Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом та у кінцевій його редакції просить суд стягнути з [PERSON] суму авансу в розмірі 27000 гривен та шкоду за невиконання зобов'язань у розмірі 27 000 гривен, витрати на правову допомогу в розмірі 12000 гривен та судовий збір в розмірі 673,60 гривен. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що у 2017 року між ТОВ Фірма «АВЕРС» та відповідачем, було укладено договір про надання послуг, згідно з яким підприємство зобов'язалося підшукати варіанти купівлі квартири. 06.04.2017 року відповідач, яка діяла від себе та без згоди інших власників квартири та позивач в приміщенні Агентства Нерухомості «АВЕРС», розташованого по вул. Блюхера, буд.22 в м. Харкові уклали договір, який назвали «Угода про аванс та сплати послу» згідно з яким відповідач зобов'язалась продати, а позивач зобов'язалася в строк до 19 травня 2017 року придбати квартиру [ADDRESS], згідно п.2.4 угоди в розмірі 607500 гривен, що еквівалентно 22500 доларам США за що, як передоплату, відповідач отримала гроші в сумі 27000 гривен , що еквівалентно 1000 доларам США. Згідно п 2.1 договору відповідачка, була зобов'язана оформити всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири не пізніш 19.05. 2017 року. На день підписання основного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а саме 19.05.2017 року, відповідачка відмовилась від підписання договору купівлі-продажу квартири та угода з її вини не відбулась. Сума у розмірі 27000 гривен, що еквівалентно 1000 доларам США залишається до теперішнього часу у відповідача. Повертати сплачені кошти відповідач категорично відмовляється. Відповідно до п.5.2 договору в разі невиконання обов'язків продавцем, він сплачує покупцю (не пізніше дати підписання договору купівлі-продажу) відступної у розмірі 54000 гривен, що еквівалентно 2000 доларам США. Укладаючи вищевказаний попередній договір, відповідач зобов'язався в строк до 19.05.2017 року підготувати документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири та до 17.00 год. 19.05.2017 укласти із позивачем договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. Однак, відповідач не виконала взятого на себе обов'язку з підготовки документів для нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу, у зв'язку з чим позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення грошової суми. Позивачка, представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що нею був отриманий аванс в розмірі 27 000 гривен, суму якого вона пропонувала повернути позивачеві поза судового порядку, позов в частині стягнення шкоди за невиконання зобов'язань в сумі 27000 гривен та оплату правової допомоги в сумі 12000 гривен не визнала. Представник 3-ї особи - ТОВ Фірма «АВЕРС» в судовому засіданні не оспорював фактичних обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.04.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про аванс та сплати послу, згідно з яким відповідач зобов'язалась продати, а позивач зобов'язалася в строк до 19 травня 2017 року купити квартиру [ADDRESS], згідно п.2.4 угоди в розмірі 607500 гривен, що еквівалентно 22500 доларам США за що, як передоплату, відповідач отримала грошові кошти в сумі 27000 гривен , що еквівалентно 1000 доларам США. Згідно п 2.1 вказаного договору відповідач [PERSON] зобов'язалась оформити всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири не пізніш 19.05. 2017 року. Відповідно до п. 5.2 угоди про аванс та сплати послу від 06.04.2017 року у випадку невиконання обов'язків продавцем, він сплачує покупцю (не пізніше дати підписання договору купівлі-продажу) відступної у розмірі 54000 гривен, що еквівалентно 2000 доларам США. Відповідно вказаної угоди відповідач [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 27000 гривен, що еквівалентно 1000 доларам США, що не було спростовано сторонами в судовому засіданні. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов'язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Якщо відповідальність за невиконання зобов'язання, забезпеченого завдатком, покладається на сторону, що отримала завдаток (кредитора), вона повинна повернути боржнику завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Тобто, якщо завдаток виражався в грошовій сумі, він повертається в подвійному розмірі. За загальними положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зі змісту ч. 1 ст. 527 ЦК України вбачається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ч. 1 ст. 546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. За загальними положеннями ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. На підставі ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Враховуючи викладене, зобов'язання з повернення суми завдатку в подвійному розмірі в разі не укладення основного договору є грошовим зобов'язанням, у разі не виконання якого застосовується положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. Порушення зобов'язання сталося з вини [PERSON], в зв'язку з чим вона зобов'язана повернути завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Статтею 133 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Згідно ст.137 КЗпП України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що діяв на день звернення до суду з зазначеним позовом. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Оскільки позивачем до позовної заяви додано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а саме договір про надання юридичних послуг № 17-20/2017 від 20.07.2017 року, оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру № 21 від 20.07.2017 року, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 12000 гривен. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України, в зв'язку з чим стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 673,60 гривен. На підставі викладеного,

Outcome: approved