Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом про визнання права власності автомобіль на зняття з нього обмежень. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що 28 серпня 2015 року вона придбала автомобіль Land Rover Range Rover, номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , що підтверджено довідкою-рахунком серії [NUMBER] , виданої товариством «Авто-Місто», але з незалежних від неї причин вона не змогла здійснити реєстрацію зазначеного транспортного засобу. У вересні 2019 року позивачка звернулась до сервісного центру для здійснення перереєстрації транспортного засобу, але їй було відмовлено та вказано, що на транспортний засіб накладено орієнтування з приміткою «без власника з обліку не знімати», ініціатори Територіальний сервісний центр №1242 РСЦ МВС в Дніпропетровській області та ГУМВС України в Дніпропетровській області. Позивачка вважає, що її право власності на автомобіль порушено та просить суд визнати право власності на нього, а також зняти обмеження у вигляді орієнтування на цей транспортний засіб. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 17.06.2020 року справа прийнята до свого провадження суддею Колдіною О.О. Призначено підготовче судове засідання, надано строк відповідачам для надання відзиву, а третім особам для надання пояснення. Представником відповідача Головного сервісного центру МВС подано до матеріалів справи відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки Головний сервісний центр МВС не є належним відповідачем у даному спорі, зазначає про відсутність повноважень щодо перереєстрації транспортного засобу та внесення до Єдиного державного реєстру МВС інформації про накладання або зняття обмежень щодо транспортних засобів та їх власників. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, посилаючись на те, що [PERSON] придбала автомобіль «Ленд Ровер» д.н. [NUMBER] , на підставі довідки-рахунку, виданої ТОВ «АВТО МІСТО» 28.08.2015 р., однак з незалежних від неї причин не змогла зареєструвати своє право відповідно до Порядку, який діяв на час придбання автомобіля. В вересні 2019 р. вона звернулась до сервісного центру для здійснення перереєстрації транспортного засобу, однак їй було відмовлено та зазначено, що на транспортний засіб накладено орієнтування з приміткою» без власника з обліку не знімати» та ініціатором внесення обмежень був Територіальний сервісний центр № 1242 РЦ МВС у Дніпропетровській області та ГУ МВС України. Зазначені дії порушують право власності позивача на придбаний транспортний засіб в зв`язку з чим представник позивача просить позов задовольнити. Представник відповідача - Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість в частині вимог до державної адміністрації, та відсутністю обставин, які б свідчили про порушення прав позивача з боку відповідача. Представник відповідача - Головного сервісного центру МВС України, заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що сервісний центр не є належним відповідачем у даному спорі, і дії, які просить вчинити позивач, не відносяться до компетенції відповідача. Треті особи в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду були повідомлені у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в зв`язку з наступним. Судом встановлено, що 28 серпня 2015 року позивачка придбала автомобіль Land Rover Range Rover, номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , що підтверджено довідкою-рахунком серії [NUMBER] , виданої Товариством «Авто-Місто» (а.с. 9). У вересні 2019 року позивачка звернулась до сервісного центру для здійснення перереєстрації транспортного засобу, але їй було відмовлено та вказано, що на транспортний засіб накладено орієнтування з приміткою «без власника з обліку не знімати», ініціатори територіальний сервісний центр №1242 РСЦ МВС в Дніпропетровській області та ГУМВС України в Дніпропетровській області. Вважаючи, що накладенням орієнтування з приміткою «без власника з обліку не знімати» порушило її права, позивачка звернулася з позовом до суду до відповідачів - Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації та Головного сервісного центру МВС України. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як вбачається зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та, з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. У позовній заяві позивачка зазначила, що її права порушено в зв`язку з незаконними діями ТСЦ МВС №1242 в Дніпропетровській області, при цьому зазначивши відповідачами Голосіївську районну в місті Києві державну адміністрацію та Головний сервісний центр МВС України. Позовна заява не містить обгрунтування порушення прав позивачки зі сторони Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, так само не містить і обгрунтування порушення зі сторони Головного сервісного центру МВС України. Такі обставини не були зазначені і в ході судового розгляду та не встановлені судом. Суд також погоджується з доводами відповідача Головного сервісного центру МВС України відносно відсутності у даного відповідача повноважень стосовно перереєстрації зазначеного у позові транспортного засобу та повноважень щодо внесення до Єдиного державного реєстру МВС інформації про накладення або зняття обмежень щодо транспортних засобів або їх власників відповідно до Положення про Головний сервісний центр МВС, затвердженого наказом МВС України 07.11.2015 р. № 1393. Представник позивача просила суд вирішити справу відповідно до заявлених вимог. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вони заявлені не до належних відповідачів.

Outcome: dismissed