Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 14.02.2014 вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З січня 2018 року родина розпалася, вони стали мешкати окремо, хоча і в одному будинку, але сімейно-шлюбні відносини не підтримують. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності почуття любові та взаєморозуміння. Останній час між ними постійно відбувалися сварки, відповідач не утримує родину, зловживає спиртними напоями. Примирення неможливе, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Спільне господарство ними разом не ведеться. Спору про розподіл сумісно набутого майна, про місце мешкання дитини немає, дочка проживає та після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Позивачка з відповідачем досягли згоди щодо розірвання шлюбу, однак у позасудовому порядку не можуть це зробити, оскільки у них є неповнолітня дитина. Просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14.02.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тельманівського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 6; після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON](а.с.2). Позивачка [PERSON], повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, до суду подала заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки відповідача винести заочне рішення, стягнути з відповідача судовий збір. (а.с.2). Відповідач [PERSON], повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Від нього не надійшло заперечень, заяви про розгляд справи у його відсутність. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, позивач просить справу розглянути у її відсутність, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, відповідач не зявився, про причини неявки не повідомив, заперечень та клопотань не подав. Тому суд ухвалив на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України розглянути справу заочно, і на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювати фіксацію судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб сторони 14 лютого 2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тельманівського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 6 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Не перебувають у шлюбних відносинах з січня 2018 року. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Гранітненської сільської ради Донецької області [PERSON], [INFO] знаходиться на повному утриманні [PERSON]Ф.(а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи зазначені позивачкою причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін, наполягання позивачки на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сімї неможливо, що позивака просить шлюб розірвати, відповідач проти позовних вимог заперечень не надав, суд вважає, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є відсутність почуття любові та взаєморозуміння між ними, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Тому копію рішення для виконання необхідно направити до Приморського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки за вимогами ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved