Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом та просила стягнути з відповідача на свою користь 118275,00 грн. грошових коштів та судові витрати, посилаючись на те, що з відповідача за рішенням суду, що набрало чинності, було стягнуто 123500 гривень за договором позики та 1000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати в розмірі 1856,50 грн., Суворовським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист по справі №523/13509/14-ц, однак відповідач по цей час не сплатив кошти, тому позивачка просить відшкодувати їй завдані збитки, оскільки за договором позики передавалось 9500 доларів США, а Рішенням суду кошти стягнуто в національній валюті, що на даний час, з урахуванням збільшення курсу долару, значно менше у національній валюті, тому, з посиланням на вимоги ст.623 ЦК України, позивачка просила вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти заочного розгляду справи у звязку з неявкою відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотаннями чи заявами не звертався. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Заочним Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси по справі №521/13509/14-ц, що набрало чинності 03.11.2014 року, з відповідача на користь позивачки було стягнуто 123500 гривень за договором позики, обрахованих як стягнута за договором позики сума боргу в розмірі 9500 доларів США за курсом НБУ на час розгляду справи, та 1000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати в розмірі 1856,50 грн. та 03.12.2014 року позивачці видано виконавчий лист. 11.02.2015 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження ВП №46432936 державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби. Виконавчий лист по цей час не виконано, про що заявлено представником у судовому засіданні. Стаття\~623 ЦК України, на яку посилається позивачка, розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 Цивільного Кодексу України і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Статтею\~623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Передбачена даним розділом ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Таких висновків дійшов Верховний Суд України під час розгляду справи №6-2759цс15 та висловив правову позицію, мотивуючи Постанову від 20 січня 2016 року, висновок за якою має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, що передбачено ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову, у відповідності до ст.ст.79, 88 ЦПК України, сплачені позивачем судові витрати поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed