Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. На обґрунтування позову зазначено, що дана квартира 29.09.2014 року була одержана сім»єю у складі трьох осіб, на підставі ордеру від 29.09.1994 року № 28. В 1990 році позивачка одружилася з відповідачем [PERSON], який був прописаний за даною адресою з 27.05.1995 року. Подружнє життя з відповідачем не склалося і у 2000 році шлюб між ними Корольовським районним судуом було розірвано. Після чого відповідач виїхав за невідомою адресою і місце його проживання не відоме. За весь час не проживання у квартирі позивачки, відповідач там не з'являвся, не надаваі коштів на оплату комунальних послуг, не приймав участі у витратах на її обладнання, ремонт, чим фактично порушував свої обов'язки по спільному утриманню квартири разом з іншими її користувачами. При цьому позивачка не чинила відповідачу перешкод у користуванні жилою площею у даній квартирі. На даний час позивачка вказує, що не має матеріальної можливості самостійно нести витрати по утриманню квартири і сплаті комунальних послуг за відповідача. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У зв'язку з чим звертається з даним позовом до суду. Представник позивачки в судове засідання не з»явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся вчасно і належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи ОСББ «Самоцвіт» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання даний орган повідомлявся вчасно і належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутність вищезазначених осіб відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України і в порядку ст. 224 цього кодексу допускає у справі заочне провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані її доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та колишній чоловік [PERSON], з яким у 2000 році шлюб було розірвано. Основним квартиронаймачем цієї квартири є позивачка [PERSON] та сплачує всі комунальні послуги. Конституція України у статті 47 закріплює право кожної людини на житло. При цьому задекларовано, що держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту статті 53 ЖК України вбачається, що жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. З відповідачем [PERSON], позивачка одружилася 1990 році, який в подальшому був зареєстрований у вказаній квартирі. В 2000 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. До офіційного припинення шлюбних відносин, відповідач виїхав з вищевказаної квартири [ADDRESS]. Фактично відповідач не проживає у зазначеній квартирі з 1995 року. Відсутність відповідача за місцем реєстрації у даній квартирі на протязі більше, ніж півроку, підтверджується актом від 11.08.2014 р., який складено працівниками ОСББ «Самоцвіт». Однак після фактичного виїзду з квартири, де проживає позивачка, відповідач не був знятий з реєстрації у даному помешканні. За весь час не проживання у квартирі, відповідач у ній не з'являвся, не надавав позивачці грошей на оплату комунальних послуг, не приймав участі у витратах на її обладнання, ремонт, чим фактично порушував свої обов'язки по спільному утриманню квартири разом з іншими її користувачами. При цьому перешкод в користуванні жилою площею в квартирі відповідачу позивачка не чинила. Судом встановлено, що всі витрати по утриманню квартири несе позивачка, відповідач не сплачує за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті сім'ї. Зі змісту статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Крім того, Пленум Верховного суду України, в свої постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, зазначив, що судовому розгляду підлягають спори пов'язанні з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Все вищевикладене на думку суду об'єктивно підтверджує пояснення позивачки про факт відсутності відповідача на спірній житловій площі понад шість місяців без поважних причин, а тому її позовна вимога про визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про зобов'язання СГІРФО Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області зняти з реєстрації відповідача, у ній необхідно відмовити, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для органів ВГІРФО для зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У випадку ж відмови СГІРФО в знятті особи з реєстрації, спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Згідно ст.ст.10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. В іншій же частинні вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial