Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача, третьої особи про позбавлення батьківських прав щодо дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що з 09 липня 2002 року по 13 травня 2008 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За період шлюбу у них народилася двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначала, що з моменту розлучення, відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, не навідував дійте, не цікавився вихованням та станом здоров'я, не забезпечував та не надавав матеріальної допомоги на їх утримання. Окрім того має заборгованість по сплаті аліментів. Вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від таких, а тому з вернулась з позовом про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 22 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 25 квітня 2018 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву. З позовною заявою [PERSON] відповідач не погоджується. Вважає, що така має бути відхилена з наступних підстав. [PERSON], як батько [PERSON] та [PERSON], не бажає бути позбавленим батьківських прав. Бажає брати активну участь у житті свої дітей, спілкуватись з ними проводити спільно час та займатись їх вихованням. Однак у зв'язку із негативними стосунками між ним та позивачем, відповідач не може спілкуватись з дітьми, так як це призводить до напружених стосунків між дітьми та їх матір'ю. Вважає, що позбавлення його батьківських прав негативно вплине на його дітей. Твердження позивача про те, що відповідач не надає матеріальної підтримки своїм дітям, спростовується доказами оплати аліментів. Так згідно з розрахунком заборгованості Личаківського ВДВС від 06.04.2018р. заборгованість по аліментах [PERSON] складає 4 500грн, в той час як ним сплачено 32 250 грн. Висновок орану опіки та піклування вважає передчасним та необґрунтованим. Окрім того, в провадженні Личаківського районного суду м. Львова знаходилась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей в межі тимчасово окупованої території АР Крим, в задоволенні позову було відмовлено. А тому відповідач вважає, що єдиною метою подання позову про позбавлення його батьківських прав є отримання позивачем можливості вивезти їхніх дітей без згоди [PERSON], на тимчасово окуповану територію Автономної республіки Крим. А тому враховуючи вище наведене, оскільки позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] є такими, що не відповідають інтересам дітей, просить в задоволенні таких відмовити в повному обсязі. 03 травня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, зазначає, що заявлене бажання відповідача спілкуватись із дітьми не знаходить свого практичного відображення, оскільки жодних дій спрямованих на реалізацію такого бажання відповідач не вчиняє. Дії та бездіяльність [PERSON] негативно впливають на емоційний стан дітей. В судовому засіданні 10 травня 2018 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких зазначає, що відповідач дійсно не міг сплачувати аліменти на утримання дітей у повному обсязі у 2017 році, однак це було спричинено об'єктивними обставинами- складною матеріальною ситуацією у відповідача. Як тільки [PERSON] зміг отримати грошові кошти, ним було фактично повністю усунуто заборгованість за аліментами. І станом на сьогодні він намагається сплачувати аліменти щомісячно. Окрім того, відповідач періодично намагається спілкуватись із дітьми, телефонує, пише їм. 10 травня 2018 року протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про продовження стадії підготовчого провадження у справі на один місяць. Ухвалою суду від 30 липня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду справу. В судовому засіданні позивач позов підтримала, пояснила, що відповідач не цікавився дітьми, ухилявся від виконання свої батьківських обов'язків. Зазначила, що діти тривалий час не бачили батька. Підтвердила, що відповідач з лютого 2018 року сплачує аліменти на утримання дітей. Представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним вище, просить позов задоволити. Додатково заначив, що сплата аліментів відповідачем не свідчить про те, що такий виконує свої батьківські обов'язки. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав наведених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Додатково в судовому засіданні пояснив, що наведенні у позові аргументи не відповідають дійсності, він завжди намагався приділяти увагу своїм дітям, періодично зустрічався з ними та проводив спільно вихідні дні, спілкувався в телефонному режимі. Також оплачував витрати на лікування доньки у стоматолога та її відвідування спортзалу. Дійсно бували періоди коли він з поважних причин, тривалий час не міг особисто спілкуватись з дітьми, а саме в час його участі у АТО та в період захворювання його дружини на туберкульоз. Зазначив, що любить своїх дітей, бажає брати активну участь у їх вихованні, проводити з ними спільно час та підтримувати родинні відносини. Вважає, що даний позов викликаний лише його складними стосунками з позивачкою, а також її бажанням вивести дітей на тимчасову окуповану територію Автономної республіки Крим, проти чого він категорично заперечує. Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що відповідач брав участь у судових засіданнях щодо дозволу на виїзд дітей на територію Криму, отже йому не байдужа доля дітей, діти брали участь в засіданні комісії в присутності матері, жодних попереджувальних заходів щодо відповідача не застосовувались. Отже, немає підстав для застосування крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позов, пояснила, що позивач двічі зверталась до органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав відносно відповідача. Вперше це було в березні 2016 року, однак комісія не змогла повідомити належним чином батька про дату та час такого, у зв'язку із чим комісією було відмовлено позивачу. Наступне звернення було в жовтні 2017 року, мало місце два засідання, на перше з'явився представник відповідача, якого повідомили під розписку про наступну дату засідання. Представник відповідача та сам відповідач прибули до адміністрації, однак перед самим початком засідання, покинули його, пояснення відповідач не подав з власної ініціативи. Під час засідання було заслухано матір та дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін їх представників, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, встановив наступне. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, виконувати інші обов'язки. Згідно зі ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6), та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах виданого Личаківським відділом ДВС м. Львова станом на 01.11.2018 р. борг [PERSON] перед [PERSON] становить 3 888 грн. За період з березня 2016 р. по листопад 2018 р. [PERSON] сплачено аліменти на загальну суму 48 138 грн. (а.с.119-121). Як вбачається з долученого до матеріалів справи висновку органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 24.11.2017р. №33-4091 (а.с.7-10) орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], щодо неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] Однак згідно витягу з протоколу № 24 засідання комісії, на якому прийнято вказаний вище висновок, вбачається, що з присутніх десяти членів комісії четверо проголосували проти. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень викладених в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Допитана в якості свідка позивач [PERSON] повідомила, що відповідач дітей не відвідує приблизно два роки, участі у їх вихованні не бере, аліменти сплачує частково. Повідомила, що у відповідача з донькою [PERSON] дуже теплі відносини, вона продовжує його любити, але на даний момент вони не спілкуються. Крім сплати аліментів відповідач у часті в утриманні дітей не бере. Відносин із сином [PERSON] у відповідача практично немає, коли відповідач залишив смію [PERSON] було 1 рік 8 місяців, в подальшому вони практично не спілкуються. Відповідач [PERSON] допитаний в якості свідка, пояснив, що припинення спілкування з дітьми дійсно припинялося в період з 2009-2011 р. в зв'язку із лікуванням його цивільної дружини від чи туберкульозу. В подальшому позивач просила, його не з'являтись до дітей не травмувати їх та не заважати їй створювати нову смію. В 2014 р. у них фактично відновились подружні відносини, спілкувались майже щодня до 2016 р., приблизно весною 2016 р. відносини з позивачкою повторно припинились. Про стягнення з нього аліментів дізнався в кінці 2016 р. від позивачки, на цей момент вже була наявна заборгованість, в подальшому намагався оплачувати аліменти в зв'язку із нестабільними доходами, на даний момент борг становить 800 грн. Останній раз бачився з донькою в лютому 2017 р. запропонував їй проживати разом із ним, після цього вона припинила з ним спілкування, припинила відповідати на його дзвінки та повідомлення. Ще більше відносини з дітьми погіршились коли він не дав дозволу на їх виїзд у Крим. Також зазначив, що в 2017 р. пропонував оплатити відпустку позивача з дітьми. Після припинення відносин сина не бачив, однак ніколи не уникав спілкування з дітьми та від виконання покладених на нього батьківських обов'язків. Також в судовому засіданні було заслухано думку дітей, які зазначили, що не бажають спілкуватись з батьком, однак повідомили також, що батько ніколи не ставився до них агресивно та в інший спосіб їх не ображав. Свідок [PERSON], яка являється матір'ю позивачки, пояснила, що з дітьми відповідач останні роки не спілкується, в школі та дома їх не відвідує, з 2014 р. вона пів року проживає в АР Крим, а пів року у м. Львові. Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою відповідача, суду повідомила, що її брат [PERSON] любить своїх дітей, піклується і бажає піклуватись про них в майбутньому. За останні роки неодноразово вона разом із братом його та її дітьми ходили в кіно, на боулінг. Також їй відомо, що діти відвідували батька під час проходження військової служби. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює лікарем стоматологом. Приблизно три років тому він проводив лікування [PERSON] яку приводив батько [PERSON]. Лікування проводилось близько 6 місяців. Мало місце до десяти відвідувань. Особисто спілкувався з батьком з приводу лікування доньки. Оплата проводилась після кожного відвідування, завжди оплату здійснював [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], повідомила, що працюючи на посаді начальника відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації ЛМР, брала участь в засіданні органу опіки і піклування, який надав висновок про доцільність позбавити відповідача батьківських прав. На засіданні в жовтні 2017 р. був присутній лише представник батька. В наступному засіданні в листопаді 2017 р. брали участь діти, які були заслухані з участю психолога. Діти повідомили, що в них відсутнє спілкування з батьком. Зазначила, що батько був присутній в коридорі однак не взяв участь у засіданні комісії з невідомих причин. Хоча вона бачила, що відповідач перебуваючи в коридорі намагався спілкуватись з дітьми. Фактично підставою для винесення висновку було відсутність даних про участь батька у вихованні дітей. Це було друге звернення позивачки, у травні 2017 р. її було відмовлено, хоча фактичні обставини станом на листопад 2017 р. не змінились. Також зазначила, що при винесені висновку враховувались письмові заяви сусідів однак такі особисто в засіданні участі не брали. Будь яких фактів, які б могли бути підставою для позбавлення батьківських прав, крім неналежного виконання батьківських обов'язків, комісією не встановлено. Окрім того, свідок [PERSON], як являється дружиною [PERSON], суду показала, що почала проживати з [PERSON] з 2007 р., він дуже переживав з приводу обмеженого спілкування з дітьми, завжди намагався з ними підтримувати відносини та брати участь в їх вихованню. Однак в 2009 р. в зв'язку з її захворюванням на туберкульоз, вони були змушені обмежити їх спілкування приблизно до 2014 р., з цього моменту були відновленні стосунки [PERSON] з дітьми, вони разом проводили час майже кожні вихідні до моменту липня 2015 року коли відповідач у зв'язку із службою у армії був відсутній у м. Львові, після повернення намагався відновити відносини з дітьми. Вона переконана, що [PERSON] любить своїх дітей бажає про них піклуватись та спілкуватись з ними. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може позбавити батьківських прав лише у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (Постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року по Справі № 631/2406/15-ц) Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування в особі Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 24.11.2017р. №33-4091, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON], має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів умисного ухилення відповідача від участі у вихованні дітей. Судом не встановлено обставин, які давали б підстави для застосування до відповідача крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав. Таким чином беручи до уваги наведене, а також те, що батько дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, сплачує аліменти на їх утримання, бажає брати активну участь у їх вихованні та догляді, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Outcome: dismissed