Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Вказує, що з відповідачем вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі 1982 року по 2009 рік. В 1999 році вони придбали спірну квартиру, а у 2008 році відповідач подарував їй належну йому 1\\2 частину квартири і вона стала власником всієї квартири. Після розірвання шлюбу у 2009 році відповідач оставив квартиру і нею не цікавиться. За не перевіреними даними він проживає в Російської Федерації. Продовжує бути зареєстрованим в квартирі він порушує її право власності на квартиру і право розпоряджатися квартирою на свій розсуд. Посилаючись на норми ст. 405 ЦК України і норми ст. ст. 71 і 72 ЖК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням кв. 142, в буд. 90, по пр. Тракторобудівників, в м. Харкові. Відповідач про дату і час розгляду справи повідомлений оголошенням в газеті «Слобідський край» №15 від 04.02.2016 року. Але в судове засідання він повторно не зявився. Заяв про перенос розгляду справи до суду не подав. Суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів. Третя особа просить розглянути справу за відсутністю його представника. В судовому засіданні встановлене наступне. Позивачка і відповідач знаходились в зареєстрованому шлюбі з 1982 по грудень 2009 рік. Спірна кв. 142, в буд. 90, по пр. Тракторобудівників, в м. Харкові, придбана подружжям за договором купівлі-продажу від 05.06.1999 року, за яким позивач і відповідач придбали по 1\\2 частині квартири. 12.11.2008 року відповідач подарував позивачці належну йому 1\\2 частину квартири, що підтверджується договором дарування, а тому власником всієї квартири є позивачка. Після дарування своєї частки квартири відповідач, як чоловік позивачки, залишився проживати в спірній квартирі як член її сімї. Таким чином позивачка розпорядилась своїм майном, надавши відповідачу право продовжити проживати в належній йому частині (ст. 361 ЦК України), а тому твердження позивачки про те, що позивач порушує її право власності на квартиру суд вважає не доказаним. У звязку з цим положення ст. 391 ЦК України не можуть бути застосовані. Оскільки квартира є власністю позивачки, також не підлягають застосовуванню і норми ст. ст. 71 і 72 ЖК України, які застосовуються до правовідносин до договорів найму житлової площі, яка є власністю громади. Оскільки відповідач був членом сімї власника квартири і залишився проживати в квартирі, яка в листопаді 2008 року вся стала власністю позивачки, то до вказаних правовідносин застосовуються норми ст. 405 ЦК України відповідно до якої члени сімї власника житла, які проживають спільно з ним, мають право на користування цім житлом згідно закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Але позивачка не надала належних і достовірних доказів того, що відповідач не проживає в спірній квартирі з 2009 року і без поважних на то причин. Немає ніяких даних про місце знаходження відповідача, а також даних про проживання відповідача в Російській Федерації. Наданий позивачкою суду акт від 02.112015 року про не проживання відповідача в квартирі, який був складений двома сусідами по квартирі, суд не вважає належним доказом, оскільки в ньому не вказані причини не проживання відповідача в квартирі. З урахуванням наведеного суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed