Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 12.08.2014 року уклала з відповідачем договір банківського вкладу №006-03521-120814, відповідно до якого нею було розміщено вклад на суму 4035 доларів США під 10,05% річних та строком розміщення до 10.11.2014 року включно. Також 12.08.2014 року з відповідачем було укладено договір банківського вкладу №007-03521-120814, відповідно до якого нею було розміщено вклад на суму 1765 доларів США під 10,05% річних та строком розміщення до 10.11.2014 року включно. 14.08.2014 року з банком було укладено договір банківського вкладу №002-03521-140814, відповідно до якого нею було розміщено вклад на суму 4100 доларів США під 10,05% річних та строком розміщення до 12.11.2014 року включно. Посилаючись на те, що після закінчення строку дії договорів внесені кошти їй було повернуто частково, проценти не виплачено, позивач просила суд стягнути з відповідача суму неповернутого вкладу за договором №006-03521-120814 від 12.08.2014 року в розмірі 3085 доларів США, нараховані відсотки в сумі 87,38 доларів США та на підставі ст.625 ЦК України три відсотки річних в сумі 20,85 доларів США; суму вкладу за договором №007-03521-120814 від 12.08.2014 року в розмірі 1765 доларів США, нараховані відсотки в сумі 43,25 долари США та три відсотки річних в сумі 13,38 доларів США; суму вкладу за договором №002-03521-140814 від 14.08.2014 року в розмірі 4100 доларів США, нараховані відсотки в сумі 100,47 доларів США та три відсотки річних в сумі 30,38 доларів США. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та просили його задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки суму неповернутих вкладів за договорами, з урахуванням частково повернутих коштів, в загальній сумі 8271,10 доларів США, а також нараховані відсотки та три відсотки річних згідно заявлених позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив. В зв'язку з цим, з урахуванням думки позивачки та її представника, судом у відповідності до ст.ст.169,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.08.2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу №006-03521-120814, відповідно до якого позивачкою, з урахуванням поповнень, було розміщено вклад на загальну суму 4035 доларів США під 10,05% річних та строком розміщення до 10.11.2014 року включно. Також 12.08.2014 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №007-03521-120814, відповідно до якого [PERSON] було розміщено вклад на суму 1765 доларів США під 10,05% річних та строком розміщення до 10.11.2014 року включно. 14.08.2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу №002-03521-140814, відповідно до якого позивачкою було розміщено вклад на суму 4100 доларів США під 10,05% річних та строком розміщення до 12.11.2014 року включно. По закінченню строку дії договорів банком було повернуто позивачці лише частину вкладів, а саме: 20.11.2014 року в сумі 950 доларів США, 27.02.2015 року в сумі 490 доларів США та 02.03.2015 року в сумі 500 доларів США. Таким чином, загальна сума неповернутих вкладів за договорами становить 7960 доларів США (9900 - 1940). Нараховані згідно умов договорів відсотки по закінченню строку дії останніх позивачці не сплачено. У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.1,2,4 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.ч.1,2,3 ст.1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи №6-140цс13 передбачає, що відповідно до змісту ст.ст.526,1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Таким чином, оскільки по закінченню строку дії зазначених вище договорів позивачці розміщені нею кошти відповідачем в повному обсязі повернуто не було, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення неповернутих сум вкладів за договорами банківського вкладу №006-03521-120814 від 12.08.2014 року, №007-03521-120814 від 12.08.2014 року та №002-03521-140814 від 14.08.2014 року в розмірі 7960 доларів США, що еквівалентно 187513 грн. 72 коп. (офіційний курс гривні до долару США 23,557 грн. за один долар США, встановлений НБУ станом на 26.03.2015 року). Також суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути проценти за договором банківського вкладу №006-03521-120814 від 12.08.2014 року в сумі 87,38 доларів США, що еквівалентно 2058 грн. 41 коп., за договором №007-03521-120814 від 12.08.2014 року в сумі 43,25 долари США, що еквівалентно 1018 грн. 84 коп. та за договором №002-03521-140814 від 14.08.2014 року в сумі 100,47 доларів США, що еквівалентно 2366 грн. 77 коп. А всього таким чином, стягнути з відповідача на користь позивачки кошти в сумі 8191,10 доларів США, що еквівалентно 192957 грн. 74 коп. В частині заявлених позовних вимог про стягнення у відповідності до ст.625 ЦК України пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд враховує наступне. Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення №51 про запровадження з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Дана інформація опублікована на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - fg.gov.ua, є загальновідомою та в силу ч.2 ст.61 ЦПК України такою, що не потребує доказування. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Положеннями ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, відповідно до ч.5 зазначеної статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів. Відповідно до п.1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Таким чином, враховуючи положення ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення пені не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 1929 грн. 58 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial