overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2014 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недйісним заповіт [PERSON], посвідчений 13.12.1994 р. державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щадко О.І. за реєстровим номером 6с-5315. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2018 р. позов [PERSON] задоволено. Визнано заповіт від 13 грудня 1994 року вчинений від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 13.12.1994 р. державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щадко О.І. за реєстровим номером 6с-5315 - недійсним. 05.10.2018 р. до суду надійшла заява позивачки [PERSON] про постановлення додаткового рішення, оскільки суд при постановленні судового рішення не вирішив питання щодо стягнення з відповідача витрат за проведення експертизи, вартість якої становить 3 335,36 грн. В порядку ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд розглядає заяву про постановлення додаткового рішення без виклику сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення заяви та необхідність постановлення додаткового рішення з наступних підстав. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Судом встановлено, що ухвалою суду від 14.06.2016 р. по справі призначена посмертна судово-псхіатричну експертизу за клопотанням представника позивачки, підтримане в судовому засіданні останньою (т. 2 ас. 60-61). Встановлено, що відповідно до листа Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» від 14.07.2016 р. за вих. № 190, вартість призначеної судом експертизи становить 3 335,36 грн. (т. 2 ас. 190). Судом встановлено, що відповідно до квитанції до ордеру № 28 від 03.08.2016 р. позивачкою сплачено вартість експертизи в розмірі 3 335,36 грн. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, оскільки судом встановлено, що під час розгляду Святошинським районним судом м. Києва позову [PERSON], останньою були понесені та сплачені судові витрати за проведення експертизи в розмірі 3 335,36 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, при цьому, суд постановляючи судове рішення не вирішив питання про розподіл вказаних судових витрат, заява про постановлення додаткового рішення підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2014 року звернувся у суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказав, що на даний час сім'я сторін фактично розпалась. Підставою для розпаду сім'ї стало непорозуміння та постійні сварки, у зв'язку з чим сторони припинили шлюбні відносини хоча проживають разом. Позивач примиритися категорично не бажає. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], народження [INFO]. Позивач у судовому засіданні підтримав свої вимоги з підстав викладених у позові, вказав, що спору про спільно нажите майно у суді не виникає, згоди про те з ким буде проживати неповнолітня дочка [PERSON] досягнуто - з матір'ю. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, примиритися не бажала, вказала, що спору про спільно нажите майно у суді не виникає. Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження виданим 09.11.1996 Пирятинським районним відділом РАГС, Полтавської області (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], народження [INFO] (а.с. 5). Спору про місце мешкання якої у сторін не виникає, як і про поділ майна що є спільною сумісною власністю. Неповнолітня [PERSON] залишиться проживати з матір'ю. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, врахувавши норми сімейного законодавства, та те, що шлюбні відносини між сторонами припинені суд рахує, задовольнити позов та розірвати шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2014 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 22 квітня 2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №410. Від вказаного шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Разом з тим, подружнє життя не склалося через різні погляди на подружнє життя та несумісність характерів, внаслідок чого між ними часто виникали непорозуміння. З квітня 2013 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. У зв'язку із тим, що їх шлюб носить тільки формальний характер, просила його розірвати. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позов та підтвердила викладені у ньому обставини. Просила його задовольнити. Вважає, що примирення з відповідачем неможливе. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 22 квітня 2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №410 (а.с.5). Від вказаного шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с.6). Спільне життя сторін склалось невдало через різні погляди на подружнє життя та несумісність характерів. З квітня 2013 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сім»ї неможливе, оскільки сім»я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім»я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім»ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2014 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 22 червня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м.Чернівці, про що зроблено актовий запис за №711. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Разом з тим, подружнє життя не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та несумісність характерів. Внаслідок цього, у них часто виникали непорозуміння та суперечки, свідками яких нерідко були діти. Вже тривалий час вони не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо. Протягом цього часу, вони постійно конфліктують та не знаходять між собою порозуміння. Неодноразові спроби налагодити подружні стосунки не дали бажаного результату. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. У зв'язку із тим, що їх шлюб носить тільки формальний характер, просила його розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Надала заяву, у якій розгляд справи просила провести без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному об'ємі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 22 червня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м.Чернівці, про що зроблено актовий запис за №711 (а.с.4). Від вказаного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] (а.с.5,10). Спільне життя сторін склалось невдало через відсутність між ними взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та несумісність характерів. На даний час сторони не підтримують фактичних шлюбних відносин та проживають окремо. Судом надавався сторонам термін для примирення, однак сторони так і не помирилися. Таким чином, суд вважає, що збереження сім′ї неможливе, оскільки сім′я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім′я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 06.09.1997 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, а тому вони фактично розірвали свої стосунки, проживають окремо, хоча офіційно шлюб не розірваний. Шлюбні відносини у остаточно припинилися, спільне господарство не ведеться, примирення між сторонами неможливе. Спору стосовно проживання дитини немає. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, пояснила, що з 06.09.1997 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Пояснила, що на грунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного. Непорозуміння між подружжям призвело до припинення шлюбних відносин, тому вони разом не проживають. Вважає, що примирення між ними неможливе, просить шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечує, просить шлюб розірвати. Судом установлено: Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 06.09.1997 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 120 (а.с.5). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Спільне життя між сторонами не склалось через різні погляди на життя та різні характери. Постійні непорозуміння призвели до втрати взаємних почуттів та припинення шлюбних відносин між сторонами. Подружжя не проживає разом та підтримувати шлюбні відносини не бажають. Спільне господарство не ведеться. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони спільно однією сім'єю не проживають, примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сім'ї суперечитиме інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та їх неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2015 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 22 липня 2000 року, про що зроблено актовий запис №682 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у неї із відповідачем різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого постійно виникають сварки та непорозуміння, що спричинило те, що вони перестали разом проживати, не підтримують подружніх і сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства. Тому, вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливими, подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. У судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву, згідно із якою просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги задоволити у повному обсязі , зазначивши, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, не повідомивши причин неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів . Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Сторони вступили у зареєстрований 22 липня 2000 року шлюб, про що зроблено актовий запис № 682 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області. Від шлюбу 07 жовтня 2002 року народився син [PERSON], 03 жовтня 2012 року син [PERSON]. Внаслідок різних характерів та поглядів на життя, між сторонами постійно виникали непорозуміння та сварки, що спричинило те, що вони перестали разом проживати, упродовж тривалого періоду часу не підтримують подружніх і сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства. При цьому позивачка категорично заперечує проти примирення, мотивуючи своє рішення тим, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин суд вважає що сімя сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2019 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 1991 року. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей : - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Далі позивачка зазначила, що на протязі шести років подружжя спільного господарства не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, між подружжям відсутнє взаєморозуміння, що унеможливлює збереження сім`ї, сторони проживають окремо, у зв`язку з чим позивачка просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав (ас. 21, 22). За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи вважає позов підлягає задоволенню. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги [PERSON] , що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2019 р. звернулася до суду із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що у період з 08.08.2008 р. по 20.11.2017 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у період якого вона народила двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Далі позивачка зазначає, що після припинення шлюбних стосунків та розірвання шлюбу з відповідачем, згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2017 року, доньки проживають з нею. Проте, оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання доньок, з метою захисту їх прав та інтересів, позивачка просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з нею за фактичним місцем її проживання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2019 року підготовче засідання завершено та призначено до судового засідання на 03.03.2020 року. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник третьої особи: Служба у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації в місті Києві до суду не з`явилися, надіслали до суду лист в якому позовні вимоги підтримали та подали Висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з позивачкою (ас. 37). Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи та згідно листа із Служби у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації в місті Києві від 23.10.2019 року не заперечує проти проживання своїх доньок з їх матір`ю [PERSON] (ас. 37). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги [PERSON] , що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved