Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що вона працювала контролером верстатних та слюсарних робіт в ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод» з 27.12.2010 року. Наказом №86-у від 21.05.2014 року була звільнена відповідачем на підставі п.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення відповідач видав трудову книжку, але остаточного розрахунку не здійснив, так заборгованість по заробітній платі була сплачена тільки 03.07.2014 року. Оскільки розрахунок з нєю проведено несвоєчасно, тому відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2301 грн. Крім того відповідачем незаконно було зменшено робочий час, у зв'язку з чим їй було не до нараховано до посадового окладу заробітної плати з січня 2014 року по травень 2014 року - 3607,66 грн. За таких підстав просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2301 грн., визнати рішення відповідача про зменшення робочого часу незаконним, стягнути з відповідача не донараховану заробітну плату в сумі 3607,66 а також судові витрати по оплаті правової допомоги. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з зазначених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, а саме в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунок при звільненні в сумі 2547, 93 грн., відповідно до довідки наданої підприємством, посилаючись на те, що дійсно позивачка була звільнена за власним бажанням наказом підприємства від 21 травня 2014 року, а повний розрахунок з нею проведений тільки 03 липня 2014 року, в решті позовні вимоги не визнала, оскільки заробітна плата сплачувалась позивачці за фактично відпрацьований час, та нарікань з цього приводу не поступало. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод», працював контролером верстатних та слюсарних робіт, наказом №85у від 21.05.2014 року була звільнена на підставі п.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. З розрахункових листів за січень, лютий, березень, квітень, травень 2014 року слідує, що позивачу нараховувалася заробітна плата, проте в повному обсязі не виплачувалась. З виписки по рахунку приватного клієнта [PERSON] виплачена заробітна плата в повному обсязі 03.07.2014 року, що сторонами в судовому засіданні не оспорювалось. Відповідно до довідки наданої представником відповідача розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 22 травня 2014 року по 03 липня 2014 року складає 2547,93 грн., що сторонами в судовому засіданні не оспорювалось. Відповідно до ст.115 КзпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.116 КзпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 цього Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.8 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 р «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. За таких підстав, оскільки позивача було звільнено з займаної посади 21.05.2014 року на підставі п.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, проте заборгованість по заробітній платі сплачено в повному обсязі тільки 03.07.2014 року, виходячи з наданого представником відповідача розміру середнього заробітку позивача, суд вважає, за необхідне позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, а саме за період з 22.05.2014 року по 03.07.2014 року, стягнути в розмірі 2547, 93 грн. Що стосується позовних вимог, про визнання рішення відповідача про зменшення робочого часу незаконним, та стягнення з відповідача не донараховану заробітну плату в сумі 3607,66 грн., то вони задоволенню не підлягають, у зв'язку з відсутністю належних доказів незаконності зазначеного рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті правової допомоги в сумі 129,40 грн., та з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial