Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. На обґрунтування вимог зазначила, що з 23.07.1993 року вона з перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], з яким проживала разом до вересня 2015 року. На теперішній час вона є особою пенсійного віку, і до того ж, інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, призначеної їй безстроково. З 2003 року перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря та невролога з приводу наслідків інсульту, в звязку з чим потребує постійного прийому ліків та проходження курсів реабілітаційного лікування, що потребує певних затрат. Оскільки єдиним її доходом є пенсія у розмірі 1767,76 грн., яка не забезпечує їй нормального існування, так як більша її частина витрачається на ліки, допомога дітей з обєктивних причин є не систематичною, а відповідач, будучи матеріально спроможним, в добровільному порядку матеріальної допомоги їй не надає, позивачка просить суд відповідно до ч.2 ст.75 СК України стягнути з нього на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки усіх його доходів щомісячно. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали і, вважаючи їх такими, що грунтуються на правилах ч.2 ст.75 Сімейного Кодексу, просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, вказували на те, що дохід позивачки є більшим за встановлений законом прожитковий мінімум, що з огляду на вимоги ч.4 ст.75 СК є підставою для відмови в задоволенні її вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 23.07.1993року по 25.03.2016року. Сумісних дітей від шлюбу не мають. Рішенням Димитровського міського суду від 25.03.2016 року, яке набрало законної сили 05.04.2016року, їх шлюб розірвано (а.с.32). І позивачка, і відповідач є непрацездатними за віком. Перебувають на обліках в медичних закладах. Згідно довідки МСЕК від 28.01.2004 року, позивачці встановлена ІІ група інвалідності внаслідок загального захворювання безстроково. Рекомендовані нагляд та лікування у невропатолога, терапевта (а.с.5). Відповідач є інвалідом 3 групи, перебуває на обліку в відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Димитров (а.с.30). Згідно довідки Управління Пенсійного Фонду України в м.Димитров Донецької області, пенсія відповідачки за віком складає 1767,76грн. (а.с.6). Розмір пенсії відповідача, призначеної на пільгових умовах, складає 4490,95грн. (а.с.24). Згідно довідки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Димитров, розмір щомісячних страхових виплат відповідача складає 5004,32грн.(а.с.52). Згідно пояснень позивачки, вона зареєстрована за місцем проживання відповідача, але з вересня 2015року проживає у своєї доньки, комунальні послуги сплачує відповідач. Відповідно до ч. 2, ч.3 ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Судом встановлено, що позивачка стала непрацездатною у звязку із досягненням пенсійного віку до розірвання шлюбу. Припинення шлюбу не позбавляє одну із сторін права на утримання непрацездатної дружини чи чоловіка, але за наявності умов, передбачених ст. 75 СК України. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2016рік» від 25.12.2015року 928-У111 розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 010.01.2016року по 30.04.2016року становить 1074грн., з 01.05.2016року по 30.11.2016року - 1130грн., з 01.12.2016року по 31.12.2016року - 1208 грн. Як встановлено судом, розмір пенсії позивачки становить 1767,76грн., що є більшим за визначений законом прожитковий мінімум, тому в розумінні частини 4 ст.75 СК України позивачка не є такою, що потребує матеріальної допомоги. З огляду на це доводи позивачки і її представника про те, що відповідач зобовязаний матеріально утримувати дружину, є такими, що не грунтуються на законі. Такої думки суд дійшов і з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15, які згідно ст.360-7 ЦПК мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких же норм права. Оскільки суд дійшов висновку, що позивачка, отримуючи пенсію в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не може вважатися особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України, в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання витрат відповідно до ст.88 ЦПК, суд вважає, що судові витрати мають компенсуватися за рахунок держави, так як позивачка при зверненні до суду звільнена від їх сплати, як інвалід 2 групи, а в задоволенні позовних вимог суд відмовяляє. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed