Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державного нотаріусу Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про звільнення спадкового майна з під арешту. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просила не здійснювати, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській областіне з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи. В судове засідання відповідач Державного нотаріусу Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської областіне з`явився, однак надав на адресу суду заяву про розгляд справи його відсутність. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . (а.с.7) Фактом підтвердження родинного зв`язку між позивачкою та померлою є свідоцтво про народження, де в графі мати вказана [PERSON] . (а.с.8) Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається із 4/200 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого 06.12.2005 року виконкомом Білгород-Дністровської міської ради, розпорядження №8728 від 06.12.2005 року. За життя спадкодавець не складала заповітного розпорядження. На даний час спадщина ніким не успадкована. В управління спадковим майном позивачка вступила шляхом здійснення поховання матері, доглядом за будинком та зберігання документів. В термін, передбачений законом, зверталася до нотаріату щодо прийняття спадщини, разом із її братом, який в свою чергу, відмовився в той час від спадщини на користь позивачки. Однак, не встигши оформити належним чином всі документи, помер її брат, тому їй прийшлося очікувати новий термін для прийняття спадщини тепер і від нього. В вересні 2017 року позивачка звернулась до державної Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, здійснила всі необхідні платежі. На частку брата позивачка отримала спадщину, а на частку матері отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим що на спадкове майно, а саме 4/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. Реєстраційний номер обтяження: 6399773 , зареєстровано: 15.01.2008 15:14:11 за № 6399773 реєстратором: Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора, 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Олімпійська, 12. Підстава обтяження : Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН № 323547, 10.01.2008 року, Відділ державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, держвиконавець Моц В.В . Позивачка звертає увагу на помилково вказану частку власності, на яку накладено арешт. Мати позивачки була власницею 4/200 часток житлового будинку, інші 4/200 - належали братові позивачки, теж померлому. Частка брата перейшла позивачці у спадок по закону на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 3633 виданого 10.10.2017 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області. Однак, позивачки на частка власності, що перейшла у спадок від брата в державному реєстрі речових прав зареєстрована в розмірі 4/200, та в цьому ж реєстрі є запис про обтяження, накладені на її мати на частку 4/100. Позивачка звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби щодо надання інформації стосовно виконавчого провадження по якому винесено постанову про арешт майна серії АН № 323347 від 10.01.2008 року, на що їй було повідомлено, що виконавче провадження завершено 12.09.2008 року, та Постанова разом із оригіналом виконавчого документу була спрямована на адресу стягувача. На усному прийомі в державного виконавця Моц В.В. їй було повідомлено, що подібні справи у відділі вже не зберігаються у зв`язку зі спливом часу зберігання. 26.07.2018 року позивачкою було сплачено суму боргу, яка стала підставою для накладення арешту та 01.08.2018 року повторно звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, щодо зняття арешту по виконавчому листу від 24.05.2007 року №25/54-07-84 ОА у зв`язку зі сплатою боргу. Однак, листом Відділу № 26667/26-27 від 08.08.2018 року їй повідомлено, що виконавче провадження, в межах якого накладений арешт на майно боржника, завершене 12.09.2008 року та на даний час на виконанні не перебуває, тому підстав для зняття цього арешту у Відділі немає. Однак, після закінчення виконавчого провадження в терміни, передбачені законом, дій щодо зняття арешту здійснено не було. Пунктом 4 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації в реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Пунктом 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Пунктом 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт може бути зняти за рішенням суду. Пунктом 2 статті 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316-317 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ч.1 ст.321 ЦК України. Згідно ч.1, 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику у справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] є доведеними матеріалами справи, обґрунтованими, тобто є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved