Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. Рішення суду допустити до негайного виконання. В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17 травня 1997 року. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, тому на даний час у провадженні Рожнятівського районного суду знаходиться справа про їхнє розлучення. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, жодної матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює на сезонних роботах та отримує реальні доходи. У зв`язку з тим, що їй самій важко утримувати дитину, вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на викладені у позовній заяві обставинах, просила про задоволення позову. Крім цього зазначила, що вона хоча і працює, однак отримує мінімальну заробітну плату, яку в основному витрачає на оплату комунальних послуг. Син Святослав часто хворіє, а тому їй потрібні значні кошти на його лікування. З відповідачем проживають окремо, останній фінансово сім`ї не допомагає, хоча є працездатною особою, працює та отримує заробітну плату у розмірі близько 12000 гривень, а тому вважає, що відповідач може надавати матеріальне утримання своїй дитині у зазначеному нею розмірі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що на даний час ніде не працює, раніше час від часу виїжджав на сезонні роботи в Республіку Польща, однак він не є висококваліфікованим фахівцем, а тому його заробітки були невисокими. Крім цього він щоквартально погашає кредит, оформлений ним у 2006 році на добудову будинку в [ADDRESS] , у якому на даний час проживає позивачка разом з їхніми дітьми, та за утримання якого він щомісяця сплачує комунальні послуги. А тому не має змоги платити аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Він не відмовляється сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , однак у меншому розмірі ніж просить позивачка, а саме по 1200 гривень щомісячно. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 17.05.1997 та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.05.2006 (а.с. 4, 5). На даний час відповідач сплачує кредитні кошти по кредитному договору № 382-0616.08.2006 укладеного між Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON] , які останній отримав для добудови житлового будинку в [ADDRESS] терміном на п`ятнадцять років (а.с. 14-16). У судовому засіданні позивачка не заперечила той факт, що на даний час вона із дітьми проживає у вказаному житлі, за яке відповідач сплачує кредитні кошти. Позивачка доказів того, що відповідач офіційно працевлаштований та має відповідні доходи, як зазначено у позовній заяві, суду не надала та у матеріалах справи такі відсутні. Разом з тим, за змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставни, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України (частина друга статті 182 СКУ із змінами згідно ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2019 рік в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний матеріально надавати допомогу матері (у вигляді сплати аліментів) для утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивачки, яка працює та отримує доходи, має на утриманні неповнолітнього сина, потреби дитини на її фізичний та духовний розвиток, а також суд враховує фізичний та майновий стан відповідача, який хоча офіційно не працює, однак має тимчасові заробітки від яких отримує доходи, інших утриманців крім сина [PERSON] немає, сплачує кредитні кошти за житло у якому проживає позивачка із неповнолітнім сином, а тому суд вважає вимогу позивачки про стягнення аліментів підставною, однак у меншому розмірі ніж заявлено позивачкою, оскільки останньою переконливих доказів про те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно не надано. Таким чином, суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати за надання їй правової допомоги у розмірі 500 гривень, що відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial