не вдалося, тому вони припинили фактичні шлюбні відносини і стали проживати окремо, на даний час вирішується питання про розірвання шлюбу. На даний їй важко самій утримувати двох неповнолітніх дітей, оскільки постійного місця праці та регулярного заробітку в неї немає, а діти ростуть та потребують багато додаткових витрат: покращеного харчування, забезпечення речами першої необхідності, витрат на школу, що є необхідним для забезпечення нормального рівня життя дітей, а відповідач є молодого віку, працездатний, здоровий і хоча постійного місця праці та регулярного заробітку не має, проте має змогу матеріально забезпечувати дітей. У зв»язку із вказаними обставинами просить призначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1200 грн. на кожну, до досягнення ними повноліття. У судове засідання позивачка не з»явилася, подала суду письмову заяву в якій розгляд справи просить розглянути у її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд до відома не поклав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню виходячи із наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у сторін по справі є двоє спільних дітей [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року. На час розгляду судом даного позову шлюб між сторонами не розірвано, однак подружні стосунки вони не підтримують, позивачка із дітьми проживає окремо від відповідача і діти знаходяться на її утриманні. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ( ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року № 789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із того, що неповнолітні діти сторін проживають окремо від батька і перебувають на утриманні матері. Беручи до уваги, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, інших неповнолітніх чи недієздатних осіб на утриманні в нього не має, то може сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, що просить позивачка. На підставі наведеного та ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved