Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з наведеним позовом до відповідачки мотивуючи тим, що їй згідно свідоцтва про право на спадщину належить 74/100 домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], а саме: будинок житловий цегляний житловою площею 53,5 м.кв., загальною площею 101,1 м.кв, сарай цегляний площею 49 м.кв., вбиральня, колодязь, огорожі. Власником інших 26/100 частин житлового будинку згідно договору дарування є рідна сестра позивачки [PERSON]. Між сторонами виникають спори щодо порядку користування і володіння будинком. Відповідачка користується частиною будинку, яка їй не належить, часткою, яка значно перевищує її частку у спільній власності. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні 03.09.2014 року позовні вимоги визначала частково, а в судовому засіданні 04.09.2014 вже не визнавала їх взагалі, свою позицію не могла пояснити. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, висновок експерта, судом встановлено наступне. Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.04.2009 року (а.с.30), згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 19.03.2009 року (а.с.41), позивачка є власником 74/100 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.11.2008 року (а.с.31), згідно із договором дарування № 2Д-973 від 25.10.1994 року (а.с.38-39), відповідачка є власником 26/100 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] складений 25.09.2008 року Івано-Франківським ОБТІ (а.с.27-29), домоволодіння складається із: житлового будинку площею 159,1 м.кв. літ. А; сараю 49 м.кв. літ. Б; вбиральні площею 1,1 м.кв. літ. В; колодязь № 1; огорожі площею 47,6 м.кв. № 2; огорожі площею 27 м.кв. № 3; Житловий будинок складається із: підвалу площею 13 м.кв, який в свою чергу складається із двох кладових: № І площею 5,2 м.кв. та № ІІ площею 7,8 м.кв.; будинку площею 88,1 м.кв., який в свою чергу складається із: веранди площею 5,8 м.кв. під № 1-1; коридору площею 8,5 м.кв. під № 1-2; житлової кімнати площею 13,8 м.кв. під № 1-3; житлової кімнати площею 20,1 м.кв. під № 1-4; житлової кімнати площею 19,6 м.кв. під № 1-5; кухні площею 14,9 м.кв. під № 1-6; ванни площею 5,4 м.кв. під № 1-7; Позивачка просить виділити в натурі її частку із спільної часткової власності, оскільки вважає, що надалі неможливо використовувати будинковолодінням спільно з відповідачкою, через негативні стосунки які склались між ними. За клопотання позивачки судом було призначено судову інженерно-технічну експертизу. Як вбачається із висновку експерта [PERSON] № 4/14е від 20.06.2014 року (а.с.161-203), розподіл (виділ в натурі) [PERSON] частки домоволодіння у [ADDRESS] відповідно до частки найбільш близької до ідеальної (74/100) за таким варіантом виділу як просить позивачка є технічно неможливий, тому експертом запропоновано варіант поділу спірного житлового будинку включно з підвальними приміщеннями та горищем з відхиленням від ідеальних часток співвласників. Вартість грошової компенсації за відхилення від часток, які виділяються сторонам по запропонованому варіанту розподілу становить 54 167 грн. 48 коп. Співвласник 26/100 [PERSON] сплачує співвласнику 74/100 [PERSON] - 54 167 грн. 48 коп. Частки сторін по запропонованому варіанту розподілу замінюються на реальні і будуть становити: [PERSON] - 64/100 [PERSON] - 36/100 Позивачка не заперечує та готова отримати від відповідачки грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної часткової власності у розмірі 10/1000. Відповідачка у судовому засіданні не заперечила щодо сплати нею компенсації однак не погодилась на варіант розподілу запропонований експертом, свою думку не пояснила, жодних своїх варіантів поділу не запропонувала. Статтею 41 Конституції України та ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що право власності є непорушним правом особи. В той же час ст. 13 ЦК України визначає, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Як встановлено судом, сторони є співвласниками будинковолодіння [ADDRESS]. Позивачка просить виділити їй в натурі її частку в домоволодінні. Частиною 1 статті 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд, тобто вільно обирає спосіб захисту порушених прав і охоронюваних законом інтересів Стаття 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), розкриває зміст права власності, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, при здійсненні свого права власності, власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Будинковолодіння [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності, частки сторін чітко визначено, це відповідно [PERSON] - 74/100, [PERSON] - 26/100. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку pie можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183 ЦК України). Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» визначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Як вбачається із висновку експерта, такий виділ технічно неможливий відповідно до ідеальних часток, але можливий із зменшенням частки позивачки та виплатою грошової компенсації відповідачкою та здійснення добудови відповідачкою після реального поділу. Аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, то він може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), передає співвласнику частку житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень на нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію й зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (Висновки Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року, від 01.07.2013р., пункт 6) (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі №6 -12цс13)). Будинок [ADDRESS] є індивідуальним (садибним) житловим будинком, який є об'єктом спільної часткової власності двох співвласників. Відповідно до частин 2 статті 367 ЦК України право спільної часткової власності на спільне майно припиняється при його поділі між співвласниками. Відповідно до частини 3 статті 367 ЦК України договору про поділ нерухомого майна співвласники не уклали. У судовому порядку майно не поділене. Нормами чинного законодавства України не передбачено, що допоміжні (нежитлові) приміщення індивідуального (садибного) житлового будинку не підлягають розподілу. Ці приміщення разом з усіма іншими приміщення індивідуального (садибного) житлового будинку з цілому є об'єктом спільної власності і можуть бути поділеними між співвласниками (виділеними в натурі співвласнику). Щодо поділу сараю, колодязь, вбиральні, огорожі, то відповідачка в судовому засіданні 03.09.2014 року сказала що він їй вказані об'єкти не потрібні, а в судовому засіданні 04.09.2014 року свою думку з даного приводу не змогла висловити. З урахуванням наведеного суд прийшов до переконання, що право позивачки слід захистити та позовні вимоги задовольнити, а саме: провести виділ в натурі частки [PERSON] із домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] Виділити в натурі у приватну власність [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS], ідентифікаційний код [NUMBER]: 1. по житловому будинку домоволодіння у [ADDRESS] приміщення: веранду під № 1-1 площею 5.8 м.кв.; коридор під № 1-2 площею 8,5 м.кв.; житлову кімнату під № 1-5 площею 19,6 м.кв.; кухню під № 1-6 площею 14,9 м.кв.; ванну під № 1-7 площею 5,4 кв.м.; підвальні приміщення під № І площею 5,2 м.кв. та під № ІІ, площею 7,8 м.кв. приміщення горища площею 54,08 м.кв., поділити відповідно до ідеальних часток 74/100 та 26/100, зокрема: приміщення під № ІІІ площею 3,38 м.кв.; приміщення під № VІ площею 7,05 м.кв.; приміщення під № VІІ площею 15,89 м.кв.; приміщення під № VІІІ площею 7,42 м.кв.; приміщення під № ХІ площею 10,97 м.кв.; приміщення під № Х площею 9,37 м.кв.; 2. по господарських приміщеннях домоволодіння: сарай площею 49 м.кв. позначений літ. Б вбиральню площею 1,1 м.вк. зазначеною літ. В колодязь № 1 огорожа площею 47,6 м.кв. № 2 огорожа площею 27,0 м.кв. № 3 Виділити в натурі у приватну власність [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS]: 1. по житловому будинку домоволодіння у [ADDRESS] приміщення: житлову кімнату під № 1-3 площею 13.8 м.кв.; житлову кімнату під № 1-4 площею 20,1 м.кв.; приміщення горища площею 19,43 м.кв., поділити відповідно до ідеальних часток 74/100 та 26/100, зокрема: приміщення під № ІV площею 9 м.кв.; приміщення під № V площею 10,43 м.кв.. Свою думку щодо поділу приміщень господарського призначення відповідачка не висловила, тому суд вважає за можливе виділити їх у власність позивачки. У зв'язку із виділом в натурі частки [PERSON], частки співвласників зміняться та після виділу в натурі будуть становити: у власності [PERSON] залишиться 64/100 частин будинковолодіння; у власності [PERSON] залишиться 36/100 частин будинковолодіння. Оскільки частка [PERSON] у зв'язку із виділом зменшилась, а частка [PERSON] збільшилась, то [PERSON]. слід зобов'язати виплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки в розмірі 54 167 грн. 48 коп. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст. ст. 13, 20, 21, 183, 317, 319 ч.2, 358, 364, 367, 382, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: approved