Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, в обргунтування якого вказала, що 15 листопада 1969 року вона уклала шлюб з [PERSON], який народився в 1947 році, в Долинському районі Кіровоградської області і отримала свідоцтво про одруження серії ІБ № 160123 від 15 листопада 1969 року, про що був зроблений відповідний запис за № 2151 в Дзержинському РАГСі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. За час спільного проживання в шлюбі подружжя мали двох дітей: доньку [PERSON] [INFO] і сина [PERSON] [INFO] і до 16 грудня 1999 року мешкали разом за адресою [ADDRESS]. 23 вересня 1970 року подружжя [PERSON] в особі чоловіка [PERSON] і дружини [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу придбали у [PERSON] домоволодіння, розташоване в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, вул.2-й Зелений Гай, буд.19, яке складалось з глинобитного будинку, жилою площею 10,50 м., та господарчими будівлями. Договір купівлі-продажу, був посвідчений державним нотаріусом і зареєстрований в реєстрі за № 2-1461 від 23 вересня 1970 року. Згідно зведеного оціночного акту на домоволодіння, поетажного та схематичного планів, домоволодіння розташоване за адресою вул. 2-й Зелений Гай/Кюрі, буд.19 і в подальшому мав адресу вул. Кюрі, буд. 19 в Центрально - Міському районі м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Таким чином відповідно до ст.328 ЦК України [PERSON] і позивачка отримали право власності на вказане домоволодіння згідно до укладеного Договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Домоволодіння по вул. Кюрі, буд.19 за технічним паспортом, інвентаризаційний номер 23387 від 02 вересня 2015 року, складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 43,3 м. кв., літньої кухні «Б», вбиральні «Г», гаражу «Д», сараю «Е», сараю «Ж», гаражу «З», тимчасового навісу «К», погребу «Л», огорожи/воріт № 1-2, водоколонки І, вимощення ІІ. За висновками технічного плану на час складання відомостей про технічний стан нерухомого майна були не оформлені правоустановчі документи на житловий будинок «А-1» після реконструкції, гараж «Д», сарай «Е», сарай «Ж» (будівництво до 1992 року). 22.08.2013 року чоловік позивачки помер, про що свідчить свідоцтво про смерть. Позивачка в встановлений законом термін звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка. 02 жовтня 2015 року приватний нотаріус [PERSON] видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, згідно п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, за яким видача свідоцтва про право на спадщину проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцю. Оскільки [PERSON], перебувала в зареєстрованному шлюбі з померлим [PERSON] з 15.11.1969 року до часу його смерті 22.08.2013 року і під час шлюбу 23.09.1970 року за договором купівлі-продажу придбали домоволодіння, розташоване за адресою вул. Кюрі, буд.19 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вказане нерухоме майно належало подружжям на праві спільної сумісної власності, згідно ст.70 СК України. Відповідно ст.ст. 1218, 1258, 1261 ЦК України позивачка є спадкоємицею за законом першої черги після померлого чоловіка [PERSON] і має право отримати спадщину у відповідності до законодавства України. За матеріалами спадкової справи інші можливі спадкоємці з відповідними заявами про прийняття спадщини або відмови від спадкового майна до нотаріуса не звертались. Тому позивач просила суд постановити рішення, яким визнати права власності за [PERSON] на домоволодіння № 19 по вул. Курі, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 22.08.2013 року. В судове засідання позивач та її представник не зявились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в їх відсутності, при цьому наполягали на задоволенні первісних позовних вимог, позовні заяви зі змінами та доповненнями просять не розглядати, проти задоволення первісних позовних вимог частково не заперечують (а.с. 39). Представник відповідача по справі в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи є його письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, у визнанні права власності за позивачем не заперечують за умови визнання права власності лише на майно, яке належало спадкодавцеві, згідно правовстановлюючих документів, які надані до матеріалів справи. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 листопада 1969 року між позивачкою по справі [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований Дзержинським РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 2151, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-АБ № 160123 (а.с. 9). За час спільного проживання в шлюбі подружжя мали двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] і сина [PERSON], [INFO] і до 16 грудня 1999 року мешкали разом за адресою [ADDRESS]. В період шлюбу, а саме 23 вересня 1970 року відповідно до договору купівлі-продажу, подружжя [PERSON] придбали у [PERSON] домоволодіння № 19, розташоване в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, вул.2-й Зелений Гай, яке складалось з глинобитного будинку, жилою площею 10,50 м., та господарчими будівлями (а.с. 124-125). Договір купівлі-продажу, був посвідчений державним нотаріусом і зареєстрований в реєстрі за № 2-1461 від 23 вересня 1970 року. (а.с. 12). Згідно зведеного оціночного акту на домоволодіння, поетажного та схематичного планів, домоволодіння розташоване за адресою вул. 2-й Зелений Гай/Кюрі, буд.19 і в подальшому мав адресу вул. Кюрі, буд.19 в Центрально - Міському районі м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. (а.с. 14-16). Таким чином, відповідно до ст.328 ЦК України [PERSON] і позивачка отримали право власності на вказане домоволодіння згідно до укладеного Договору купівлі-продажу. Судом встановлено, оскільки житловий будинок № 19 по вул. Кюрі в м. Кривому Розі Дніпропетровської області був набутий в період шлюбу, то вказаний будинок є обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки за час спільного життя подружжя [PERSON] частки співвласників у праві спільної сумісної власності на будинок не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із співвласників будинку є рівними, тому [PERSON] та [PERSON], кожному окремо, на праві спільної сумісної власності належить по 1/2 частці вказаного будинку. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 22.08.2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-КИ № 525585 (а.с. 10), після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді ? частки будинку № 19 по вул. Кюрі в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] за життя заповіту не складав (а.с. 49), тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємцями першої черги за законом, які фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] в порядку ст. 1261 ч. 1 ЦК України були: дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 9), яка після його смерті продовжила користуватися та проживати в будинку. Крім того, факт прийняття спадщини підтверджується випискою з погосподарської книги, згідно якої на момент смерті [PERSON] з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON]Г.(а.с. 13). При цьому суд відмічає, що в нотаріальному порядку спадщина після смерті [PERSON] не оформлювалася, свідоцтва про право на спадщину на майно нікому не видавалися, з заявою про прийняття спадщини звернулася лише дружина померлого [PERSON], інші спадкоємці діти померлого до нотаріальної контори не звертались, що також підтверджується відомостями з державної нотаріальної контори та інформаційними довідками із спадкового реєстру (а.с. 11, 66, 67). Отже, будучи єдиною спадкоємицею за законом (а.с. 48), позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON], де отримала відмову приватного нотаріуса (а.с.7), у звязку з відсутністю права власності на спадкове майно, а саме через те, що правовстановлюючі документи на житловий будинок «А-1» після реконструкції не оформлені. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що дійсно за рахунок реконструкції загальна площа приміщень житлового будинку «А-1» змінилася з 35,5 м. кв. на 43,3 м .кв., житлова площа приміщень житлового будинку «А-1» змінилася з 10,5 м. кв. на 27,1 м.кв. Правовстановлюючі документи на житловий будинок «А-1» після реконструкції не оформлені (а.с. 74-97, 110-118). Щодо позовних вимог позивача в частині визнання за нею права власності на добудовані обєкти, за рахунок чого було збільшено площу будинку до 43,3 м.кв., побудовано гараж, сараї, літня кухня, вбиральня, тимчасовий навіс, погріб, огорожу, вимощення, то суд вважає їх безпідставні та зайво заявлені, оскільки на момент смерті на вказані обєкти у спадкодавця [PERSON] не були оформлені правовстановлюючі документи у встановленом законом порядку, тому підстави для визнання за позивачем права власності на вказані обєкти відсутні. Аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на житловий будинок № 19 по вул. Кюрі в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, який складається: житлового будинку «А-1», житловою площею 10,5 кв. м.; сараю Б, водоколонки І, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 22 серпня 2013 року підлягають повному задоволенню, а в задоволенні решти її вимог слід відмовити. На підставі викладеного, ст. ст. 368, 370, 372, 1217, 1261, 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: partial