Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що 11.03.2013 року між нею та ДП «Маккенлі» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 23/Н/5, відповідно до умов п.п. 1.4. та п. 3.3. якого нежитлове приміщення № 23 корпусу 2 має бути закінчене будівництвом та введений в експлуатацію у третьому кварталі 2013 року. Відповідно до п. 4.1. договору вона сплатила на рахунок відповідача 182250 грн., чим виконала умови договору та набула майнових прав на майбутнє нерухоме майно, яке мало бути збудоване та передане у строки та у стані встановленому договором та будівельними нормами. Не зважаючи на це відповідач по даний час взяті зобовязання не виконав, не завершив будівництво та не передав його у її власність. Станом на час звернення до суду відповідач не виконав наступні будівельні роботи: виконано не в повному обсязі електропроводку мідним дротом до ввідного пристрою, відсутнє підключення до лічильника, монтування системи опалення виконано не в повному обсязі; не виконана установка котла та радіаторів. Відповідно до даних, що містяться на веб-сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції (http:asdev.com.ua/dabi/list.php?sort=num&order=DESC) на початку вересня 2014 року відповідачем подано, а інспекцією зареєстровано декларацію про готовність корпуса 1 та 2 житлового комплексу «Ступені» до експлуатації, що давало підстави стверджувати про факт здачі будинків до експлуатації без завершення деяких робіт, передбачених проектно-кошторисною документацією, умовами договорів та будівельними нормами. Відповідно п. 5.1. Договору, відповідач зобовязаний впродовж 45 робочих днів з дати надання відповідачу відповідного документа Держархінспекцією про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта та відповідач зобовязувався передати покупцям обєкт купівлі-продажу шляхом підписання акту-прийому передачі. Після введення обєкту в експлуатацію частина інвесторів вже отримали документи, необхідні для реєстрації права власності та зареєстрували таке право. Проте більшість інвесторів, в тому числі вона , таких документів не отримали. 23.10.2014 року декларація про готовність обєкта до експлуатації була скасована Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 298, що порушило її право власності та законні інтереси, як інвестора. Інвестори, які отримали право власності на нерухоме майно на підставі скасованої декларації звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції України та просили суд скасувати наказ ДАБІ України; зобовязати ДАБІ зареєструвати декларацію. 17.03.2015 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи ДП «Маккенлі». 31.03.2015 року було здійснено змінену первинних позивачів на належного позивача в особі ДП «Маккенлі» 01.04.2015 року за клопотанням представника позивача ДП «Маккенлі» подав суду заяву про відкликання позову. Такими діями представники позивача створюють перешкоди для передачі належного їй майна та не вчиняють жодних дій, направлених на виконання умов Договору. Вважала, що посадові особи ДП «Маккенлі», включаючи директора [PERSON] штучно створюють перешкоди для передачі належного, в тому числі їй майна, та не вчиняють жодних дій, направлених на виконання умов Договору, за для особистого збагачення за рахунок перепродажу майнових прав на квартири третім особам. В звязку з чим вона звернулась із даним позовом до суду, за для спонукання відповідача виконати умови договору та завершити будівельні роботи у повному обсязі та передати визначені Договором та чинним законодавством. В подальшому позивачка уточнила свої вимоги до відповідача та просила суд: 1. Зобовязати ДП «Маккенлі» безоплатно усунути недоліки виконаних робіт, а саме: - встановити котел та радіатори, змонтувати систему опалення та підключити до газопостачання; - зобовязати ДП «Маккенлі» безоплатно усунути недоліки в системі водопостачання, тому, що вода в літку на пятому поверсі зявляється тільки вночі; - зобовязати ДП «Маккенлі» передати [PERSON] пай за актом прийому передачі, що передбачено п. 5.1. Договору купівлі-продажу; - зобовязати ДП «Маккенлі» перевести нежиле приміщення № 23 по вул. Центральній 25 с. Фонтанка в житловий фонд, згідно гарантійного листа № 23 від 11.03.2013 року; - стягнути з ДП «Маккенлі» на користь [PERSON] 200\~000 грн. суми моральної шкоди та 5\~467 грн. 50 коп. неустойки. В судовому засіданні позивачка підтримала поданий позов, просила суд його задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач у призначене судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, будучи повідомленим своєчасно та належним чином. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з такого. Судовим розглядом справи встановлено, що 11 березня 2013 року між Дочірнім підприємством «МАККЕНЛІ» (код ЄДРПОУ 31976757) та фізичною особою [PERSON] укладено договір про купівлю продажу майнових прав на новозбудоване майно нежитлове приміщення номер № 23 загальною площею 37,70 км. м. розташоване за адресою обєкта будівництва на 5 поверсі (а.с.14). За умовами договору, а саме п. 1.4. Обєктом будівництва є комплекс багатоповерхових житлових будинків, за адресою 67571 України, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка вулиця Центральна, б. 25 корпус 2. Право власності на нового збудоване майно виникає в порядку, визначеному цивільним законодавством України. До виникнення права власності Пайовика на новозбудоване майно як на нерухомість, Пайовик (позивач по справі) не має права розпоряджатися новозбудованим майном, як нерухомістю. Параметри нежитлового приміщення визначаються відповідно до проекту, представленого Підприємством; площа нежитлового приміщення остаточно визначається згідно технічного паспорта на новозбудоване майно. Пай безумовне майнове право, на новозбудоване майно (після здавання обєкту будівництва в експлуатацію), що після державної реєстрації (за ініціативою Пайовика) стає правом власності Пайовика на Новозбудоване майно як на нерухомість. Згідно п. 3.3. Договору плановий строк закінчення будівництва обєкта та введення в експлуатацію встановлюється 3 й квартал 2013 року. Пунктом 5.1. Договору визначено, що після внесення 100% пайових внесків і по закінчені 45 робочих днів з дати підписання акту введення в експлуатацію закінченого будівництвом Обєкта будівництва, Підприємство зобовязується передати Пайовику пай за актом приймання - передачі. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачки суд виходив з того, що судовим розглядом справи не встановлено акту введення в експлуатацію закінченого будівництва майна, в сенсі вимог ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VІ у формі визначеній Кабінетом Міністрів України. Натомість визначений сторонами договору плановий строк закінчення будівництва не створює для позивачки прав вимоги передачі їй обєкта, усунення недоліків обєкта, та вимоги виконання зобовязання переведення обєкту у житловий фонд. Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що право, споживача у даному випадку може бути порушеним відповідачем лише в частині недодержання відповідачем вимог п. 3.3. договору. Але відповідальність за недодержання строків договору має вирішуватись у порядку встановленому п. 6 договору від 11.03.2013 року, які не передбачають настання таких правових наслідків, як то передача чи то усунення недоліків обєкта та таке інше. При ухваленні рішення суд вважає копію Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2016 року по справі № 757/6100/15-а одержану з Єдиного державного реєстру судових рішень, неналежним доказом факту введення обєкту до експлуатації, оскільки рішення суду не може собою підмітити акт введення обєкту в експлуатацію (а.с.150-157). Суд приймає до уваги, що за умовами п. 5.1. договору обовязок відповідача перед позивачкою щодо передання паю виникає не лише з моменту 100% внесення коштів позивачкою, а й по закінченні 45 днів з дати підписання акту введення обєкта в експлуатацію. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивачки передчасними, та такими що не підлягають задоволенню. Порядок набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва визначено нормами ст. 331 ЦК України, відповідно до частин 1-3 якої встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма\~декларації про готовність обєкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма\~акта готовності обєкта до експлуатації, форма\~сертифіката, порядок його видачі, розмір та\~порядок внесення плати за видачу сертифіката\~визначаються Кабінетом Міністрів України. Акт готовності обєкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо обєкт застрахований). Відповідно ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Згідно ч. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність обєкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію обєкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий обєкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Підключення закінченого будівництвом обєкта, прийнятого в експлуатацію, до інженерних мереж здійснюється протягом десяти днів з дня відповідного звернення замовника до осіб, які є власниками відповідних елементів інженерної інфраструктури або здійснюють їх експлуатацію. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальні умови виконання зобов'язання, визначені ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 331, 509, 526, ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ,

Outcome: dismissed