Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її сина відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Також позивачка зазначила, що при зверненні до нотаріуса за оформленням спадщини їй стало відомо, що на 1/2 частку квартири, яка належала на праві приватної власності її сину, було накладено арешт. Також позивачка вказала, що нотаріус не видала їй свідоцтво про право на спадщину. У зв'язку з зазначеним позивачка звернулась до суду та просила визнати у порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце його проведення повідомлялася належним чином , причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] (а.с. 23). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Єдиною спадкоємицею за законом є його мати [PERSON], яка 25 лютого 2014 звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ласкаржевської І.З. з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с. 8). При підготовці видачі свідоцтва про право на спадщину з'ясувалось, що в Державному реєстрі речових прав, а саме при пошуку інформації в реєстрах до 2013 року є обтяження на спадкове майно: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження - 3286, зареєстровано 29.04.2004 р. Першою київською державною нотаріальною конторою. Підстава обтяження - постанова, АК №494038, 08.04.2004 року, відділ державної виконавчої служби Подільського РУЮ (а.с. 31). За таких обставин нотаріус направила позивачці роз'яснення (а.с. 29), в якому рекомендувала звернутись до ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві для отримання інформації та подальшого зняття арешту зі спадкового майна [PERSON]. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачка посилається на те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ласкаржевської І.З. позбавила її можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину, а відтак просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], після смерті померлого [INFO] [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки на запитання суду, чи вважає вона, що нотаріус Київського міського нотаріального округу Ласкаржевська Ія Зигмундівна є належним відповідачем, вказала, що вважає відповідача належним, не заявляла клопотання про заміну відповідача. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 4 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. В позовній заяві позивачка посилалась на норми ст.ст. 328, 392 ЦК України. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, норма наведеної статті ЦК України передбачає речево-правовий спосіб захисту абсолютного цивільного права - права власності, який підлягає застосуванню у разі, коли сторони спору не перебувають між собою у зобов'язальних відносинах з приводу спірного майна, і при цьому має місце реальне оспорювання такого права відповідачем, внаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Між тим, відповідач вчиняє дії, пов'язані з оформленням та видачею свідоцтва про право на спадщину, не перебуваючи з позивачкою у правовідносинах щодо здійснення нею прав володіння, користування та розпорядження майном, про визнання права власності на яке заявлено позов, не оспорює та не претендує на таке право. Відповідно до ст. 33 ЦПК України, суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. За таких обставин вбачається, що відповідач, до якого звернулась позивачка, не порушила законних прав та інтересів позивачки, а тому не є належним відповідачем, а відтак, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню як такий, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства . На підставі ст.ст. 328, 392 ЦК України,

Outcome: dismissed