Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 13.01.2013 року державний нотаріус П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори розглянувши її заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої бабусі [PERSON] повідомив, що видати свідоцтво неможливо, в зв'язку з неподанням заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк. Посилаючись на те, що вона проживала разом із померлою [INFO] року [PERSON], піклувалась про неї, допомагала бабусі матеріально, організовувала процес поховання та фактично прийняла спадщину, в зв'язку з цим не знала про необхідність звертатись у шестимісячний строк по питанню прийняття спадщини, позивачка просила суд продовжити її строк у три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив суд задовольнити останній. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка [PERSON] є онукою [PERSON], померлої [INFO] року. 13.01.2015 року [PERSON] звернулась до П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] та листом державного нотаріуса від 13.01.2015 року позивачці було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва, в зв'язку з неподанням останньою заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.ст.1269,1270 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як зазначила в своєму позові позивачка та посилався її представник в судовому засіданні остання своєчасно не звернулась до нотаріальної контори, оскільки фактично по день смерті мешкала разом із бабусею та доглядала за нею, тому, вважаючи, що фактично прийняла спадщину не знала про необхідність звертатись у шестимісячний строк з заявою до нотаріальної контори. Разом з тим, суд вважає, що юридична необізнаність позивачки щодо строку та порядку прийняття спадщини не є причиною, пов'язаною з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для пози-вачки, як спадкоємця, на вчинення дій щодо своєчасного звернення до нотаріальної контори з заявою прийняття спадщини та, відповідно, поважною причиною пропуску встановленого законом шестимісячного строку для вчинення цієї дії. Будь-яких доказів та належних обґрунтувань щодо поважності причин строку для подачі заяви про прийняття спадщини позивачкою надано не було, а допитані в судовому засіданні свідки лише підтвердили факт проживання останньої на момент смерті разом із спадкодавцем. Фактичне користування і володіння майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, оскільки позивачкою не правильно обрано спосіб захисту порушеного права, позовні вимоги не підтверджені належними доказами та є необґрунтованими, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, сплачений позивачкою судовий збір слід віднести на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed