Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивачка в лютому 2015 року звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось по причині нерозуміння і небажання розуміти один одного, у зв'язку з чим просила шлюб розірвати. Крім того, вони з відповідачем мають спільного сина [PERSON], [INFO], але у добровільному порядку батько не виконує свої зобов'язання щодо його утримання, зважаючи на що позивачка просила суд стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 2 000,00грн. щомісяця у примусовому порядку. Крім того, оскільки позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, вона просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до досягнення сином трирічного віку у розмірі 1 000,00грн. щомісячно. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просила їх задовольнити. В ході розгляду справи з урахуванням позиції відповідача е заперечували проти стягення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини його заробітку , починаючи з 01 квітня 2015 року . Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково: проти розірвання шлюбу не заперечував, підтвердив, що з позивачем не підтримують сімейно-шлюбних відносин , шлюб носить формальний характер. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини не заперечував у розмірі 1\\4 частини його заробітку, оскільки працює офіційно. Крім того, вказав, що він не ухиляється від обов'язку утримувати дитину, щомісяця надав допомогу позивачу на утримання дитини. У частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку позову заперечив проти позовних вимог в цій частині, оскільки вважає, що позивачка може вийти на роботу та самостійно себе утримувати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що з 03.08.2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5), який фактично проживає з позивачкою, що підтверджується актом від 20.01.2015р. (а.с.6). Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, у кожного свій бюджет, протягом тривалого часу проживають окремо. Кожен з подружжя наполягає на розірванні шлюбу і на примирення не згоден, тому суд не вживає заходів для примирення сторін, вважаючи, що шлюб розпався та зберегти його неможливо. Зважаючи на те, що однією із засад шлюбу є його добровільність, він ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Отже збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як визначено ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 6 ч. 11 постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009року №14 та, враховуючи визнання відповідачем позову у частині розірвання шлюбу, що не суперечить закону, з врахуванням інтересів сторін та їх малолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову у частині розірвання шлюбу. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач, як батько, зобов'язаний брати участь у матеріальному утриманні дитини, що прямо передбачено чинним законодавством. Відповідно до вимог ст.181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так, позивачка працює на посаді головного спеціаліста відділу страхування та кредитування Департаменту фінансово-кредитної політики та бухгалтерського обліку Міністерства Аграрної політики України та згідно наказу №198-6 від 07.05.2013р. їй надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.04.2013р. по 11.01.2016р. За ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні відповідачем надано суду письмові докази (довідку №03/1838 від 09.04.2015р.), з яких вбачається, що відповідач працює на посаді начальника Управління юридичного забезпечення банківської діяльності в ПАТ «КБ Південкомбанк» і його середньомісячний дохід (з розрахунку за три останні місяці) складає 7 054,28грн. З наведеного можна зробити висновок про регулярність доходів відповідача, щомісячний розмір яких не має великої амплітуди коливань, а відтак підстав для стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі не вбачається. Крім того, судом встановлено, що відповідач протягом періоду з липня 2013 року по червень 2014 року та з листопада 2014 року по березень 2015 року сплачував кошти на утримання сина, що підтверджується копіями квитанцій. Даний факт позивачем не заперечується. Твердження відповідача, що позивачка може вийти на роботу з відпустки до догляду за дитиною, оскільки дитину може доглядати бабуся та самостійно себе забезпечити є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду. Враховуючи стан здоров'я дитини та сторін, відсутність у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, регулярність доходів відповідача, а також інші обставини, які мають істотне значення для вирішення справи у частині стягнення аліментів на утримання дитини та позивачки до досягнення дитиною трьох років, суд задовольняє позов у цій частині частково: на утримання сина - у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання позивачки до досягнення сином трирічного віку - 1/10 частину заробітку (доходу). Крім того, судом зазначається , що відповідачем з січня по березень 2015 року сплачені кошти на утримання сина в розмірі 2000 грн. щомісяця, тобто в заявленому позивачем розмірі, а тому приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина , починаючи з 01 квітня 2015 року. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати за сплату судового збору в сумі 243,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial