Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на наступні обставини. 16 травня 2007 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» був укладений договір №SAMDN40000013744534 про відкриття карткового рахунку та обслуговування (платіжна картка «Авторострочка»). Згідно даного договору, позивачкою отримана грошова сума в розмірі 90.000 (девяносто тисяч) грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом в розмірі 9% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.05.2014 року. З метою забезпечення виконання зобовязання за вищезазначеним кредитним договором між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» 16.05.2007 року був укладений договір застави рухомого майна згідно якого останньою було надано в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль ВАЗ, модель 212300, рік випуску 2007, тип Т3, легковий універсал, № кузова/шасі:X9L21230070171232, реєстраційний номер: ВН 0186 ВЕ, належний їй на праві приватної власності. У звязку з порушенням позивачем умов договору та виникнення заборгованості, відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся відносно позивачки до суду про звернення стягнення на предмет застави вищезазначений автомобіль ВАЗ, моделі 212300, реєстраційний номер: ВН 0186 ВЕ. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 січня 2013 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» було задоволено у повному обсязі та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором вирішено вилучити у неї та передати ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави автомобіль ВАЗ, модель 212300, рік випуску 2007, тип Т3, легковий універсал, № кузова/шасі:X9L21230070171232, реєстраційний номер: ВН 0186 ВЕ, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені позивачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Вищезазначене судове рішення 30.05.2013 року набрало чинності. На підставі рішення суду, відповідач отримав виконавчий лист і звернувся до відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області для відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду. 08.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочато примусове виконання. Не дочекавшись виконання вказаного рішення суду, на підставі заяви представника відповідача, 15 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4975, на підставі ст.34 ч.1 п.19, ст.ст.87,88,89 Закону України «Про нотаріат» та п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10.12.2004 року; постанови КМУ №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», пропонує задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 101.021 грн. 31 коп.; сума заборгованості по відсоткам 195.654 грн. 01 коп.; пеня 511.738 грн. 12 коп., а всього на суму 808.413 (вісімсот вісім тисяч чотириста тринадцять) гривен 44 коп. З урахуванням цього, позивачка вважає, що відповідач свідомо не поставив до відома нотаріуса, який видав виконавчий напис, про наявність вищезазначеного судового рішення та відкриття виконавчого провадження по ньому. Крім того, позивачка не згодна з нарахуванням та стягненням з неї, згідно виконавчого напису, пені в розмірі 511.738 грн. 12 коп., вважаючи, що до вказаних вимог має застосовуватись позовна давність в один рік згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України. При цьому, вважає, що вчиненням спірного виконавчого напису щодо неї, порушені вимоги ст.88 Закону України «Про нотаріат», згідно якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Також нотаріусом порушено вимоги п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, згідно якого вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобовязання та умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Оскільки повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень вона не отримувала від банку, а у відділі державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з неї заставленого майна з подальшою його реалізацією, вважає, що нотаріусом виконавчий напис був виданий безпідставно, з порушенням норм діючого законодавства України. Представник позивачки адвокат [PERSON] надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду не зявився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надіслав до суду заперечення проти позову та заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 114-116). Треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та відділ державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області до суду не зявилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, просили розглянути справу у їх відсутність (а.с.106,118). У своїх письмових поясненнях (а.с.107-109), приватний нотаріус [PERSON] вважає доводи позову такими, що не підлягають задоволенню, оскільки предметом спору у цій справі, на її думку, є не дійсним розмір боргу позивачки перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису, а такі порушення не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням заперечень відповідача та письмових пояснень нотаріуса, суд вбачає правові підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 16.05.2007 року між сторонами було укладено договір №SAMDN40000013744534 про відкриття карткового рахунку та обслуговування (платіжна картка «Авторострочка») , за яким позивач отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти під заставу автомобіля ( а.с. 82-87 ). Кредитні кошти позивачем бралися на придбання транспортного засобу, тобто кредит є споживчим. У звязку з порушенням позивачкою умов договору та виникненням заборгованості, відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся відносно неї до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 січня 2013 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» було задоволено у повному обсязі та в рахунок погашення кредитного договору вирішено вилучити у неї та передати ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави автомобіль ВАЗ, модель 212300, рік випуску 2007, тип Т3, легковий універсал, № кузова/шасі:X9L21230070171232, реєстраційний номер: ВН 0186 ВЕ, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені позивачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Вищезазначене судове рішення 30.05.2013 року набрало чинності (а.с.8-9). На підставі зазначеного рішення, 08.07.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Татарбунарського РУЮ відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню (а.с.6). Разом з тим, 09.11.2015 року на підставі постанови ВП №49239503 (а.с.7), відносно позивачки відкрито ще одне виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису №4975 від 15.09.2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого остання запропонувала задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» за цим же договором, у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 101.021 грн. 31 коп.; сума заборгованості по відсоткам 195.654 грн. 01 коп.; пеня 511.738 грн. 12 коп., а всього на суму 808.413 (вісімсот вісім тисяч чотириста тринадцять) гривен 44 коп. (а.с.5). Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок). Згідно зі статтею 18 ЦК України та статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України ( КМУ ). Відповідно до статті 88 цього ж Закону України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем . Згідно п. 2 постанови КМУ від 29 червня 1999 р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими заборгованість проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, подаються : оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника. Як вбачається із матеріалів справи, на підставі довіреності, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» 15.12.2014 року (а.с.77), представник відповідача [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] для вчинення виконавчого напису. Заява нотаріусом була прийнята 15.09.2015 року, про що свідчить штамп нотаріуса ( а.с.76 ). На вимогу нотаріуса, заявником було надано наступні документи : кредитно-заставний договір від 16.05.2007 року ( а.с.82-87), розрахунок заборгованості за договором станом на 31.08.2015 року з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (а.с.90), ксерокопії особистих документів боржника, довідка про ідентифікаційний номер ( а.с. 91-92 ), письмова вимога на ім'я [PERSON] від 09.09.2015 року (а.с.79) про необхідність виконання кредитного договору та підтвердження відправлення вимоги ( а.с. 80-81 ). Вважаючи ці документи достатніми та вірно оформленими, нотаріус 15.09.2015 року вчинив виконавчий напис (а.с.89). Як зазначалося вище, вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав та інтересів. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що однією з умов вчинення виконавчих написів є те, що з дня виникнення права на вимогу минуло не більше 3-х років ( загальний строк позовної давності ). Пунктом 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. Кредитодавцю забороняється в т.ч. і вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. З цього приводу, у п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, стосуються позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У оспорюваному виконавчому написі ( а.с. 89) зазначено, що стягнення проводиться за 8 років 3 місяці 15 днів ( з 16.05.2007 року по 31.08.2015 року ), тобто поза межами 3-річного строку, що прямо суперечить вищенаведеним положенням законодавства. Крім того, судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 15 вересня 2015 року, в той час, як письмова вимога-повідомлення про усунення порушень за договором кредиту направлена на адресу позивачки [PERSON] цінним листом 10.09.2015 року(а.с.80-81), чим порушено вимоги п.2.3 статті 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, згідно якого вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобовязання та умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Доводи позивача про те, що на її адресу не було надіслано жодних вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором, є безпідставними і спростовуються проаналізованими вище умовами кредитного договору та наданими нотаріусом письмовими доказами в підтвердження надіслання позивачу цінним листом вимоги про усунення порушень, на вказану в кредитному договорі адресу місця її проживання, а саме: описом вкладення до цінного листа з відбитком штампу пошти про прийняття поштових відправлень поштою 10.09.2015 року (а.с.81) та квитанцією про оплату послуг поштового зв'язку за відправлення цінного листа (а.с.80). Саме ці письмові документи було надано нотаріусу для підтвердження факту надіслання стягувачем письмової вимоги боржнику-іпотекодавцю, яка передує зверненню стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Доводи позивача щодо спірності розміру заборгованості перед банком (зокрема, нарахованої пені) не вмотивовані, позивач не обґрунтовує відсутність заборгованості або наявність боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які нею були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодним документом, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаному у виконавчому написі. Також неспроможними, суд вважає доводи позивача про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису через наявність у відділі державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області на виконанні виконавчого провадження про стягнення з позивачки заставленого майна з подальшою його реалізацією, а згодом і надання документів, а саме постанови від 25.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження з цього приводу (а.с.70), оскільки вказана обставина не впливає на встановлення факту безспірності заборгованості та не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою, враховуючи, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням норм діючого законодавства, оскільки з дня виникнення права вимоги відповідача до позивача минуло значно більше трьох років, виконавчий напис, в порушення вимог закону було вчинено нотаріусом до спливу тридцяти днів з моменту надіслання відповідачем цінним листом вимоги про усунення порушень на зазначену в договорі кредиту адресу боржника, яка залишилась не виконаною останньою, суд вбачає правові підстави для задоволення позову та визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, незважаючи на те, що приватному нотаріусу відповідачем подано всі необхідні документи, визначені вищезазначеним Переліком документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 551 грн. 70 коп., сплачений нею відповідно до платіжного доручення №14312522 від 26.11.2015 року (а.с.1).

Outcome: approved