Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вона зареєструвала шлюб 14 лютого 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №05. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина, а саме син [PERSON], [INFO]. Однак її чоловік самоусунувся від виконання батьківського обовязку, матеріально не забезпечує їх сина, не виділяє жодних коштів на його утримання, у добровільному порядку відмовляється такі надавати, хоча є офіційно працевлаштованим на ТОВ «Ядзакі» і отримує дохід в середньому 4000 грн. щомісячно, при цьому у нього відсутні інші діти, непрацездатні члени сім'ї, яких він зобовязаний утримувати. Вона є не працевлаштованою, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а відтак на даний час не має можливості забезпечити сина усім необхідним. Оскільки відповідач добровільно не виконує свій обовязок щодо утримання дитини, матеріальну допомогу на її утримання також не надає, тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, а саме погодився сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки від його заробітку, а у задоволенні решти позову просив відмовити. Одночасно пояснив, що працює диспетчером на ТОВ «Ядзакі», однак на його утриманні знаходиться хвора мати та сестра, які ніде не працюють, а півроку тому у нього помер батько. Зазначив, що крім аліментів, буде надавати ще й іншу матеріальну допомогу на утримання сина. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дівоче Маринчак) [PERSON], актовий запис №5. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини. Дані правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема статті 180, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім цього, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Отже, враховуючи те, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітнього сина. Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, зокрема отримання позивачкою доходу за рахунок неофіційного підробітку (заміна родички у інтернет-кафе) та наявність у відповідача на утриманні хворої матері, що було визнано сторонами в ході судового розгляду, а також часткове визнання позову відповідачем, вважає за необхідне стягнути з такого аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Що стосується позову у частині стягнення аліментів на утримання дружини, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, беручи до уваги те, що обов'язковою умовою для стягнення з чоловіка аліментів на утримання дружини є можливість надавати ним таку матеріальну допомогу, що в ході судового розгляду у відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачкою не доведено, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial