Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . В обґрунтування вимог зазначає, що 23 вересня 2011 року з відповідачем [PERSON] зареєструвала шлюбу. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2013 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Останнім часом шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведуть. Інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу, відсутні. Позивачка [PERSON] подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить розглянути справу у її відсутності, на розірванні шлюбу наполягає і судові витрати просила залишити за нею. Відповідач [PERSON] подав заяву, зі змісту якої вбачається, що він просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23 вересня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23 вересня 2011 року Новорудською сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис № 5 (а.с. 5). Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). Сторони проживають окремо, їхня сім`я фактично розпалась, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, про що подав особисто письмову заяву. Таким чином, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що мають істотне значення, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу належить задовольнити. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частин 5, 7 ст. 295 ЦК України прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Порядок розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи встановлюється Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п. 2 Порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 915, заяви про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) громадян України, які проживають на території України, приймає, розглядає, а також веде їх облік відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем їх проживання; громадян України, які постійно проживають за кордоном, - дипломатичне представництво або консульська установа України, в якій вони перебувають на постійному консульському обліку. Отже, не суд, а відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання громадянина України приймає та розглядає заяви про зміну прізвища, у зв`язку з чим у задоволені вимоги позивачки про зміну їй прізвища належить відмовити. За згодою позивачки суд не стягує з відповідача понесені нею судові витрати.

Outcome: partial