Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася із позовом до Другої Одеської державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної державним нотаріусом цієї установи [PERSON] 05 травня 2016 р., та про зобов'язання відповідача видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у розмірі 551/12000 у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] у зв'язку із тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], а відповідач після звернення позивачки у встановлені строки із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину безпідставно відмовив їй у оформленні правовстановлюючих документів на спадкове майно. Під час розгляду справи позивачка уточнила предмет позову, просила зобов'язати відповідача видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у розмірі 551/4000 у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, оскільки треті особи [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті їхнього батька [PERSON] на користь їхньої матері [PERSON] Відповідач просив розглянути справу за його відсутності, надав копію спадкової справи № 20/2016 до майна [PERSON], померлого [INFO] У судове засідання треті особи [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, однак подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Від третьої особи [PERSON], залученого до участі у справі в порядку процесуального правонаступництва замість померлого [PERSON], надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, а також повідомлено про те, він не заперечує проти задоволення позову [PERSON] Заслухавши думку позивачки та її представника, враховуючи те, що відповідач та треті особи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника Другої Одеської державної нотаріальної контори, третіх осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та заслухавши пояснення позивачки та її представника, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 10 листопада 1974 р., що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Саханською сільрадою Ширяївського району Одеської області 10 листопада 1974 р. [INFO] [PERSON] помер, доказом чого є копія Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від [INFO], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. 27 січня 2017 р. позивачка звернулася до Другої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після спадкодавця. Діти [PERSON] та [PERSON] 27 січня 2017 р. подали до Другої Одеської державної нотаріальної контори заяви про відмову від належної їм частки спадкового майна, яке залишилося після смерті їхнього батька, на користь дружини спадкодавця [PERSON] - спадкоємця першої черги. Згідно із наявою у копії спадкової справи № 20/2016 довідкою № 1 від 09 листопада 2015 р. [PERSON] проживав і був зареєстрваний за адресою [ADDRESS] з 12 листопада 1976 р. по день смерті [INFO] Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 20/2016, позивачка надала Другій Одеській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право власності на житло від 15 серпня 2002 р., видане Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради на підставі Розпорядження органу приватизації № 162722 від 15 серпня 2002 р., відповідно до якого частка у розмірі 551/1000 квартири спільного заселення за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності у рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто по 551/4000 кожному (551/1000 : 4 особи). При цьому 551/1000 загальної площі квартири складають 56,9 кв.м. Разом із вищевказаним Свідоцтвом про право власності на житло від 15 серпня 2002 р. позивачка надала відповідачеві Технічний паспорт на спірну квартиру, складений Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості станом на 14 червня 2002 р. У період, коли здійснювалася приватизація спірної квартири, діяло Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. № 7/5, відповідно до п.1.3 якого державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Згідно з п.3.8 вищевказаного Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав. Як видно із Свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2002 р., відмітку (штамп) про реєстрацію за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права власності на 551/1000 квартири [ADDRESS] було зроблено 24 вересня 2002 р. Крім того, у наявному в матеріалах спадкової справи № 20/2016 листі КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» № 467750.67 від 25 лютого 2016 р., адресованому державному нотаріусу Другої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], вказано, що станом на 31 грудня 2012 р. згідно матеріалів інвентаризаційної справи і запису в реєстраційній книзі 447пр, стор.118, № 489, за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках зареєстровано право власності на 551/1000 частину квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 15 серпня 2002 р. [NUMBER]; дата реєстрації - 24 вересня 2002 р. Відмовляючи позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у розмірі 551/4000 у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, що належала її покійному чоловікові [PERSON], державний нотаріус [PERSON] зазначила в оскаржуваній Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 травня 2016 р., що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (підпункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5; ст.67 Закону України «Про нотаріат»). При цьому в оскаржуваній Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 травня 2016 р. зазначено, що право власності на 449/1000 частини квартири [ADDRESS] зареєстровано як самостійний об'єкт нерухомого майна з окремою адресою, а саме: замість квартири № 2 нібито зареєстрована квартира № 2а, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що співвласників квартири [ADDRESS] було п'ятеро: 1) [PERSON] - якому належала частка у розмірі 449/1000 на підставі договору дарування від 19 вересня 2003 р. № 4061, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корольовою Т.О.; 2) [PERSON] - якому належала частка у розмірі 551/4000 (1/4 від 551/1000) згідно Свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2002 р.; 3) [PERSON] - якій належала і належить до теперішнього часу частка у розмірі 551/4000 (1/4 від 551/1000) згідно Свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2002 р.; 4) [PERSON] - якому належала і належить до теперішнього часу частка у розмірі 551/4000 (1/4 від 551/1000) згідно Свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2002 р.; 5) [PERSON] - якій належала і належить до теперішнього часу частка у розмірі 551/4000 (1/4 від 551/1000) згідно Свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2002 р. 21 жовтня 2005 р. за спільною заявою усіх вищевказаних співвласників техніком Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості Чабаником О.Л. було підготовлено Висновок про розподіл квартири [ADDRESS] на самостійні квартири, згідно з яким в результаті розділу утворюється 2 самостійних квартири, а саме: 1) квартира [ADDRESS], що складається з двох житлових кімнат, житловою площею 30,5 кв.м, загальною площею 61,1 кв.м, що належить в рівних частках кожному громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в одній цілій частині від знов утвореної квартири; 2) квартира № 2а, що складається з двох житлових кімнат, житловою площею 24,6 кв.м, загальною площею 41,7 кв.м, що належить [PERSON] в одній цілій частині від знов утвореної квартири. Самостійний вихід із заново утворених квартир забезпечений. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як роз'яснено у п.1.7 Методичних рекомендацій щодо порядку державної реєстрації речових прав у разі поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна та об'єднання об'єктів нерухомого майна, схвалених Колегією Державної реєстраційної служби України від 11 грудня 2012 р., протокол № 3, за результатами проведеного аналізу законодавства, яким врегульовано відносини, пов'язані з виділом у натурі частки та поділом нерухомого майна, що належить особам на праві спільної власності, слід відмітити, що відмінністю між таким виділом та поділом є те, що поділ нерухомого майна супроводжується припиненням права спільної власності. Водночас, при виділі частки з майна, що є у спільній власності, право спільної власності припиняється лише для співвласника, який здійснив такий виділ, крім випадків наявності лише двох співвласників на спільне майно. Як видно із наявних в матеріалах справих копій Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 19 вересня 2005 р., Розпорядження Приморської районної адміністрацїі № 3254 від 09 листопада 2005 р., реконструйовану замовником [PERSON] частину комунальної квартири № 2 з виділенням у самостійну квартиру було прийнято в експлуатацію. Оскільки у даному випадку виділ здійснив [PERSON], то право спільної часткової власності на квартиру № 2 припинилося саме у [PERSON], для решти ж співвласників - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - право спільної часткової власності на спірну квартиру у рівних частках продовжило існувати. Як видно із Розпорядження Приморської районної адміністрацїі № 3254 від 09 листопада 2005 р., вищевказане Свідоцтво про право власності на житло від 15 серпня 2002 р. не було скасовано, рішення про видачу сім'ї [PERSON] нового правовстановлюючого документа у зв'язку із виділом частки [PERSON] у самостійну квартиру дане Розпорядження також не містить. Оцінюючи доводи відповідача в оскаржуваній Постанові від 05 травня 2016 р. щодо того, що квартира № 2А була нібито зареєстрована замість квартири № 2, що, на думку державного нотаріуса [PERSON], випливає зі змісту листа КП «БТІ» № 470252.67 від 20 квітня 2016 р., суд встановив, що у наявному в матеріалах спадкової справи № 20/2016 листі КП «БТІ» № 470252.67 від 20 квітня 2016 р. йдеться лише про те, що право власності на 551/1000 частину квартири № 2 було зареєстровано за сім'єю [PERSON], а решта ж 449/1000 - виділено в самостійну квартиру з присвоєенням їй номера 2А; жодних відомостей про припинення існування квартири № 2 як об'єкта нерухомого майна або про заміни її на іншу квартиру цей лист не містить. Свідченням того, що квартира № 2 після виділу з неї частки [PERSON] продовжила своє існування без зміни адреси, є наявна в матеріалах спадкової справи Довідка № 14 від 09 листопада 2015 р., видана житлово-експлуатаційною організацією, де зазначено, що у квартирі [ADDRESS], яка має загальну площу 56,92 кв.м, зареєстровані позивачка [PERSON], її діти [PERSON] та [PERSON], а особовий рахунок було відкрито на [PERSON] Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Відтак частка [PERSON] у праві власності на квартиру № 2, розмір якої згідно із Свідоцтвом про право власності на житло від 15 серпня 2002 р. становить ? (551/4000) частину, увійшла до складу спадщини, яка була прийнята позивачкою [PERSON] і від якої, в свою чергу, відмовилися треті особи [PERSON] та [PERSON], про що були подані відповідні заяви відповідачеві. Як видно із вищезгаданих Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 19 вересня 2005 р., Розпорядження Приморської районної адміністрацїі № 3254 від 09 листопада 2005 р., а також наявного в матеріалах справи Висновку про розділ квартири [ADDRESS] на самостійні квартири від 21 жовтня 2005 р., після виділу частки [PERSON] загальна площа квартири № 2 становить 61,1 кв.м,, тобто на 4,2 кв.м більше, ніж зазначено у Свідоцтві про право власності на житло від 15 серпня 2002 р. У відповідності до п.45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), у разі зміни відомостей про об'єкт нерухомого майна, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни такі відомості вносяться до Державного реєстру прав відповідно до законодавства поза процедурою державної реєстрації прав. Роз'яснення щодо механізму внесення відомостей до Державного реєстру прав «поза процедурою державної реєстрації прав» надані у Методичних рекомендаціях стосовно внесення записів до Реєстру прав власності на нерухоме майно, не пов'язаних з державною реєстрацією права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 25 березня 2011 р. № 912/5. Зокрема, згідно з розділом І вищевказаних Методичних рекомендацій від 25 березня 2011 р. в процесі життєдіяльності фізичної особи, а також здійснення господарської діяльності юридичною особою, виникають певні обставини, що призводять до змін як персональних даних осіб, так і ідентифікаційних даних об'єктів, права щодо яких зареєстровано у Реєстрі прав. Наприклад, зміна імені фізичною особою, зміна найменування юридичної особи, зміна уповноваженими органами адресних даних об'єкта нерухомого майна тощо. Поява таких змін, безумовно, призводить до неузгодженостей між відомостями, що містяться в Реєстрі прав, та відомостями, що містяться в офіційних документах, а тому з метою точності та відповідності інформації, яка міститься в Реєстрі прав, особа може вжити необхідних заходів, направлених на узгодження таких відомостей. При цьому наголошуємо, то вжиття таких заходів, направлених на узгодження відомостей, що містяться в Реєстрі прав, та відомостей, що містяться в офіційних документах, є правом особи, а не її обов'язком. При цьому звертаємо увагу на те, що внесення змін у зазначених випадках не є державною реєстрацією відповідного права та не потребує заміни чи отримання нового правовстановлювального документа, зокрема свідоцтва про право власності на нерухоме майно. У таких випадках правовстановлювальні документи на нерухоме майно не втрачають свою чинність і використовуються власником при визначенні юридичної долі належного йому нерухомого майна, зокрема, шляхом укладення договорів купівлі-продажу, міни, передачі майна у заставу тощо. При цьому при вчиненні будь-яких юридично-значущих дій такому власнику до правовстановлювальних документів достатньо додавати офіційний документ, що підтверджує зміну персональних або ідентифікаційних даних. Як зазначено у підпункті 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Однак, як це чітко видно з оскражуваної Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 травня 2016 р., відповідач не зазначив, які саме необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину документи відсутні у позивачки, і не роз'яснив їй процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 05 травня 2016 р., та про зобов'язання відповідача видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у розмірі 551/4000 у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved