Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачка [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно і до закінчення нею навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут», починаючи з 2013 року та до 30.06.2016 року, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка є донькою відповідача, який після розірвання шлюбу з її матір'ю - [PERSON] почав проживати окремо від сім'ї та перестав надавати кошти на їх утримання, оскільки вона самостійного заробітку немає, а мати має незначну суму доходу, при цьому вона має захворювання та перебуває на постійному медичному нагляді, просить стягнути аліменти з її батька, який офіційно працевлаштований та має регулярний заробіток. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак направила до суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву, відповідно до якої просив суд розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак направила до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечувала, просила суд розглянути справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло ження відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конститу ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма тір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що від шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. (а.с. 2) 31.08.2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 4,6) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2000 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей - доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.03.2000 року і до досягнення ними повноліття. (а.с. 5) Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За даними довідки від 12.11.2014 року № 974, виданої деканом Жученко О.А., [PERSON] є студенткою групи ЛЕ-21 інженерно-хімічного факультету НТУУ «КПІ» денної форми навчання і закінчує університет 30.06.2016 року. (а.с. 9) Згідно положення статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. Позивач повинен надати суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку із ухиленням останнього від їхньої сплати. Вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів) з особистих мотивів. Не можна відмовитися від права на одержання аліментів, однак його можна не здійснювати. В цьому полягає право розпорядницької ініціативи сторін у відносинах з утримання. Припускається, що особа, добровільно беручи на себе повністю тягар з утримання дитини, передбачає пов'язані з цим складнощі й готова їх долати самостійно. Тому, якщо особа за власним бажанням не здійснювала право на одержання аліментів, а відповідач не створював до цього перешкод, аліменти за минулий час не можуть бути стягнені. Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial