Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 24 липня 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого [INFO] народилась дочка [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] . На даний час, шлюб між нею та відповідачем розірвано. При цьому, ще з червня 2019 року вона разом із неповнолітніми дітьми проживає у своєї матері, відповідач проживає окремо за місцем своєї реєстрації. Вказує, що неповнолітні діти перебувають повністю на її утриманні. Натомість, відповідач [PERSON] , будучи здоровою працездатною особою, та не маючи на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, не надає коштів на утримання [PERSON] та [PERSON] . Самостійно, вона не спроможна забезпечити дітей усім необхідним, оскільки працює провідним інспектором Тернопільського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» та отримує заробітну плату у розмірі 10000 гривень, щомісячно. Зазначає, що її заробітної плати недостатньо для належного утримання двох дітей, щомісячні витрати на яких становлять близько 20000 гривень, оскільки, крім витрат на продукти харчування, одяг, засоби гігієни, вона також несе витрати по оплаті додаткових занять дітей з репетиторами англійської та французької мов. Крім цього, дочка навчається у музичній школі та співає у ансамблі «Співаночка» Центру творчості дітей та юнацтва, син навчається у художній школі. За вказаних обставин, вона (змушена просити матеріальної допомоги у своєї матері, щоб створити нормальні умови для розвитку неповнолітніх дітей. При цьому, відповідач [PERSON] матеріально забезпечений та отримує значний дохід, оскільки регулярно їздить на заробітки у Республіку Польща. Відтак, вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі по 5000 гривень на кожну дитину, щомісячно. З цих підстав просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження об 9 годині 15 хвилин 16 квітня 2020 року , з викликом сторін . Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала проводити розгляд справи за відсутності відповідача , заперечила проти заочного розгляду справи. При цьому, пояснила, що шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням суду від 11 березня 2020 року, однак з 28 червня 2019 року вона із дітьми проживає без реєстрації у квартирі її матері, яка матеріально допомагає їй утримувати дітей. Також вказала, що визначаючи розмір аліментів, які просить стягувати із відповідача, зокрема по 5000 гривень на кожну дитину, щомісячно, вона виходила із того, що розмір щомісячної заробітної плати відповідача, становить 6000 злотих. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За наведених обставин в силу вимог частини 1 , пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України , суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача . Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 24 липня 2004 року перебували у перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2020 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 03 листопада 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №2094 від 19 жовтня 2005 року, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України). Також, [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , про що складено актовий запис №622 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 25 березня 2008 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Довідкою №389 виданою 04 лютого 2020 року Виконавчим комітетом Великоберезивицькою селищної ради Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з червня 2019 року проживають без реєстрації в [ADDRESS] . Згідно довідки про доходи №8/2-532 виданої 05 лютого 2020 року Державною установою «Центр пробації» Міністерства юстиції України, [PERSON] працює на посаді провідного інспектора у Державній установі «Центр пробації», загальна сума її доходів за період із лютого 2019 року по січень 2020 року становить 137881,11 гривень. Відтак, судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю (позивачкою по справі [PERSON] ) та перебувають на її утриманні. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до вимог частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження викладених нею у позові обставин щодо працевлаштування відповідача [PERSON] у Республіці Польща та отримання ним заробітної плати у розмірі 6000 злотих щомісячно. Також позивачкою не надано жодних доказів щодо понесення нею витрат на утримання дітей у розмірі 20000 гривень на місяць, як зазначено у позові. Зокрема не представлено доказів щодо оплати репетиторів, навчання дітей у музичній школі, у художній школі, у Центрі творчості дітей та юнацтва, тощо. Разом із цим, при визначені розміру аліментів, суд також приймає до уваги ту обставину, що відповідачем не представлено жодних доказів щодо того, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання дітям [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін, враховуючи вік дітей, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи із 27 лютого 2020 року та до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача у дохід держави слід стягнути 840,80 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial