Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до ПАТ «Каскад», про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки та зобов'язання вчинити певні дії. В своєму позові просить стягнути з ПАТ «Каскад» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з червня 1997 року по червень 2012 року в сумі 58 840 гривень 48 копійок, що разом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з травня 2012 року по 21.10.2016 року становить 128 169 гривні 16 копійок; середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з травня 2012 року по день фактичного розрахунку, що станом на 21.10.2016 року становить - 61 204 гривні 85 копійок; середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2016 року по 21.10.2016 року, що становить - 9 928 (дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять вісім) гривень 16 копійок; зобов'язати ПАТ «Каскад» видати її трудову книжку, з належним записом про звільнення за власним бажанням з ПАТ «Каскад» за її заявою; зобов'язати ПАТ «Каскад» нарахувати та сплатити страхові внески до Пенсійного фонду України та Міністерства доходів та зборів за період вимушеного прогулу та подати до Пенсійного фонду України та Міністерства доходів та зборів скореговані відомості про щомісячні суми заробітку її за період з січня 2009 року по червень 2012 року, а також стягнути на її користь сплачений нею судовий збір. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. 20.10.1987 року позивача [PERSON], було прийнято на роботу до Державного Підприємства - Виробничого Об'єднання «Київський радіозавод». В 1996 році, шляхом реорганізації, ДП ВО «Київський радіозавод» створено ДП «Дослідно-експериментальний завод», а з 11.12.1998 року у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного майна» ДП «Дослідно-експериментальний завод» перетворено у ВАТ «Каскад». У 2016 році ВАТ «Каскад» у зв'язку зі зміною організаційно-правової форми було перейменовано у ПАТ «Каскад». З 08.01.2003 року [PERSON] було зараховано на посаду бухгалтера-касира ВАТ «Каскад». У зв'язку з невиплатою заробітної плати та відсутністю роботи, в лютому 2016 року [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням, та просила виплати їй заборгованість по заробітній платі з 1997 року по липень 2012 року, видати трудову книжку з відповідним записом, однак відповідачем не було її звільнено, та не виконано вимоги чинного законодавства, щодо виплати заборгованості по заробітній платі та поверненню [PERSON] трудової книжки з відповідним записом про звільнення. 09.02.2016 року [PERSON] подала заяву про звільнення за власним бажанням, однак відповідач, прийнявши заяву, не прийняв рішення про звільнення її з підприємства, не ознайомив з наказом про звільнення, не зробив відповідний запис у її трудовій книжці та не видав їй трудову книжку, що суд вважає є порушенням чинного законодавства та прав і інтересів [PERSON], так як відповідач незаконно не повертає їй трудову книжку, а отже вона не може офіційно працевлаштуватись на іншу роботу, а тому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача вчинити дії щодо її звільнення за заявою позивачки від 09.02.2016 року та видачі [PERSON] належним чином оформленої трудової книжки. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно копії особової карточки працівника та індивідуальної відомості про застраховану особу від 02.06.2016 року, видану Управлінням Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва, відповідач має перед позивачем заборгованість по виплаті заробітної плати за період з червня 1997 року по червень 2012 року (включно), що разом становить - 55 840 (п'ятдесят п'ять тисяч вісімсот сорок) гривень 48 копійок. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток [PERSON] за весь час затримки починаючи з липня 2012 року по 21.10.2016 року - 61 204,85 гривень. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі затримки трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Так як відповідачем не було звільнено [PERSON] за її заявою про звільнення за власним бажанням від 09.02.2016 року та на сьогоднішній день не повернуто трудову книжку, то відповідно цей період часу з 09.02.2016 року по сьогоднішній день, згідно трудового законодавства, вважається вимушеним прогулом, за який, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу кошти. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу стан 9 928,16 гривень. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Частина 2 ст. 625 ЦК України визначає наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. По-перше, боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10-го числа, що настає за завітним. По-друге, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому 3 % річних від простроченої суми заборгованості. Зазначені проценти не слідує змішувати з неустойкою: вони є не мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами, і отже стягуються незалежно від вини боржника. Договором або законом з прострочення грошового зобов'язання може бути також встановлена неустойка. Оскільки відповідач, добровільно не сплатив заборгованість по заробітній платі, на яку позивач мала та має законне право, та на яку вона повинна була утримувати себе та свою сім'ю, однак не могла це в повній мірі робити, та на сьогоднішній день, у зв'язку з кризою в країні та знеціненням національної валюти, зростом цін на товари та послуги, кошти які позивачу заборгував відповідач також частково знецінились, а тому суд вважає, що позивачка має право відшкодування відповідачем позивачу заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних починаючи з липня 2012 року по 21.10.2016 року. Відповідно до розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, за період з липня 2012 року по 21.10.2016 (включно), сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить - 128 169 гривень 16 копійок. Крім того, відповідач починаючи з січня 2009 року не сплачував та не сплачує відповідні страхові внески до Пенсійного фонду України та Міністерства доходів та зборів, що в свою чергу призвело до того, що період, за який відповідач не сплатив страхові внески до ПФ України та Міністерства доходів та зборів, не було зараховано до трудового стажу позивачки, що суд вважає порушує права позивачки на пенсійне забезпечення, а тому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити страхові внески до вказаних вище установ за період вимушеного прогулу та подати до Пенсійного фонду України та Міністерства доходів та зборів скореговані відомості про щомісячні суми заробітку [PERSON] за період з січня 2009 року по червень 2012 року (включно). Відповідно до ст. 233 Кодексу Законів про працю України визначена спеціальна позовна давність у відповідності до якої працівник може звернутись для вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня коли він довідався або міг довідатись про порушення його права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є законними, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до вимог ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь відповідачки сплачений нею судовий збір при подачі позовної заяви у сумі 662 гривні 47 копійок та на користь держави у сумі 3 347 гривень 50 копійок за стягнення заробітної плати та у сумі 715 гривень 53 копійки за зобов'язання вчинити певні дії. На підставі викладеного та

Outcome: approved