Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], який уточнювала під час судового розгляду, і відповідно до якого вимагає зобов'язати відповідачів звільнити належну їй земельну ділянку по вул.Дніпровській, 120, в с.Вільноандріївка Вільнянського району Запорізької області, шляхом знесення та демонтажу господарських споруд сараїв для утримання худоби. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, позивачка є власником земельної ділянки кадастровий номер 2321584000:14:001:0049 площею 0,1841 га, розташованої по вул.Дніпровській в с.Вільноандріївка Вільнянського району Запорізької області. На вказаній земельній ділянці відповідачі, за твердженням позивачки, самовільно звели господарські споруди сараї для утримання худоби, огородили їх металевою сіткою та накрили шифером, у добровільному порядку прибрати ці споруди відмовляються. Враховуючи наведене, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. Відповідачка [PERSON], у свою чергу, звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якому вимагає визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 282941 від 06.08.2008 року, яким посвідчено право власності позивачки на вказану земельну ділянку по вул.Дніпровській. Відповідачка зазначила у зустрічному позові, що Державний акт був виданий на підставі рішення Михайлівської сільської Ради від 18.10.2007 року, яке було скасовано за протестом прокурора; оскільки позивачка, таким чином, порушила порядок набуття права власності на земельну ділянку, відповідачка й заявила зустрічні позовні вимоги з цього приводу. Під час судового розгляду справи представник позивачки [PERSON] підтримала заявлений позов, зустрічний позов [PERSON] не визнала. Суду представник позивачки зазначила, що право власності позивачки на земельну ділянку та її розмір ніхто не оспорює, наявність у позивачки цієї земельної ділянки не порушує прав та законних інтересів відповідачів, натомість відповідачі збудували на земельній ділянці позивачки сараї, де утримують худобу; просить задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідачів адвокат [PERSON] під час судового розгляду справи первісний позов не визнала, підтримала зустрічний позов. Суду представник відповідачів пояснила, що спірні сараї були збудовані у 70-х роках на земельній ділянці, яка була виділена у користування [PERSON], але при спробі приватизації земельної з'ясувалося, що їх земельна ділянка частково співпадає із земельною ділянкою позивачки; межі земельної ділянки при її виділенні позивачці відповідачі не погоджували, вважають, що правомірно користуються спорудами, які розташовуються на їх земельній ділянці. Враховуючи це, представник відповідачів прохає відмовити у задоволенні первісного позову, та задовольнити зустрічний позов. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, та дослідивши надані йому докази, не знаходить підстав ані для задоволення первісного, ані для задоволення зустрічного позовів. Так, згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка [PERSON] послалася на акт виконавчого комітету Михайлівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області від 12.08.2015 року (а.с.7), згідно якого при обстеженні земельної ділянки [PERSON] на цій ділянці були виявлені господарські споруди сараї для утримання худоби, огорожені металевою сіткою та шифером; ці споруди без дозволу сільської Ради збудувала відповідачка [PERSON] Разом з цим, згідно листа Михайлівської сільської Ради від 18.03.2016 року (а.с.107), витребуваного за запитом суду, у сільської Ради відсутні відомості чи документи про будівництво зазначених сараїв, що ставить під сумнів відомості про їх будівництво відповідачкою, наведені в акті від 12.08.2015 року. В іншому акті обстеження від 23.03.2016 року (а.с.121) зазначено, що сараї та огорожа були побудовані у 1965 році на земельній ділянці, яка була надана батькам відповідачів, але потім ця земельна ділянка була приватизована позивачкою [PERSON] За наявності таких суперечливих доказів щодо обставин зведення спірних споруд та відносно того, ким саме ці споруди були збудовані, та на якій саме земельній ділянці вони розташовані, суд не може зробити однозначний висновок про самовільне зведення цих споруд особисто відповідачами на земельній ділянці позивачки. При цьому суд звертає увагу, що відповідачі жодного разу не були притягнуті до відповідальності ані за самовільне будівництво, ані за захоплення чужої земельної ділянки. Таким чином, підстав для задоволення первісного позову не вбачається. Аналогічно, при пред'явленні зустрічного позову про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого позивачці [PERSON], відповідачка [PERSON] не навела належних доводів відносно того, яким саме чином цей Державний акт порушує її права та/або законні інтереси, і не подала щодо цього ніяких доказів. Та обставина, що рішення Михайлівської сільради від 18.10.2007 року, на підставі якого був виданий Державний акт, скасовано за протестом прокурора, не є підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки відповідачкою не подано доказів, що протест був внесений з метою захисту саме її прав. Посилання представника відповідачки на те, що позивачка незаконно приватизувала частину їх земельної ділянки, суд е може прийняти до уваги, оскільки ця обставина не зазначена як підстава заявлених зустрічних позовних вимог. Таким чином, не вбачається підстав і для задоволення зустрічного позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed