Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, вилучення майна з чужого незаконного володіння та його розподіл між власниками в натурі, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.07.1994 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 9. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.12.2012 року шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання у шлюбі народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Під час спільного проживання у шлюбі із відповідачем за спільні кошти придбали автомобілі: TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] та MERCEDES-BENZ, 108D, вантажний, 1998 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER]. Проте, без згоди позивачки, [PERSON] 21.11.2012 року продав належні їм на праві спільної сумісної власності автомобілі своєму брату - [PERSON] Таким чином, дані автомобілі мають бути вилучено із чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] і повернуто у власність позивачки та Відповідача [PERSON] та розділено між власниками в рівних частинах. Позивачка просить визнати недійсним продаж автомобіля у формі довідки-рахунку від 21.11.2012р. №811597, відповідно до якого [PERSON] продав, а ПП»МПП Вибір» в особі [PERSON] купив автомобіль марки TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER]; визнати недійсним продаж автомобіля у формі довідки-рахунку від 21.11.2012р. № 811598, відповідно до якого [PERSON] продав, а ПП «МПП Вибір» в особі [PERSON] купив автомобіль MERCEDES-BENZ, 108D, вантажний, 1998 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER]; зобов'язати [PERSON] повернути у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] автомобіль TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] та MERCEDES-BENZ, 108D, вантажний, 1998 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER]; скасувати відомості про реєстрацію даних транспортних засобів; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль MERCEDES-BENZ, 108D, вантажний, 1998 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію від вартості майна, що перевищує частку в спільній сумісній власності подружжя в сумі 41667 грн. Протягом розгляду справи по суті позивачка уточнювала позовні вимоги, останньою та остаточною заявою просила суд визнати недійсним продаж автомобіля у формі довідки-рахунку від 21.11.2012р. №811597, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив автомобіль марки TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER]; визнати недійсним продаж автомобіля у формі довідки-рахунку від 21.11.2012р. № 811598, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив автомобіль марки MERCEDES-BENZ, 108D, вантажний, 1998 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER]; зобов'язати [PERSON] повернути у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] автомобіль TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] та автомобіль MERCEDES-BENZ, 108D, вантажний, 1998 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER]; скасувати відомості про реєстрацію транспортних засобів TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] та автомобіль MERCEDES-BENZ, 108D, вантажний, 1998 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER] на ім'я [PERSON], здійснену УДАІ УМВС України в Черкаській області; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль MERCEDES-BENZ, 108D, вантажний, 1998 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію від вартості майна, що перевищує частку в спільній сумісній власності подружжя в сумі 41667 грн. Позивачка в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши суду, що відповідач [PERSON] достовірно знаючи, що спірні автомобілі являються спільною сумісною власністю подружжя, умисно продав їх своєму братові [PERSON], при цьому порушивши вимоги ч. 3 ст. 65 СК України, оскільки не мав права продавати транспортні засоби без її письмової згоди, як співвласника. Крім того, пояснила, що на її вихованні та утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей і сім'я потребує користування автомобілем для забезпечення нормальних життєвих умов, організації навчання та дозвілля дітей. Зауважила, що вона має посвідчення на право керування транспортними засобами та в домоволодінні, де вона постійно проживає, є гараж. Вважає необхідним просити суд передати один із спірних автомобілів, а саме ТОУОТА TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER], у її власність із зобов'язанням компенсувати [PERSON] вартість належної йому ? частини автомобіля. Адвокат позивачки наполягав на застосуванні наслідків недійсності правочину при укладанні договорів купівлі- продажу від 21.11.2012 року. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечували. Представник відповідача суду пояснив, що 22.11.2012 року автомобілі TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] та автомобіль MERCEDES-BENZ, 108D, вантажний, 1998 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER] вибули з володіння [PERSON] не на підставі договору купівлі-продажу, як стверджує позивачка, а є предметом комісійної торгівлі, тобто укладено договори комісії. Оскільки позивачка не ставить вимогу про відшкодування вартості автомобіля, просив суд у задоволенні позову відмовити. [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.07.1994 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 9. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.12.2012 року шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання у шлюбі народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] За час проживання у шлюбі сторонами набуто майно, а саме: автомобілі TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] та MERCEDES-BENZ, 108D, вантажний, 1998 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку і доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд доходить до висновку, що перелічене вище майно є об»єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 60, 63, 66 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном. Згідно з ст. 357, 358, 372 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників, або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання майна; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. 21.11.2012 року на підставі довідки-рахунку № 811597 ПП «МПП Вибір» автомобіль TOYOTA PRADO, [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] знято з реєстрації та зареєстровано його на ім.»я відповідача [PERSON] На підставі довідки-рахунку № 811598 від 21.11.2012 року ПП «МПП Вибір» автомобіль MERCEDES-BENZ, 108D, вантажний, 1998 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER] також знято з реєстрації та зареєстровано його на ім.»я відповідача [PERSON] Статтею 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В разі, якщо особа вважає, що її права порушено, способами захисту її прав та інтересів, за нормами Цивільного Кодексу України, можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та ін. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» регламентовано, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Стаття 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлено ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Крім того законодавством передбачено відповідний порядок реєстрації транспортних засобів. Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, який регламентує державну реєстрацію транспортних засобі, визначено, що довідка - рахунок є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Укладення договору купівлі - продажу автомобіля не передбачає обов'язкового його нотаріального посвідчення та не передбачає письмової згоди подружжя, а томі відсутність такої згоди не може буди підставою для скасування угоди. Позивач вказує, що відповідач [PERSON], фактично оформив договори купівлі-продажу автомобілів у формі довідок - рахунків. Але, торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації здійснюється відповідно до Порядку роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1200 від 11.11.2009 року. Даний Порядок передбачає передачу фізичним особам транспортних засобів у вигляді легкового автомобіля чи мотоцикла підприємству, що здійснює комісійну торгівлю та видачу цим підприємством довідок - рахунків під час реалізації таких транспортних засобів. Доводи позивачки, що довідка - рахунок є договором купівлі - продажу, який було укладено між [PERSON] та ПП «МПП Вибір» суд оцінює критично, оскільки вони не обґрунтовані жодними нормами закону, який регулює саме цю правову сферу. Довідка - рахунок № 811597 21.11.2012 року та довідка - рахунок № 811598 від 21.11.2012 року лише підтверджують вартість автомобілів, але їх не можна вважати договорами купівлі - продажу, які були укладені між [PERSON] та ПП «МПП Вибір», оскільки фізична особа, яка передає транспортні засоби підприємству, що здійснює комісійну торгівлю, укладає з цим підприємством договір комісії, який за своєю природою не є договором про відчуження майна, оскільки предметом такого договору є правовідносини з надання послуг, а підприємство, що здійснює комісійну торгівлю, укладає договір купівлі - продажу переданого транспортного засобу з покупцем. Враховуючи викладене, суд вважає що вимога позивачки в частині зобов'язання [PERSON] повернути у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] спірні автомобілі є безпідставною. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина 1 статті 216 ЦК України) застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки спірні автомобілі вибули з власності [PERSON], тому суд не може повернути вказане майно позивачу, а позивач не ставить перед судом вимогу про відшкодування частини вартості автомобілів, суд не знаходить підстав для задоволення позову взагалі. Частинами 1, 4 статті 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Outcome: approved