Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 24 вересня 2013 року між нею та відповідачем у Личаківському районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, зареєстровано шлюб, актовий запис № 277. Від шлюбу народилися: дочка [PERSON] , [INFO] . Упродовж останнього часу стосунки між ними поступово погіршилися, зникло взаєморозуміння і повага, стали частими сварки, кожен з них вже тривалий час живе своїм життям, спроби примирення не принесли жодних результатів. Сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Вказуючи на викладені обставини, позивачка просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 27.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності. На задоволенні позову наполягає. Відповідач подав заяву про визнання позову, просить слухати справу у його відсутності, позов визнає. Відповідно до ст.206 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб. Згідно ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до такого висновку. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України. Судом встановлено,що відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 24 вересня 2013 року Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 24 вересня 2013 року, актовий запис № 277. Відповідно до копії свідоцтва про народження повторно виданого Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 25.01.2018 року у сторін в шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд доходить до висновку, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню в цьому судовому провадженні, так як суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд доходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, суд доходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу стало неможливими та суперечить інтересам позивачки, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат то, що згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved