Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] та просила ухвалити рішення яким шлюб, зареєстрований 03 березня 2002 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №210 - розірвати. В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказала, що шлюб був зареєстрований 03 березня 2002 року між ними у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецької обласного управління юстиції м.Чернівці, актовий запис № 210 від 03 березня 2002 року, про що було видано свідоцтво серії 1-МИ №050153. Зазначає, що спільне життя з відповідачем в них не склалося. Між ними постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву інших відносин. Вказує на те, що сімї як такої вже тривалий час не існує. Більше чотирьох років подружні відносини не підтримують. Спільного бюджету не мають, та спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю немає. Зазначає, що від шлюбу у них народилася дитина, син [PERSON], 30.06.2003 року, який за їхньою домовленістю проживає разом з нею. Вказує на те, що строк для примирення не виправить стан їхній шлюбних відносин. Просить розірвати між нею та [PERSON] шлюб, зареєстрований 03 березня 2002 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецької обласного управління юстиції м.Чернівці, актовий запис № 210. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити, строк на примирення не потрібен. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Справа підлягає розгляду в заочному порядку у відповідності до ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом повно та всебічно зясовані взаємини між подружжям, дійсні причини звернення до суду. Вивчивши представлені докази, оцінивши і проаналізувавши вищезазначене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія 1-МИ №050153 виданого 03 березня 2002 року, сторони по справі зареєстрували шлюб 03 березня 2002 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецької обласного управління юстиції м.Чернівці, актовий запис № 210, однак на даний час вони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства і не мають спільного сімейного бюджету. Також встановлено, що у сторін народився син: [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між ними припинились у звязку з тим, вони втратили одне до одного почуття любові та поваги. Сімя розпалася, вони проживають окремо. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сімя розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За бажанням позивачки після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне - «Коропецька». Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Outcome: approved