Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить: 1) надати їй дозвіл на виїзд доньки [PERSON], 19.11.2007 р. н. за кордон без нотаріально засвідченої згоди батька, 2) дозволити їй оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу дитини [PERSON] за межі території України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а також вїзд та виїзд на неконтрольовану територію в межах Донецької та Луганської областей протягом 2016-2018 років, 3) допустити негайне виконання рішення суду. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. До початку воєнних дій вся сімя проживала в [INFO], однак у липні 2014 року з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, вона разом з донькою була змушена виїхати на територію, яка підконтрольна Україні та оселитися в смт. Дубовязівка Конотопського району по вул. Садова, 25. На даний час вона взята на облік Конотопським районним управлінням захисту населення як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. [PERSON] навчається в 2-му класі Дубвязівського навчально-виховного комплексу Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад. Позивачка працює в Конотопському міськрайонному центрі зайнятості. Однак її чоловік [PERSON] залишився на непідконтрольній Україні території у м. Брянка Луганської області, оскільки там доглядає свого батька інваліда ІІ групи, який не може сам себе обслуговувати та самостійно пересуватися. Стан здоровя батька відповідача періодично погіршується, а тому [PERSON] змушений постійно перебувати з ним. Як стало їй відомо від працівників Управління соціального захисту населення вона має можливість влітку 2016 року відправити доньку на оздоровлення та відпочинок до Польщі. Відповідач не заперечує такому виїзду, однак не може надати належним чином оформлений нотаріально дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки м. Брянка Луганської області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. [PERSON] має добрі стосунки із батьком та сумує за ним та іншими рідними, а тому разом з нею позивачка бажає влітку відвідати своїх близьких родичів в Луганській області, але без рішення суду вона позбавлена такої можливості. Дані обставини і змусили звернутися її до суду з даним позовом про надання таких дозволів. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засіданнія не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. (а.с.35). Представник третьої особи органу опіки та піклування Конотопської районної державної адміністрації [PERSON] проти позовних вимог не заперечує, при вирішенні питання покладається на розсуд суду. (а.с. 34) Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2006 року і по теперішній час. (а.с. 7 ). Від цього шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою [PERSON] за її місцем реєстрації: смт. Дубовязівка Конотопський р-н, Сумська обл, вул. Садова 25. (а.с.9). Із заяви наданої відповідачем [PERSON], вбачається, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог.( а.с.35). З листа Сумської обласної адміністрації Департамента соціального захисту населення вбачається, що з 12 по 18 вересня 2016 року 20 дітей з законними представниками із числа внутрішньо переміщених осіб із районів проведення антитерористичної операції запрошуються до м. Зелена Гура Любуського воєводства (Польща) з метою відпочинку. (а.с. 10). Ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст.150 ч.2 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~\~Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,\~постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231\~(із змінами). У відповідності до положень ч.2 ст. 4 ЗУ Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Згідно п. 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів ( товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги законні та обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню, що і відповідає інтересам дитини. В той же час, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо негайного виконання судового рішення не підлягає задоволенню, оскільки ст. 367 ЦПК України дає вичерпний перелік, коли суд допускає негайне виконання судового рішення, а тому ця вимога є безпідставною.

Outcome: partial