Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідачки 6720 гривень у порядку повернення сум сплачених за гараж та витрачених на його ремонт. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що є власницею ? частини житлового будинку розташованого по [ADDRESS] в м. Ніжині. Співвласником іншої ? частини вказаного житлового будинку є [PERSON]. Вказане житло відповідачка успадкувала після смерті чоловіка [PERSON]. За життя колишнього власника [PERSON], 25.11.2010 року позивачка уклала з ним договір купівлі-продажу цегляного гаражу розташованого біля будинку, та віддала за гараж 3000 гривень. Крім того вона понесла витрати на ремонт гаражу, так як вважала гараж своєю власністю, витративши на будматеріали 1720 гривень та за роботу по ремонту 2000 гривень. Після смерті [PERSON] у січні 2012 року, відповідачка заперечила її право власності на спірний гараж та просила звільнити його мотивуючи тим, що гараж потрібен їй для власних потреб. Тому вона просить суд стягнути з відповідачки 6720 гривень у порядку повернення сум сплачених за гараж та витрачених на його ремонт, так як [PERSON] являється спадкоємцем [PERSON] і повинна задовольнити вимоги його кредиторів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що проживала разом з [PERSON] з 2008 року і знає що останній дозволив користуватися гаражем, який розташований біля хати їх сусіду, чоловіку позивачки. Останній проводив ремонт в гаражі, так як гараж протікав і в такому виді він не міг ним користуватись. Питання про продаж гаражу ніколи не стояло, так як його не можна було продати та оформити окремо від хати. Позивачка ніяких грошей за гараж не давала. Після смерті [PERSON] позивачка та її чоловік забажали щоб гараж перейшов у їх власність, однак вона цьому заперечує. Вона оформила спадкові документи після смерті [PERSON], і на даний час розпорядилася спадщиною оформивши договір дарування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його дружина є співвласницею ? частини будинку по [ADDRESS]. У 2009 році він особисто придбав у [PERSON] гараж віддавши останньому 3000 гривень. Після цього він придбав будівельні матеріали і відремонтував гараж та користувався ним зберігаючи транспортний засіб. Разом з [PERSON] вони були у нотаріуса та мали намір оформити угоду купівлі-продажу, але нотаріус у цьому відмовила, а в МБТІ також повідомили що це не можливо, бо гараж є частиною будинку [PERSON] і двір не розділений. Вони з дружиною не вимагали повернення грошей від [PERSON], бо останній тяжко захворів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін і була присутня під час передачі грошей [PERSON] у 2008 році за гараж у сумі 3000 гривень. А через рік [PERSON] почав ремонт гаражу та міняв покрівлю. Вона також знає що у 2010 році була написана розписка про передачу грошей за гараж, вона цю розписку бачила у [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив? що був добрим приятелем та сусідом [PERSON] , знає як, та коли, покійний [PERSON] власноруч будував гараж. [PERSON] нікому не продавав гараж, бо користувався ним сам, а пізніше дозволив користуватись [PERSON], так як вони були сусідами по будинку. Він знає, що чоловік позивачки [PERSON], допомагав ремонтувати покрівлю гаражу, але [PERSON] гараж сусіду не продавав, бо він би про це знав. Після смерті [PERSON] позивачка з чоловіком перешкоджали [PERSON] користуватись гаражем, тому на її прохання він зрізав навісний замок, який вони повісили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає про належність гаражної будівлі, що біля хати, покійному [PERSON] [PERSON], яким належить друга половина хати, цей гараж орендували у [PERSON] і користувались ним, тому якщо вони щось і ремонтували в гаражі то у власних інтересах, бо за оренду не платили. Після смерті [PERSON] вони заволоділи його гаражем та перегородили відповідачці прохід до сараю, де утримувалась її птиця, та чинять їй всілякі перешкоди. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Ніжинського міжміського бюро технічної інвентаризації від 10.09.2003 року (а.с.5) підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності по ? частині житлового будинку [ADDRESS] у м. Ніжині. З договору користування (а.с. 6), посвідченого державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори 26.03.1997 року, вбачається, що до належної [PERSON] на праві власності ? частини будинку відноситься цегляний гараж під літерою «Г». Інша ? частина житлового будинку належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу укладеного між нею та [PERSON] 12.02.2002 року та зареєстрованого в КП «Ніжинське МБТІ» 04.03.2002 року, в якому конкретно зазначено, які житлові та нежитлові приміщення відносяться до належної їй ? частини, до переліку яких цегляний гараж не входить . На даний час позивач посилаючись на ст. 1282 ЦК України просить суд стягнути з відповідача 6720 гривень у порядку повернення сум сплачених нею покійному [PERSON] за гараж та витрачених на ремонт гаражу, так як відповідачка являється спадкоємцем [PERSON] і повинна задовольнити вимоги його кредиторів. Стаття 1282 ЦК передбачає, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 21.11.2012 року спадкоємцями після смерті [PERSON] є відповідачка [PERSON] та [PERSON], при цьому [PERSON] успадкувала 9/20 частин житлового будинку, а [PERSON] 1/20 частину. Позивачка в судовому засіданні заперечила вимоги до [PERSON], мотивуючи таке рішення власним розсудом. На підтвердження своїх свічень про те, що між [PERSON] та [PERSON] 25.11.2010 року укладено договір купівлі-продажу цегляного гаражу позивачкою надано вказаний договір, що на а.с. 9 відповідно до якого [PERSON] (так вказано в договорі) продав, а [PERSON] придбала цегляний гараж під літерою «Г», що знаходиться по [ADDRESS] в м. Ніжині. Суд не може визнати наданий позивачем документ належним доказом переходу права власності на гараж, так як він оформлений всупереч вимог ст.ст. 640 ч.3, 657 ЦК України, щодо форми договору та моменту його укладення, нотаріального посвідчення, а тому правова природа його походження є сумнівною. Крім того в матеріалах справи на а.с 10 міститься заява [PERSON] адресована Ніжинському міськвиконкому в якій він просить допомогти юридично оформити передачу належного йому цегляного гаражу - [PERSON]. Вказана заява датована 10.11.2011 року і в ній не міститься жодних посилань на те, що між сторонами 25.11.2010 року було укладено договір купівлі-продажу спірного гаражу. Відповідно до листа виконкому Ніжинської міської ради від 13.12.2013 року (а.с. 22) [PERSON] не звертався до виконавчого комітету з заявою про оформлення на [PERSON]. гаражної будівлі. З розписки , що на а.с. 13 вбачається, що [PERSON] отримано від [PERSON] за придбаний нею цегляний гараж гроші у сумі 3000 гривень 25 листопада 2011 року. В то же час у договорі укладеному між [PERSON] та [PERSON] в п. 2.3 зазначено, що повний розрахунок між ними виконаний на час укладення угоди, тобто 25 листопада 2010 року і продавець отримав гроші повністю. Проаналізовані судом докази в сукупності з поясненнями свідків, даних в судовому засіданні, ставлять під сумнів твердження позивачки про передачу грошей за гараж [PERSON], оскільки суттєві обставини передачі грошей, про які пояснювали свідки та позивачка мали розбіжності в часі передачі грошей, в місці де вони були передані , в колі осіб, які були присутні при передачі та в особі, яка їх передавала [PERSON] чи [PERSON] Крім того, сам лише факт наявності розписки про отримання [PERSON] грошей від [PERSON] не може бути розцінено судом як борг [PERSON] перед позивачем, оскільки дана розписка не містить зобов'язання про їх повернення і не надає [PERSON] статусу боржника, а позивачці статусу кредитора за борговим зобов'язанням. Як вбачається з рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.09.2013 року судом задоволено вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та зобов'язано [PERSON] звільнити цегляний гараж, який знаходиться в домоволодінні за адресою м. Ніжин [ADDRESS]. Дане рішення сторонами не оскаржувалось і на даний час набуло законної сили. З огляду на викладене суд вважає, що позивачкою не доведено факт наявності боргових зобов'язань [PERSON] перед нею, а тому вона не може бути визнана кредитором спадкодавця. Крім того, статтею 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця має право пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. Кредитор, який не пред'явив вимоги у встановлений строк позбавляється права вимоги. Оскільки сторони жили в одному будинку, позивачка знала про відкриття спадщини після смерті [PERSON], знала коло його спадкоємців, чого не заперечувала в судовому засіданні, однак з позовом звернулась лише через 23 місяці після відкриття спадщини. У зв'язку з даною обставиною позивачка не має права вимоги. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed