Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати поважним пропущений строк позовної давності, виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису № 61 про народження [PERSON], [INFO], виданого Привільською міською радою Луганської області 15 жовтня 2009 року в Книзі реєстрації народжень. В обґрунтування позову зазначено, що 23 грудня 2000 р. сторони уклали шлюб, який зареєстровано Новодружеською міською радою м. Лисичанська Луганської області, актовий запис № 43. З вересня 2014 року подружні стосунки сторін було припинено. Рішенням Лисичанського міського суду від 24 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі позивачка народила сина - [PERSON]. В свідоцтві про народження батьком записаний відповідача, який не є біологічним батьком дитини. З грудня 2008 р. по лютий 2009 р. позивачка вела стосунки з іншим чоловіком. Відповідачу вона не повідомляла, що він не батько дитини. На даний час вона оспорює батьківство, у зв'язку з тим, що відповідач намагається відібрати у неї дитину та перешкоджає вихованню сина. Тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки дитина є його, за рішенням суду син проживає з ним. Позивачка ніколи не говорила, що дитина не його. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та подала заяву про застосування позовної давності до заявлених вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову (а.с.34). Суд, вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2000 року, який заочним рішенням Лисичанського міського суду від 24 грудня 2014 року розірвано /а.с.40/. [INFO] народився [PERSON], про що Привільською міською радою Луганської області зроблено актовий запис № 61 від 15 жовтня 2009 року. Батьком в свідоцтві про народження вказано - [PERSON], матір'ю - [PERSON] /а.с.6/. У відповідності до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 20 квітня 2017 р. ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області за клопотанням представника позивача у даній справі було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Дніпропетровського обласного комунального закладу «Бюро судово-медичної експертизи». Витрати на проведення експертизи покладено на позивачку /а.с.51/. З розписок на а.с. 57, 58 вбачається, що сторони були обізнані про дату та місце проведення експертизи та необхідності явки з дитиною (12.06.2017 з 9 години до 12 години). З повідомлення КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» вбачається, що у зв'язку з неявкою [PERSON] 12.06.2017 на експертизу, проведення експертизи було відкладено на 26.06.2017 /а.с.60/. З розписок на а.с. 62, 63 вбачається, що сторони були обізнані про дату та місце проведення експертизи та необхідності явки з дитиною (26.06.2017 з 9 години до 17 години). 11 липня 2017 року вищевказана ухвала була повернута до суду без виконання у зв'язку з неявкою [PERSON] з дитиною 12.06.2017 та 26.06.2017 /а.с.64/. В довідці зав. відділення судово-медичної генетики від 26.06.2017 вбачається, що [PERSON] 12.06.2017 та 26.06.2017 для проведення судово-генетичної експертизи з'являлась, а [PERSON] з дитиною [PERSON], не експертизу не з'явився /а.с.105/. 21 листопада 2017 року Лисичанським міським судом Луганської області за клопотання представника позивача повторно було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Дніпропетровського обласного комунального закладу «Бюро судово-медичної експертизи». Витрати на проведення експертизи покладено на позивачку /а.с.108/. З розписки на а.с. 114 вбачається, що відповідач був обізнаний про дату та місце проведення експертизи та необхідності явки з дитиною (15.01.2018 з 9 години до 17 години). Проте, 30 січня 2018 року вищевказана ухвала знову була повернута до суду без виконання з причин неявки [PERSON] з дитиною 15.001.2018 на експертизу /а.с.115/. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як зазначено у постанові ВС від 05.09.2018 р. провадження № 61-18627св18 «Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року № 3451/05, § 34, «Кalacheva V. Russian Federation»). В судовому засіданні відповідач пояснив свою неявку тим, що це більше потрібно позивачці, і що вона не відвезла його автомобілем для проведення експертизи. Суд вважає, що такі пояснення не є поважною причиною для потрійної неявки, тим більш, що відповідач мав право на відшкодування своїх витрат у випадку встановлення його батьківства за результатами експертизи, однак позбавив позивачку можливості надати докази своїх позовних вимог доказом, що має найбільшу доказу цінність для цього предмету спору. Тому суд на підставі ст.109 ЦПК України вважає факт відсутності між відповідачем та малолітнім [PERSON] кровного споріднення визнаним. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ч. 3 ст. 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON], актовий запис про народження дитини внесено Привільською міською радою Луганської області 15 жовтня 2009 року, а з позовом про виключення відомостей про батьківство позивачка звернулась 09 грудня 2016 року, тобто з пропуском однорічного строку, встановленого ст. 138 СК України. Доказів поважності пропуску строку звернення до суду позивачкою не надано, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню з мотивів пропуску позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed