Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивачка в жовтні 2019 року через свого представника - Адвоката Н.М. Краснокутської, звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що між сторонами було укладено шлюб, який надалі рішенням Маріїнського районного суду Донецької області від 11.10.2011 року, було розірвано. Від шлюбу колишнє подружжя має сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому вона вимушена звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою від 11.10.2019 року вищевказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивачки - [PERSON] , у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Одночасно не заперечувала, щодо можливості розгляду справи у відсутності відповідача з постановленням по справі заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» у відповідності до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Враховуючи те, що представник позивача, щодо проведення у справі заочного розгляду, з постановленням заочного рішення не заперечувала, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 20.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Марі`їнського районного суду Донецької області від 11.10.2011 року - було розірвано. Пізніше [PERSON] одружилась вдруге та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, із апостильованим перекладом. Сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження зареєстрованого виконкомом Красногорівської міської ради Мар`їнського району Донецької області від 05.02.2008 року (а/з № 20) Згідно пояснень викладених в позовній заяві спільна неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою та перебуває повністю на її утриманні, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів, а також своєї дитини. Законодавцем положенням ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до цієї ж статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом Позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути на її користь з відповідача на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків до суду не надійшло, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved