Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку, та стягнення боргу, обґрунтовуючи свій позов наступним. Позивачка є власником квартири [ADDRESS], яка була придбана нею 05.06.2014 року у попередніх власників [PERSON] та [PERSON] На час придбання позивачкою квартири зареєстрованими у ній, окрім попередніх власників, були відповідачі [PERSON], - колишня дружина [PERSON], та її дочка [PERSON], які не були власниками квартири. Відповідно умов договору купівлі-продажу квартири продавці та члени їх сім'ї зобов'язалися виселитись з квартири та знятись з реєстраційного обліку строк до 20.06.2014 року. Відповідачі були додатково повідомлені про необхідність виселення та зняття з реєстраційного обліку, але вимоги позивачки були проігноровані. Від виселення у добровільному порядку відповідачі відмовились, та перешкодили вселенню позивачки у спірну квартиру. Позивачка набула право власності на квартиру, але відповідачі вказану квартиру добровільно не звільнили, чим чинять перешкоди у користуванні квартирою, та порушують права позивача як власника нерухомого майна на володіння та користування. Крім того, позивачка направила відповідачам повідомлення про необхідність звільнити квартиру у строк до 07.07.2014 року, а у випадку відмови у звільненні квартири запропонувала користуватись квартирою на правах орендарів, сплачуючи при цьому орендну плату у 300 грн. на день. Оскільки відповідачі залишились проживати у квартирі позивачка просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку орендну плату, борг за яку станом на 01.08.2014 року становить 9300 грн. З врахуванням вимог ст.ст. 321, 391, 405, 509, 526, 626, 640, 641, 642 ЦК України, ст. 109, 150 ЖК України позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні позивачкою права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом позбавлення відповідачів права користування жилим приміщенням, зняття їх з реєстраційного обліку, виселення відповідачів з спірної квартири, стягнути з відповідачів у солідарному порядку 9300 грн. боргу по орендній платі, та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позивачем первісний позов у повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] в судовому засідання просили суд відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з його необґрунтованістю. Зазначили, що відповідачі дійсно проживають у спірній квартирі, користуються нею, та продовжують сплачувати комунальні послуги. З врахуванням того, що відповідачі не мають іншого житла вважають, що мають право на проживання у спірній квартирі, у зв'язку з чим просять суд відмовити у задоволенні позову в частині їх виселення та зняття їх з реєстраційного обліку. Також вважають безпідставними позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачів 9300 грн. боргу за орендну плату. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про місце, день і час розгляду справи повідомлялася судом належним чином. У судове засідання не з'явилась, письмових заперечень проти позову не подавала. Представник третьої особи - Оболонського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві також у судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення представників, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 05 червня 2014 року позивачка [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. (а.с. 5-7). Того ж дня, на підставі укладеного договору, за позивачем було зареєстроване право власності на вказаний будинок, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 7 зворот). Тобто позивачка [PERSON] є власником спірної квартири. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є колишніми членами сім'ї власників, були зареєстровані у вказаній квартирі за згоди колишніх власників, та дійсно продовжують проживати у квартирі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підстав) своїх вимог та заперечень. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, па підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування га розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Тобто право члена сім'ї власника будинку користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим житлом та обсяг їх прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цей неї, а припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування цією квартирою. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З огляду на наведене, суд приймає рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні позивачкою [PERSON] квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вказаної квартири. Суд не знаходить підстав для задоволення позову у частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, з огляду на те, що відповідно до п. 3.1. «Порядку реєстрації проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077 зняття з реєстрації місце проживання особи здійснюється уповноваженими на це органами Державної міграційної служби України на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, в тому числі про виселення. З огляду на прийняття судового рішення про виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з спірної квартири, зняття їх з реєстраційного обліку має відбутись після набрання законної сили рішення суду відповідним органом Державної міграційної служби України, та додаткового судового захисту не потребує. Крім того позивачка просила стягнути у солідарному порядку з відповідачів борг за орендній платі у розмірі 9300 грн., посилаючись на прийняття відповідачами умов договору оренди, запропонованих позивачкою. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 208 ЦПК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд вважає, що позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що між сторонами існували договірні відносини, зокрема, що між сторонами укладався договір оренди на умовах, зазначених позивачем. З огляду на наведене суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення 9300 грн. боргу за орендну плату. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачки судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 121, 80 грн. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial