Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, який мотивує тим, що 13 листопада 1993 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Франківського району м. Львова. Від шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON], який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Львівської області від 04.03.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивачка зазначає про те, що вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання їхньої дитини не дає. Крім того, останній, наскільки відомо позивачці, не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором. Він зареєстрований як засновник ТзОВ «ОПТИКА» №2. На запит до податкової інспекції Франківського району м. Львова про доходи ТзОВ «ОПТИКа», надійшла відмова у наданні інформації. Аліменти відповідач нікому не платить. На основі вищевикладеного, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь на утримання [PERSON], [INFO]. в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і досягнення сином повноліття. 15 травня 2017 року представник відповідача подав зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у зв'язку із навчанням в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 тисячі гривень, починаючи стягувати з моменту пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2019 року. Зустрічний позов мотивує тим, що 13 листопада 1993 року між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб, що вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу за актовим записом №666 від 13 листопада 1993 року відділом РАГС Франківського району м. Львова. 04 березня 2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Львова від 04 березня 2014 року. Від шлюбу у нас є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає із [PERSON], а саме моєю колишньою жінкою, а [PERSON] проживає з первісним відповідачем. 15.08.2013 року [PERSON] навчається в Львівському національному медичному університеті ім. Д. Галицького, термін навчання 30.06.2019 року. На основі вищевикладеного, [PERSON] просить зустрічний позов задоволити у повному обсязі. У судовому засіданні представник первинного позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовні заяві. Просить такий задоволити. В свою чергу, зустрічний позов задоволити частково, оскільки на навчання [PERSON] не потрібно такої великої суми. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом, надав пояснення аналогічні викладеному в зустрічній позовній заяві, заявлений позов підтримує та просить такий задоволити повністю. Стосовно первинного позову не заперечує. Заслухавши думку учасників процесу та та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 листопада 1993 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Франківського району м. Львова, що вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу за актовим записом №666 від 13 листопада 1993 року відділом РАГС Франківського району м. Львова. 04 березня 2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Львова від 04 березня 2014 року. Від шлюбу у позивача та відповідача є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] зарахована студенткою першого курсу медичного факультету у 2013 році за спеціальністю «медико-профілактична справа» на контрактну форму навчання і відрахована з числа студентів за невиконання навчального плану у 2015 році. Оплату за навчання згідно договору №МП38/13 від 15 серпня 2013 року проводив [PERSON]. 01.09.2017 року [PERSON] було зараховано на 2 курс 3 семестру 2017/18 за спеціальністю 222-медицина (магістр) на денну форму навчання за навчальним планом 6 років (навчання за контрактом) у 21 групу, у зв'язку із поновленням на навчання. Відповідно до довідки від 08.09.2017 року, виданої Львівським національним медичним університетом ім. Данила Галицького, [PERSON] дійсно є студенткою 2 курсу медичного №1 факультету Львівського національного медичного університету ім. Д. Галицького. Відповідно до витягу з єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є засновником Господарського товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИКА №2». Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки №949 від 15.05.2017 року, виданої Франківським районним відділом Житлового господарства ЛКП «Львівський ліхтар» по [ADDRESS] проживає та зареєстрована [PERSON]. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи, що внесенні зміни до ЦПК України набрали чинності 15 грудня 2017 року, суд вважає розглянути справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того, ст.4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини передбачений Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1991р. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Як вбачається з ч.3 ст. 181 Сімейного кондексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В силу ст.183 Сімейного кондексу України частка від заробітку матері, батька,яка буде стягуватись як аліменти на дитину,визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня дочка(син) продовжує навчання і у зв'язку із цим, потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено. Що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ним навчання, потреба у зв'язку із цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На відміну від правовідносин щодо сплати аліментів до досягнення дитиною повноліття, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюється ст. 16 СК України, яка передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200,201 СК України. У визначенні розміру допомоги слід врахувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку із навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 184 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 СК України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постановах від 24 грудня 2014 року ;6-186 цс та від 24 лютого 2016 року №6-129 цс 15, які є обов'язковими для всіх суддів України. Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, а також беручи до уваги той факт, що представник відповідача не заперечив проти первинного позову, суд дійшов висновку, що первинний позов є підставний та підлягає до задоволення. В свою чергу, вторинний позов підлягає до часткового задоволення, в розмірі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання повнолітньої дочки [PERSON] у зв'язку із навчанням в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., оскільки перед судом не доведено та не надано об'єктивних підстав для сплати аліментів на навчання дитину у більшому розмірі. На основі вищевикладеного,

Outcome: approved