Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що її матері [PERSON], котра померла 10.06.2007 року належало будинковолодіння по вул.Садовій, 85 в с.Вовчищовичі Мостиського району Львівської області та земельна ділянка площею 1,22га згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку), що розташована на території Дидятицької сільської ради Мостиського району. За свого життя своїм майном матір не розпорядилася. Зазначає, що вона, позивачка [PERSON] являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом та після смерті матері [PERSON], вступила в управління спадковим майном, оскільки на час її смерті проживала з нею та в подальшому доглядає за будинком, обробляє земельну ділянку, проте позбавлена можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, оскільки на будинковолодіння [PERSON] не було оформлено за життя право власності, а в належному такій Сертифікаті на право приватної власності на землю (середню земельну частку (пай) міститься виправлення, в звязку з чим звернулась до суду із даним позовом. З огляду на наведені обставини, просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, позивачкою [PERSON] право власності на спірні будинковолодіння та земельну ділянку відповідно, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], котра померла 10.06.2007 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд слухати справу у її відсутності. Представник відповідача Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, проте надіслав копію спадкової справи за №835/2016 заведеної внаслідок смерті [PERSON], яка померла 10.06.2007 року та просив справу слухати у його відсутності. У ч.2 ст.197 ЦПК України зазначено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до змісту ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 10.06.2007 року померла [PERSON] Спадкове майно, що належало останній складається з будинковолодіння по вул.Садовій, 85 в с.Вовчищовичі Мостиського району Львівської області та земельна ділянка площею 1,22га згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку), що розташована на території Дидятицької сільської ради Мостиського району. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкодавець [PERSON] за життя заповіту не складала, а тому у відповідності до ст.1223 ЦК України право на спадкове майно визначається в порядку спадкування за законом. Як відомо із ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Слід зазначити те, що позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна матері спадкодавця [PERSON] [PERSON], чоловік спадкодавця [PERSON], а позивачки [PERSON] батько помер ще 06.09.1986 року. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Позивачка [PERSON] на час смерті [PERSON], тобто на час відкриття спадщини, постійно проживала разом з спадкодавцем за адресою: с.Вовчищовичі Мостиського району Львівської області. У відповідності до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Беручи до уваги те, що позивачка [PERSON] не відмовлялася від спадщини, суд приходить до висновку, що саме вона у встановленому законом порядку прийняла таку, яка відкрилася внаслідок смерті її матері спадкодавця [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку оформити право власності на спірні будинковолодіння і земельну ділянку відповідно, оскільки на будинковолодіння спадкодавцем [PERSON] не було оформлено за життя право власності, а в належному спадкодавцю Сертифікаті на право приватної власності на землю (середню земельну частку) міститься виправлення в графі по-батькові спадкодавця. Вказані обставини підтверджуються: заявою позивачки [PERSON]; заявою представника відповідача Дидятицької сільської ради Мостиського району; копіями свідоцтв про смерть [PERSON], [PERSON]; звітом про оцінку майна (будинковолодіння); висновком про вартість земельної ділянки; копією паспорта позивачки [PERSON]; копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку); копією спадкової справи №835/2016, заведеної внаслідок смерті [PERSON]; довідками виданими Дидятицькою сільською радою Мостиського району; іншими матеріалами справи. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування за законом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.59-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Із ст.213 ЦПК України відомо, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши такі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] Наявними у справі доказами установлено, що остання є спадкоємцем за законом майна [PERSON], у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті останньої, а тому суд вважає, що є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на спірні будинковолодіння і земельну ділянку (середню земельну частку) відповідно.

Outcome: approved