Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у віці 38 років померла її донька, [PERSON] , яка разом зі своїм чоловіком [PERSON] та їх дітьми [PERSON] та [PERSON] проживали разом з нею за адресою [ADDRESS] . В подальшому ще рік зять проживав разом з нею та своїми дітьми, але згодом відповідач одружився і переїхав жити до своєї теперішньої дружини, а діти так і залишилися проживати разом з нею та під її опікою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги. Натомість, діти постійно потребують нормального харчування, одягу, витрат на навчання, морально-етичне виховання, фізичний розвиток, лікування та оздоровлення. Вона повністю забезпечує їх матеріально, піклуються про дітей, приймає участь у повсякденному житті онуків, забезпечує їх необхідним одягом, приймає участь у всебічному розвитку. Для задоволення всіх цих потреб необхідні значні кошти і сама вона не здатна в повній мірі їх забезпечити, а особливо після смерті її чоловіка, їх дідуся. У зв`язку з цим, вважає, що відповідач також повинен надавати кошти, у вигляді аліментів, що передбачено ст.180 Сімейного кодексу України. Цією статтею встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення від цього обов`язку кошти на утримання стягуються в судовому порядку. Діти постійно проживають разом з нею, тому вона має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення щомісячно з [PERSON] на її користь на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на кожну дитину окремо, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю з зазначених в позові підстав, просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що після смерті дружини [PERSON] він з дітьми залишився проживати в квартирі позивачки, де вони раніше мешкали з дружиною, займався вихованням дітей, офіційно працював та матеріально утримував дітей. Так, він проживав разом з дітьми у позивачки більш тривай час, ніж зазначає позивачка в позові, а саме до 2018 року. Він постійно підтримує зв`язок із дітьми, піклується про стан їх здоров`я, цікавиться їх навчанням, матеріально допомагає дітям. Тому посилання позивачки на те, що він ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків не відповідають дійсності. Він матеріально надає допомогу дітям, а саме, віддає їм кошти готівкою, купує необхідні речі. Крім того, він отримує соціальну допомогу на дітей після смерті матері та віддає ці кошти позивачці. Таким чином, вважає, що не зважаючи на те, що діти мешкають з позивачкою, він повністю виконує свої батьківські обов`язки. При вирішенні питання щодо розміру аліментів просить суд врахувати, що він не має постійного доходу, офіційно не працює, на його утриманні перебуває мати, яка є онкологічною хворою, потребує його підтримки. Відповідач [PERSON] пояснив, що з часу народження діти зареєстровані за місцем проживання позивачки, постійно там проживають, тому було вирішено, що діти залишаться проживати з бабусею [PERSON] і після смерті матері. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом установлено, що від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.6), та син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). Після смерті [PERSON] діти залишилися проживати з її матір`ю, тобто своєю бабусею, [PERSON] і продовжують проживати разом з нею. Відповідач до 2018 року проживав разом з дітьми за місцем проживання позивачки. На цей час відповідач [PERSON] створив свою сім`ю, але зв`язок з дітьми не втратив, спілкується з ними, приділяє їм увагу. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.10), довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб №14-03-08/64158 від 17.08.2020 року (а.с.11). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, інших дітей на утриманні не має. Відповідач [PERSON] як син зобов`язаний утримувати свою непрацездатну матір, яка потребує матеріальної допомоги, згідно з ст.202 СК України. Докази, що відповідач надає кошти на утримання матері, відповідач суду не надав. Згідно з ч.2 ст.258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки неповнолітні діти перебувають на утриманні позивачки [PERSON] , з нею постійно проживають, з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей, суд з врахуванням обставин, викладених в ст.182 СК України - матеріального становища відповідача, який є особою працездатного віку, матеріального становища дітей, які проживають з позивачем і перебувають на її утриманні, визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню щомісячно з відповідача на користь позивача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати подачі позову до суду. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 840грн. 80коп. судового збору.

Outcome: approved