Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: стягнути з [PERSON] на її користь, заборгованість по аліментам за період з 01 січня 2015 року по 31 липня 2016 року, включно, в сумі 13832,32 грн.; стягнути з [PERSON], на її користь, неустойку, яка виникла у результаті заборгованості по аліментам за період з 01 січня 2015 року по 31 липня 2016 року, включно, в сумі 4170,53 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем по справі, [PERSON], вона перебувала з 2002 року по 2006 рік. Від шлюбних відносин мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], відносно якої відповідач у встановленому законом порядку визнав своє батьківство. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати разом з нею. У звязку з тим, що відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки у добровільному порядку, вона звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у порядку, передбаченому законом. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 грудня 2006 року з [PERSON] на її Піменової (прізвище після реєстрації шлюбу «Луценко» [PERSON], користь, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 грудня 2006 року, щомісячно, до досягнення дитиною віку повноліття. Виконавчий лист був предявлений нею до виконання у Заводський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ, який було направлено за місцем роботи боржника. 05 квітня 2008 року вони з відповідачем офіційно оформили їх відносини, зареєструвавши шлюб у Дніпровському відділі запису актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу вона прийняла прізвище чоловіка «Луценко». 18 листопада 2008 року, після звільнення [PERSON] з роботи, виконавчий лист про стягнення з нього аліментів був повернутий до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, а пізніше судом направлений на її адресу реєстрації, і оскільки вони з відповідачем проживали однією сімєю, до виконання виконавчий лист вона вже не предявляла, згодом, виконавчий лист був втрачений. Але, сімейне життя з відповідачем не склалось і 29 червня 2011 року шлюб між нею і [PERSON] був розірваний. Деякий час після розірвання шлюбу відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку, але з 2015 року будь-яка допомога від [PERSON] була припинена, тому вона звернулась до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська із заявою про видачу їй дубліката виконавчого листа про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], для предявлення його до виконання. 15 січня 2015 року вона отримала дублікат виконавчого листа, який був предявлений нею для виконання, і 17 березня 2015 року Постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] аліментів, починаючи з 01 січня 2015 року. Однак, починаючи з 01 січня 2015 року і до теперішнього часу відповідач сплачував аліменти на утримання доньки лише декілька разів, в результаті чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 31 липня 2016 року становить 13832,32 грн. Вважає, що неустойка за період з 01 січня 2015 року по 31 липня 2016 року скалала4170 грн. 53 коп. Ніякої іншої допомоги у добровільному порядку відповідач на утримання дитини не надавав і не надає. Вона чекала на добровільну виплату заборгованості по аліментам з боку відповідача, але її сподівання виявилися марними, заборгованість відповідач так і не сплатив, тому захистити порушені права неповнолітньої дитини, вона можу тільки в судовому порядку. У судовому засідання позивачка підтримала свої позовні вимоги та просить їх задовольнити. Пояснила, що їй у виконавчій службі надали довідку про заборгованість відповідача по виплаті аліментів, тому нею було подано даний позов про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів і про стягнення боргу по аліментам Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 21.11.2016 року, заперечує проти задоволення позову, оскільки відповідач звернувся до виконавчої служби і йому відповідно до доданою ним довідкою про дохід, виданою податковою інспекцією, було проведено перерахунок розміру стягуваних з нього аліментів. Крім того, після перерахунку, заборгованості у відповідача немає по сплаті аліментів. Просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні допитана у якості свідка [PERSON], яка працює державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське пояснила, що на момент звернення [PERSON], їй була надана довідка про те, що у [PERSON] існує заборгованість по аліментам станом на 31.07.2016 року. Була надана така довідка, оскільки на момент звернення позивачки за довідкою, відповідач до виконавчої служби не з'явився і щодо нього були дані про те, що він не працює. Тому на той час йому нараховувалися аліменти в розмірі середнього заробітку відповідної місцевості. Однак, після цього боржником було надано довідку з податкової інспекції про його доходи, відповідно до якої вбачається, що він є приватним підприємцем. На цій підставі боржнику було перераховано розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього. Після перерахунку було встановлено, що заборгованість у нього немає. Суд, вислухав позивачку, представника відповідача ,свідка , дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступ ним підставам. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2002 по 2006 рік. Від сумісного мешкання мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], про що вказано у свідоцтві про народження, виданого 01 лютого 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану 12 жовтня 1998 року у пози Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. (а.с.11). Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2006 року з [PERSON] на користь Піменової (прізвище після реєстрації шлюбу «Луценко») [PERSON], стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 грудня 2006 року, щомісячно, до досягнення дитиною віку повноліття.(а.с.12). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.03.2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа (дубліката) №209/7227/14-ц виданого 12.03.2015 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.12.2006 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь [PERSON]. (а.с.16). Згідно довідки про заборгованість по аліментам [PERSON] № 12516/08 від 22.11.2016 року заборгованість по аліментам станом на 31.10.2016 року у [PERSON] відсутня, що також підтверджується копіями квитанцій які знаходяться в матеріалах справи. (а.с.35, 36-40). Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 4 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У пункті 9 цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. З огляду на те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів відсутня, суд вважає, що немає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по аліментам. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Таким чином, суд оцінюючи надані докази приходить до висновку, що відповідач регулярно сплачував аліменти в межах встановлених діючим законодавством, а отже його вини в прострочені сплати аліментів суд не вбачає. За таких підстав, як відсутність вини особи, відсутні й підстави до стягнення неустойки, яка виникла, начебто, у результаті заборгованості по аліментам. Відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки і кошти потрачені на правову допомогу та оплату судового збору. Повний текст рішення викладено 06 лютого 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed