Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування в м. Черкаси про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що вона є матір`ю малолітнього [PERSON], [INFO]. З батьком сина вони проживають окремо, їх сімейні стосунки припинилися після народження дитини. Вказувала, що дитина проживає разом із нею, для сина створено якісні умови для її розвитку та навчання, взаємини в сім`ї позитивні. Весь час відповідач життям сина не цікавився, не виявляв бажання спілкуватися та приймати участь в його вихованні, коштів на утримання сина не надає, хоча має таку можливість. За таких обставин, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.10.2018 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Заявою від 29.10.2018 позивачка збільшила позовні вимоги. Окрім стягнення аліментів, просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. В обґрунтування вимоги вказує, що з моменту народження сина і по даний час відповідач не цікавиться ним, хоч вона ніколи не створювала перешкоди у спілкуванні дитини з батьком. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька на її думку, принижує важність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Крім того, відповідач не забезпечує свого сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Це свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.08.2018 цивільну справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направляв, з заявами та клопотаннями не звертався. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи орган опіки і піклування в м. Черкаси - Молчанович Н.О. заявою просила розгляд справи проводити без її участі, при ухваленні рішення суду просила взяти до уваги висновок № 761/30-03-03 від 23.11.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON], [INFO]. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши учасників процесу, взявши до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.2016 між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 723. В щлюбі [INFO] них народився син [PERSON], батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] В ході розгляду справи судом з»ясовано, що шлюбні відносини між сторонами припинені у зв'язку із непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя, спільне господарство не ведеться більше пів року, збереження сім'ї не можливе. Майнового спору між сторонами немає. Згідно з ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв'язку між останніми. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи матеріальний стан батьків дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2018. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав № 761/30-03-03 від 23.11.2018, орган опіки та піклування м. Черкаси вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], [INFO], оскільки він не цікавиться життям і вихованням своєї дитини, не відвідував, не купував одяг, речі побуту, не забезпечує належного догляду за дитиною, не проявляє щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховує та не утримує її, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Батько не забрав дитину з пологового будинку і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 2 п. 16 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, як підстава для позбавлення батьків батьківських прав, має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; Частина 2 ст.166 СК України, вказує на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку утримувати дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд на вимогу позивача вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. Отже, приймаючи до уваги той факт, що відповідач фактично не приймає участі у вихованні сина, не надає допомоги на його утримання, не забрав дитину з пологового будинку і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування суд доходить до висновку, що це свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення батьківський прав. Факт усунення від батьківських обов»язків також підтверджено письмовимим поясненнями [PERSON] та [PERSON], які товаришують тривалий час з позивачкою [PERSON] та її сином [PERSON]. При цьому, суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини [PERSON], що підтверджується висновком виконавчого комітету Черкаської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, з якого вбачається, що відповідач не дбає про духовний та фізичний розвиток сина, матеріально не забезпечує, та протягом тривалого часу діє всупереч інтересам дитини, тим самим позбавив її на належне батьківське виховання та утримання, не забрав дитину з пологового будинку і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування, тому на думку суду існують підстави для задоволення позову та позбавленні батьківських прав останнього. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових збору, він стягується з другої сторони в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved