Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею та відповідачкою [PERSON] право спільної часткової власності на спадкове нерухоме майно - за кожним на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, площею 0,0698 га, кадастровий номер 3220610100:01:004:0547, цільове призначення, якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона та відповідачка є спадкоємцями за законом першої черги після смерті її батька та чоловіка відповідачки [PERSON] , який помер [INFO] , однак право на спадкове майно у вигляді 1/2 частини вищевказаної земельної ділянки вона не може оформити у нотаріальній конторі тому, що в додатку до державного акта на право власності на земельну ділянку не визначена частка спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку, що явилось підставою звернення із даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі та зазначила, що позов підтримує. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі та зазначила, що позов визнає та просить його задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] у відповідності до ч. 2 ст. 1223, ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця та матеріалами спадкової справи №323/2013. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із постанови державного нотаріуса Богуславської державної нотаріальної контори №02-31/803 від 01.08.2020 року вбачається, що позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею - 0,0698 га, цільове призначення, якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , яка належала її батькові [PERSON] померлому [INFO] , в зв`язку з відсутністю факту належності померлому визначеної частки спадкової земельної ділянки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи, а тому спадкоємцю [PERSON] з дня смерті [PERSON] , який помер [INFO] , належить спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №019168, який був виданий Богуславською міською радою Київської області вбачається, що спадкодавець [PERSON] та [PERSON] зазначені співвласниками земельної ділянки площею 0,0698 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3219938972020 від 29.07.2020 року підтверджується факт належності на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0,0698 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] . У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тобто, із даної норми Закону вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя мав право на поділ спільного сумісного майна і його частка є рівною з часткою іншого співвласника [PERSON] та становлять по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,0698 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] . У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі і 1/2 частину зазначеної земельної ділянки, але не може в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадкове майно в зв`язку з тим, що у правовстановлюючому документі на спадкову земельну ділянку не визначено частки співвласників, для захисту її прав на землю даний позов необхідно задовольнити. Визнання відповідачкою пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420 гривень 40 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved