Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в подальшому з уточненим, обґрунтовуючи його тим, що сторони від шлюбу, який рішенням суду від 08.06.2012 року було розірвано, мають сина - [PERSON] . [INFO] , який мешкає разом з матір`ю. Протягом останніх років позивачка виїжджала з сином за межі території до своєї матері та брата, які мешкають за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] , і відповідач надавав їй дозвіл на такий виїзд у нотаріальному порядку. На теперішній час вона бажає виїхати з сином до своєї матері та брата до вищевказаної місцевості для відпочинку, оздоровлення дитини на свіжому повітрі та для побачень зі своїми родичами, але відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку та відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд дитини за кордон. На підставі викладеного позивачка просить надати їй дозвіл оформлювати та виготовити проїзний документ для тимчасового виїзду за кордон, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] без згоди батька [PERSON] [INFO] за межі України, та надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме за межі України у [ADDRESS] , а також у Російську Федерацію [ADDRESS] строком на один рік у період з 01.08.2019 року до 01.08.2020 року без згоди батька [PERSON] , [INFO] . 13.04.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 24.06.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача - адвоката Данелян Т.В. надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, наполягали на задоволенні заявлених вимог, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надходив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом -ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.06.2012 року шлюб між [PERSON] , дошлюбне прізвище « [PERSON] » та [PERSON] , зареєстрований 22 квітня 2010 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 202, було розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про сплату комунальних послуг від 12.02.2019 року [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до довідки Адміністрації Селіховського сільського поселення, Знаменського району Російської Федерації від 13.02.2019 року, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . 12.09.2011 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чичековою О.А. була посвідчена заява [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в термін з 12.09.2011 року по 12.09.2012 року. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно до ст. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд та в`їзд дитини за кордон, відповідає інтересам та бажанням дитини, не надання відповідачем нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон порушує права та інтереси неповнолітньої дитини, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.154, ст.155 Сімейного кодексу України, ст.313 ЦК України, ст.ст. 89, 95, 141, 200,206,258-259, 263-265, 267, 280, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved