Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказано, що вона, з відповідачем по справі перебувала у шлюбі, який був розірваний рішенням Лисичанського міського суду від 25 грудня 2012 року. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження вказано відповідача. Інших дітей, непрацездатної дружини, батьків відповідач не має. Стягнень за виконавчими документами з нього не справляється. Відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає. Просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. У своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені у позовній заві, про що надала суду відповідні докази. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, згоден сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON], в розмірі ? частини від всіх видів доходів щомісячно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Лисичанського міського суду від 25 грудня 2012 року /а.с.5/. Згідно зі свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 069251, виданим 26 березня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народилась 19 березня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 219. Батьком дитини записаний [PERSON], матірю [PERSON] /а.с.4/. Згідно з довідкою про склад сімї, виданою відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, вбачається, що [PERSON] проживає та зареєстрована з донькою [PERSON], [INFO], за адресою: м. Лисичанськ, квартал 40 років Перемоги, 16/12 /а.с.11/. За таких обставин, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, а позивач потребує такої допомоги, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, позовні вимоги підтверджено протягом судового засідання, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати державного мита звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 гривень. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved