Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивачка, в листопаді 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову позивач вказала, що 25 червня 2011 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу у них є малолітня донька [PERSON], [INFO]. В листопаді 2012 року шлюбні відносини фактично припинені. В період шлюбу у вересні 2011 року за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], придбано трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: просп.. Петровського[ADDRESS] у м. Дніпропетровську. Площа квартири: житлова 34,4 кв.м., загальна площа 50,4 кв.м. На сьогоднішній день з відповідачем не має домовленості про порядок поділу нерухомого майна. На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати за [PERSON] право власності на ? частки квартири, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, просп.. Петровського[ADDRESS], житлова площа квартири 34,4 кв.м., загальна площа 50,4 кв.м. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 25 червня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №352 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ./а.с.11/ Як передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. У період шлюбу, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] було придбано у власність квартиру №2 по просп.. Петровського, буд.44а у м. Дніпропетровську. /а.с.5-7/ Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 13.10.2011р. право власності на квартиру №2 по просп.. Петровського, буд.44а у м. Дніпропетровську зареєстровано за [PERSON]./а.с.8/ Фактично шлюбні відносини припинено в листопаді 2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 24\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4\~ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/2 квартири №2 по просп.. Петровського, буд.44а у м. Дніпропетровську. \~\~\~\~ Також, належить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею та документально підтверджений судовий збір в сумі 2382,30 грн., так як відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved