Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] та в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис №37. Відповідач є батьком їхньої неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . З самого початку спільне життя з відповідачем складалося, проте протягом останніх місяців між ними почали виникати непорозуміння у сімейних відносинах через несумісність характерів, також почалися сварки, скандали. За таких обставин вони з відповідачем не проживають разом з березня 2020 року, з цього часу дитина проживає разом з нею, а відповідач - окремо від них. З часу, коли вони перестали проживати разом, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому син перебуває на повному її утриманні, хоча відповідач як батько дитини не звільнений від обов`язку його утримувати. Свої обов`язки відносно дитини позивачка виконує, виховує та піклується за сина, турбується про його фізичне та моральне виховання. З огляду на викладене, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання в суд позовної заяви і до повноліття дитини. Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, але вони до суду не з`явилися і уповноважених представників не направили. У той же час, позивачка [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та без застосування засобів технічної фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі та без застосування засобів технічної фіксації судового процесу, повідомив, що він офіційно працевлаштований в ПрАТ «Пологівський ОЕЗ». Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивачки на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховною ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума, яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату на аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , поживає разом із матір`ю - позивачкою [PERSON] , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї №656, виданої 19 червня 2020 року виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, з якої вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та має наступний склад сім`ї: син - [PERSON] [INFO]. При цьому, дана довідка не містить відомостей про те, що відповідач проживає разом із ними. Відповідач [PERSON] є працездатним за віком, відомостей про те, що він має незадовільний стан здоров`я чи інших утриманців до суду надано не було, офіційно працевлаштований, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини визнав, тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має змогу сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у визначеному позивачкою розмірі, тому пред`явлений позов підлягає задоволенню. Судом також враховано положення абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] , будучи батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний його утримувати до повноліття, тому з нього підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 19 червня 2020 року, та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн., оскільки позивачку звільнено від сплати судових витрат при поданні позову до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved