Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] ,\~ вказавши в ньому, що 17.10.2000 року сторони уклали шлюб та від даного шлюбу в них є повнолітня дочка: [PERSON] , [INFO] .\~ Зазначає, що з 2019 року між сторонами часто виникали конфлікти та непорозуміння, що призвели до втрати почуттів поваги і любові та фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вказує, що\~ їхній шлюб носить формальний характер, примирення між ними не можливе,\~ а тому просить, розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в позовній заяві просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився,\~ проте подав до суду заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] \~ від 05.03.2020 року сторони уклали шлюб зареєстрований 17.10.2000 року виконавчим комітетом Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області,\~ актовий запис № 18. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, які не бажають подальшого перебування у шлюбі, а тому шлюб необхідно розірвати. Крім цього, судом встановлено, що позивачкою при подачі даної позовної заяви до суду сплачено 840,80 грн. судового збору. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що із відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,40 грн., а із Державного бюджету слід повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, сума якого становить 420,40 грн. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved