Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивачка за первісним позовом [PERSON] 05.04.2016 р. звернулась у суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на будинковолодіння. Після уточнення підстав позову 12.12.2018 р. просила визнати за нею право власності на будинковолодіння [ADDRESS] з підстави спадкування за заповітом після померлого [PERSON] . Відповідачка за первісним позовом [PERSON] 23.05.2016 р. подала зустрічний позов до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, у якому просила визнати недійсним заповіт, складений 22.07.2015 р. [PERSON] , посвідчений Вільшаницькою сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області та внесений до реєстру за № 43. Ухвалою суду від 15.06.2016 р. зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Первісний позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що спірне будинковолодіння [ADDRESS] збудоване у 1984 р., забудівником та власником була її свекруха [PERSON] . Інвентаризаційна вартість будинковолодіння згідно технічного паспорту на даний час становить 406327 грн. Після смерті [INFO] матері [PERSON] син померлої [PERSON] , який був чоловіком позивачки, прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак не оформив своїх спадкових прав у нотаріальному порядку. Чоловік за життя 22.07.2015 р. склав заповіт, який посвідчено секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів їй, дружині. Після смерті [INFO] чоловіка вона прийняла спадщину у порядку ст.1269 ЦК України, звернувшись до Тисменицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 12.03.2016 р. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті чоловіка є їхні діти [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з відсутністю оригіналу правоустановлюючого документу на спірне будинковолодіння державний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що заповіт її батька [PERSON] від 22.07.2015 р. складений та посвідчений з порушенням форми і порядку посвідчення заповіту. Відповідно до вимог ст.1247 ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2001 р., заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Оспорюваний заповіт батько не підписував, тому вказаний заповіт у разі встановлення почеркознавчою експертизою даного факту згідно з ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним. Оскільки підписи від імені [PERSON] у двох примірниках заповіту та у журналі реєстрації сільської ради виконані не спадкодавцем, а іншою особою, відсутнє волевиявлення спадкодавця на укладення даного заповіту. Батько неодноразово наголошував, що спадковим будинковолодінням мають право користуватися всі спадкоємці, як дружина, так і діти, а тому вважав несправедливим заповідати комусь одному спадкове майно. Вона до смерті допомагала своєму батькові, за власні кошти здійснила його похорон та поховання. Її матір [PERSON] протягом п`ятнадцяти років до смерті спадкодавця постійно проживала за межами України. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні уточнений первісний позов підтримав і просив його задоволити, зустрічний позов [PERSON] не визнав і пояснив, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувала позов про визнання недійсним заповіту. У останнє судове засідання [PERSON] не з`явився, у поданій суду заяві просив завершити розгляд справи у його та позивачки відсутності, просив у зустрічному позові відмовити за безпідставністю та недоведеністю вимог. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримали і просили його задоволити, первісний позов [PERSON] не визнали та просили відмовити у його задоволенні. У останні судові засідання [PERSON] та її представник не з`явились. За заявами [PERSON] суд кілька разів переносив розгляд справи у зв`язку з її перебуванням за кордоном, знаходженням на самоізоляції після повернення в Україну та у зв`язку із карантином. У судове засідання 15.10.2020 р. [PERSON] та її представник не з`явились, подали клопотання про зупинення провадження у справі, яке просили розглянути без їх участі. Ухвалою суду від 15.10.2020 р. у задоволенні клопотання сторони про зупинення провадження у справі відмовлено. З огляду на те, що сторона позивача за зустрічним позовом затягує розгляд справи, яка протягом чотирьох з половиною років знаходиться у провадженні суду, суд постановив завершити судовий розгляд справи у відсутності [PERSON] та її представника. Відповідач за первісним позовом [PERSON] , який є третьою особою на стороні відповідача за зустрічним позовом, у судове засідання не з`явився, у поданому суду 30.10.2018 р. відзиві визнав первісний позов своєї матері [PERSON] про визнання за нею права власності на спірне будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом. Зустрічний позов своєї сестри [PERSON] вважав безпідставним та необґрунтованим, оскільки саме батько [PERSON] підписав спірний заповіт; крім того, батько за життя повідомляв, що будинковолодіння має перейти мамі, яка на свій розсуд розпорядиться ним. Просив справу розглянути у його відсутності. Ухвалою суду від 12.12.2016 р. у зв`язку із заявленим позивачкою за зустрічним позовом клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи витребувано ряд документів з підписом і почерком спадкодавця [PERSON] . Ухвалою суду від 03.03.2017 р. провадження у справі зупинено у зв`язку з призначенням судової почеркознавчої експертизи. Згідно повідомлення експерта від 30.06.2017 р. ухвала суду повернута без виконання у зв`язку з недостатністю вільних зразків почерку і підпису спадкодавця, а також непроведенням оплати вартості експертизи. Ухвалою суду від 04.07.2017 р. провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 13.11.2017 р. провадження у справі зупинено до вирішення адміністративної справи № 352/1219/17 за позовом [PERSON] до секретаря Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області [PERSON] про визнання дій протиправними. Ухвалою суду від 18.06.2018 р. провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання у рамках розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.10.2018 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача за зустрічним позовом про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 18.02.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 27.03.2019 р. залишено без розгляду заяву позивачки за зустрічним позовом [PERSON] про зміну підстав позову, яка без поважних причин не була заявлена у підготовчому провадженні. Ухвалою суду від 27.03.2019 р. витребувано у державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В.засвідчену копію спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] ., яка долучена до матеріалів справи. Заслухавши вступне слово сторін, показання свідка, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що забудовником та власником спірного будинковолодіння [ADDRESS] , 1984 року побудови, була [PERSON] - свекруха позивачки за первісним позовом [PERSON] . Вказана обставина підтверджується будівельним паспортом за червень 1984 р. на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику [PERSON] , та технічним паспортом на будинковолодіння від 26.12.1989 р., власником якого є [PERSON] (копії вказаних документів містяться на а.с.40-47 т.1). Однак, належний правовстановлюючий документ відсутній, реєстрація права власності [PERSON] на будинковолодіння не проводилась. Інвентаризаційна вартість спірного будинковолодіння згідно технічного паспорту від 14.03.2016 р. (т.1, а.с.8-12) становить 406327 грн. Після смерті [INFO] (т.1, а.с.7) [PERSON] будинковолодіння успадкував спадкоємець за законом першої черги - син померлої [PERSON] у порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, не оформивши своїх спадкових прав у нотаріальному порядку. Вказані обставини сторонами не оспорювались. [PERSON] , який був чоловіком позивачки за первісним позовом [PERSON] та батьком позивачки за зустрічним позовом [PERSON] , 22.07.2015 р. склав заповіт, який посвідчено секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області [PERSON] та внесено до реєстру за № 43. Оригінал заповіту підшитий на а.с.100 т.2, належно засвідчена копія заповіту, надана Вільшаницькою сільською радою, підшита на а.с.120 т.1. Вказаний заповіт 30.12.2015 р. зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 58447208, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (т.2, а.с.38). Відповідно до заповіту спадкодавець [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все, що йому буде належати і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] . Після смерті [INFO] (т.1, а.с.6) [PERSON] позивачка [PERSON] як єдиний спадкоємець за заповітом прийняла спадщину у порядку ст.1269 ЦК України, звернувшись до Тисменицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 12.03.2016 р. (т.2, а.с.28). Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги також подали заяви до Тисменицької районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька відповідно 19.03.2016 р. (т.2, а.с.41) та 31.03.2016 р. (т.2, а.с.49). Постановою нотаріуса від 02.04.2016 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння (т.1, а.с.20). Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] як єдиний спадкоємець за заповітом спадкодавця після смерті останнього прийняла спадщину у передбаченому законом порядку. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння вона позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову та визнання за позивачкою [PERSON] права власності на спірне будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після померлого чоловіка. З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 4063,27 грн., а саме по 2031,63 грн. з кожного. Щодо заявленого [PERSON] зустрічного позову про визнання заповіту недійсним суд зазначає наступне. У відповідності з вимогами ч. 1-5 ст.203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.2 ст.1236 ЦК України). Статтею 1247 ЦК України передбачені загальні вимоги до форми заповіту, згідно яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. У відповідності з вимогами ч. 1, 2, 4 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Суд вважає необґрунтованим твердження позивачки про те, що заповіт її батька [PERSON] від 22.07.2015 р. складений та посвідчений з порушенням форми і порядку посвідчення заповіту, що опорюваний заповіт батько не підписував, підписи від імені [PERSON] у двох примірниках заповіту та у журналі реєстрації сільської ради виконані не спадкодавцем, а іншою особою, тому відсутнє волевиявлення спадкодавця на укладення даного заповіту. Як підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка як секретар Вільшаницької сільської ради посвідчувала оспорюваний заповіт, заповіт був складений в одному примірнику, бо заповідач [PERSON] був хворий, сказав, що йому важко писати, тому підписав лише один примірник заповіту; вона віддала йому на руки оригінал заповіту, а належно засвідчену копію заповіту залишила у сільській раді. Вона знала [PERSON] як жителя с. Вільшаниця, у якому народилась і проживає. Під час складення заповіту останній був адекватний, його волевиявлення на укладення даного заповіту не викликало у неї жодних сумнівів. Суд зазначає, що позивачка у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала суду належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувала заявлений позов. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Згідно постанови Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 515/1104/17 заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання, тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення щодо його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. З урахуванням встановленої судом відповідності оспорюваного заповіту зазначеним вище вимогам закону та його дійсності як такого, що відповідає загальним вимогам чинності правочину, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність зустрічного позову, у задоволенні якого слід відмовити. З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачкою [PERSON] . На підставі наведеного, відповідно до ст. 203, 1216, 1218, 1223, 1233, 1234, 1235, 1236, 1247, 1251, 1257, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved