Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивачка - [PERSON] у квітні 2014 року звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, як чоловіка та дружини з 1990 року по день його смерті, а саме [INFO] року, визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру за [ADDRESS], та будинок за [ADDRESS], та поділити спільне майно, визначивши його частки. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка та [PERSON] з березня 1990 року почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут, господарство. Виявляли взаємну турботу та допомагали один одному. У період спільного проживання та за спільні кошти ними було придбано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], та житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] поділ майна не здійснювався. [INFO] року [PERSON] помер. Його правонаступником став син - [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги. Відповідач по справі не визнає за позивачем право на ? частку у вище вказаній нерухомості, що й стало підставою звернення до суду. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт спільного проживання позивача та [PERSON] однією сім?єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини з 1990 року по день смерті [PERSON] Свідки повідомили, що були особисто знайомі з позивачем та [PERSON] з березня 1990 року, сприймали [PERSON] та [PERSON] як одну сім'ю, були присутні на спільно організованих святах. До придбання будинку у [ADDRESS] позивач та [PERSON] проживали у будинку, належному позивачу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Їм відомо, що [PERSON] хворів, перебував на стаціонарному лікуванні у Бердичівській міській лікарні Житомирської області. Під час його лікування [PERSON] завжди була поруч з ним, доглядала його, купувала ліки. Після смерті [PERSON] позивачка організувала його похорон. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що знайомі з позивачем та [PERSON] з 2008 року, а саме з моменту переїзду останніх до [ADDRESS]. Будучи сусідами, неодноразово гостювали у [PERSON] та [PERSON], сприймали їх як чоловіка та дружину, бачили як вони спільно робили ремонт у придбаному будинку, допомагали один одному, виявляли взаємну турботу. Свідок [PERSON] повідомила про те, що позичала позивачці грошові кошти у сумі 30.000,00 (тридцять тисяч) грн. на придбання будинку. Вказані кошти [PERSON] повернула своєчасно. В судове засідання представник позивача на підставі довіреності від 31.03.2014 року [PERSON] не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача та його представника. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином згідно ст. 74-76 ЦПК України, причини неявки суду не відомі. Заперечень проти позову суду не подавав. Заяву про відкладення слухання справи до суду не надсилали. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 224 ЦПК України у разі у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі між собою та з іншими особами, спільно проживали як одна сім'я з березня 1990 року до [INFO] року, що підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків та довідкою Маркушівської сільської ради Бердичівського району від 18.03.2014 року за № 187. 29.12.2008 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким [PERSON] набув у власність житловий будинок [ADDRESS], вартістю 98.145,00 грн. На придбання вказаного будинку були витрачені спільні кошти, в тому числі позичені позивачкою, про що свідчать розписки від 20.12.2008 року на суму 20.000,00 (двадцять тисяч) грн. та від 21.12.2008 року на суму 30.000,00 (тридцять тисяч) грн. [INFO] року [PERSON] помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву 29.10.2013р. складено відповідний актовий запис за № 921. Після його смерті спадщину прийняв син [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги. Відповідач не визнав в позасудовому порядку право позивачки на частку у майні, спільно придбаному його батьком та позивачем. Відповідно до п.5 ч. 1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В даному випадку встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, а саме те, що [PERSON] постійно проживала однією сім`єю з покійним [PERSON] з березня 1990 року до [INFO] року, необхідне для реалізації майнових прав позивачки. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про практику у справах про спадкування» якщо встановлення факту проживання однією сім'єю може вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб (така ситуація має місце завжди, якщо у спадкодавця є спадкоємці першої, другої або третьої черги), то справа має розглядатися в позовному провадженні. Згідно ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже, для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу судом враховується наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст.1 Закону України «Про Всеукраїський перепис населення» від 19.10.2000 року. Отже, домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Згідно п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, що належали одному з подружжя особисто. Зокрема, обов'язковому встановленню та доказуванню підлягають факти придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи те, що позивачка та покійний [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство з березня 1990 року, мали спільний бюджет, відвідувати разом сімейні свята обох родин, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки щодо утримання, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON], починаючи з березня 1990 року, оскільки чітких посилань на більш ранній період проживання однією сім'єю суду не надано. Вирішуючи спір про поділ майна, суд дійшов висновку, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках, а саме по 1/2 його частині без їх поділу в натурі. В частині позовних вимог щодо визнання об?єктом спільної сумісної власності кватири за адресою: [ADDRESS], слід відмовити у зв'язку з ненаданням позивачкою правовстановлюючих документів на вказану нерухомість та доказів придбання її за спільні кошти. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 490,73 гривень за подання позову згідно оригіналу квитанцій.

Outcome: partial