Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначила , що 03.04.2012 року вона була прийнята на роботу на посаду бухгалтера Дніпропетровського РСП (регіонального структурного підрозділу), що розташований м.Дніпропетровськ, вул..Запорізьке шосе,26 та 30.12.2012р. звільнилась з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Виплату заробітної плати своїм працівникам відповідач здійснював двома частинами: по формі 1- заробітна плата, яка нараховувалась на розрахунковий рахунок у відділення банку та по формі 2- це кошти які видавались працівникові на руки. На день звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати за період з листопада 2013р. по грудень 2013р.включно по формі 1 в сумі 5260,11 грн., та по формі 2 в сумі 4403,64 грн., яка фактично виплачена не була, у зв'язку з чим позивачка звернувся із позовом до суду. Просила стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 5260,11 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду в розмірі 3500 грн.. Під час слухання справи уточнила позовні вимоги, і з урахуванням перерахування їй 19.02.2014 року на банківський карточний рахунок 5260,11 грн., просить стягнути з відповідача за заборгованість по заробітній платі в розмірі 4403,64 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 2696,58 грн. та моральну шкоду в розмірі 3500 грн.. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, оскільки вважають його обґрунтованим та законним. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Подав суду письмові заперечення, де просив в задоволенні позову відмовити. Суд, за згодою позивачки, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України, за відсутністю відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Статтею 116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП. Відповідно до ст..117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. На підставі ст. 43 Конституції України гарантується кожному право на працю, яке включає до себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку добровільно дає згоду. Згідно ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. В судовому засіданні встановлено, що позивачка 03.04.2012 року була прийнята на роботу на посаду бухгалтера Дніпропетровського РСП (регіонального структурного підрозділу), що розташований м.Дніпропетровськ, вул..Запорізьке шосе,26 та 30.12.2012р. звільнилась з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. На 30.12.2013 року, тобто на день звільнення, у відповідача була наявна заборгованість перед позивачкою по виплаті заробітної плати за період з листопада по грудень 2013 року включно у розмірі 5260,60 грн. 17.02.2014 року грошові кошти в розмірі 5260,60 грн. перераховані позивачці на її розрахунковий карточний рахунок, що визнано позивачкою. Таким чином, в зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати на час звільнення на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки, тобто з 31.12.2013 року по 17.02.2014 року. Відповідно до Постанови КМУ №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середня заробітна плата [PERSON] за 1 день складає - 58,52 грн., на розрахунок, який наданий позивачем, відповідач заперечень не надав. Враховуючи, що відповідач не здійснив виплату заробітної плати в день звільнення, на її користь необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки, який складає 2633,78 грн. Також суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, пов'язаного з несвоєчасною виплатою належних їй розрахункових платежів і необхідністю звернення за захистом своїх інтересів у суді. Дана сума, на думку суду, буде достатньою і відповідною понесеним позивачкою та її родиною обмежень. Вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати по так званій формі 2, які видавались працівникові на руки, в сумі 4403,64 грн., то суд вважає їх безпідставними, оскільки позивачкою не надано належних доказів щодо обов'язку відповідача здійснювати таки виплати, а надана відомість по виплаті заробітної плати за вересень-жовтень 2013 року не свідчить про наявність таких виплат у подальшому. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial