Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, Соснівський відділ УДМС України у м. Черкаси про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позову вказує, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 24 квітня 2004 року по 29 квітня 2013 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.04.2013 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу в них народилися діти: [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2010 року народження. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.03.2014 року визначено місце проживання дітей разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. Вказує, що на даний час місцезнаходження відповідача їй невідоме, оскільки він оголошений у розшук за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. У зв'язку з тим, що він з метою уникнення покарання переховується, вона не має змоги отримати від нього письмову згоду на виїзд їх спільних дітей за кордон у її супроводі. Також вказує, що діти часто хворіють застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дітей на морі. Крім того, виїзд дітей за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку як особистостей. Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. А тому, просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за вибором в одну з країн: Єгипет, Турція, Греція, Болгарія, Грузія, Ірландія, Туніс, Німеччина у період з 01.09.2014 року по 30.09.2015 року та виготовлення проїзних документів на неповнолітніх дітей - [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2010 року народження у її супроводі без згоди батька дітей - відповідача [PERSON] терміном на один рік. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник третьої особи - Органу опіки та піклування м. Черкаси, за довіреністю Зубалій Н.А., просила задовольнити позовні вимоги позивачки, оскільки таке рішення буде відповідати інтересам неповнолітніх дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи, був повідомлений в установленому законом порядку. Представник Соснівського відділу УДМС України у м. Черкаси в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивачки суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представника Органу опіки та піклування м. Черкаси - Зубалій Н.А., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони ([PERSON] та [PERSON]) перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2004 року по 29.04.2013 року. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.04.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Одним із питань, яка має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний із моральний розвиток. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному громадянину, в тому числі і дитині, свободу пересування, вільне право залишати територію України, якщо це відповідає інтересам дитини. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року. У п. 2 ст. 4 цього Закону, зазначено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 в редакції постанови КМУ від 25.08.2010 р. № 724, передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Постановою КМУ від 25.08.2010 року № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни, відповідно до яких у п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників, батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно нормам ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Як встановлено в судовому засіданні, відсутність згоди одного з батьків - [PERSON] на виїзд неповнолітніх дітей: [PERSON], 2007 року народження та [PERSON], 2010 року народження за кордон позбавляє їх повноцінного оздоровлення, за рекомендаціями лікарів, на морі та розширенню їх світогляду, духовному та інтелектуальному розвитку, як особистостей. Суд вважає, що вимога позивачки про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України з оздоровчою та туристичною метою ґрунтується на законі, відповідає інтересам дитини, направлена на виконання батьківського обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та інтелектуальний розвиток. Відповідач, який не мотивовано відмовляє у згоді на виїзд дітей за кордон діє в такий спосіб в супереч інтересам дітей та з порушенням прав неповнолітніх, фактично обмежує встановлене законом право на вільне пересування та вільний вибір місця проживання, хоча відповідно до ст. 33 Конституції України, держава гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. До того ж конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХІІ, частини 7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а також враховуючи те, що не можливість отримати позивачці дозвіл на виїзд за кордон без дозволу та супроводу батька порушує права малолітніх дітей гарантоване ст. 33 Конституції України, тимчасовий виїзд за кордон на відпочинок відповідає інтересам дітей, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки частково та надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд за межі України на відпочинок та оздоровлення до країн: Єгипет, Болгарія громадянам України [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], уродженцям м. Черкаси з їх матір'ю [PERSON], без згоди батька - [PERSON] в період часу з 01.09.2014 року до 30.09.2015 року.

Outcome: partial