Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить визнати за ній та відповідачем належність по 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та по 1/2 частини легкового автомобіля ВАЗ 2106, 1979 року виписку, державний номер [NUMBER] . Зазначає, що 26.10.1991 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.03.2019 року по цивільній справі № 629/325/610/19 розірвано шлюб. Від цього шлюбу вони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Син [PERSON] є особою з інвалідністю групи А. Відповідач добровільно на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, в зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом про стягнення з останнього аліментів. Під час шлюбу ними було придбано у власність наступне не рухоме майно: двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль ВАЗ 2106, 1979 року виписку, державний номер [NUMBER] . Квартиру та автомобіль було зареєстровано за відповідачем. На її намагання вирішити питання щодо визнання за нею право власності на частку у вищезазначеному майні мирним шляхом, а саме нотаріально посвідчити за нею право часткової власності на квартиру та автомобіль, відповідач відмовляється, в зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Сторони з 26.10.1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.03.2019 року. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. Під час шлюбу сторонами було придбано у власність наступне нерухоме майно: двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль ВАЗ 2106, 1979 року виписку, державний номер [NUMBER] , які було зареєстровано за відповідачем. На вимогу позивача вирішити питання щодо визнання за нею права власності на частку у вищезазначеному майні мирним шляхом, а саме нотаріально посвідчити за нею право часткової власності на спірне майно, відповідач відмовився. Суд зазначає, що статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суд враховує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Беручи до уваги, що позивач не просить про поділ майна в натурі, атакож те, що жоден з подружжя згоди на отримання компенсації замість його частки не надав та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки подружжя в спірному майні без його реального поділу. Враховуючи, що спірне майно придбане відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, виходячи з принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави у встановленому законом розмірі.

Outcome: approved