Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на земельну частку (пай) розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Виноградівський» та право на яку [PERSON] отримала після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є онукою [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] залишилось належне їй спадкове майно, зокрема і земельна ділянка площею 4.05 га, яка розташована на території Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №034745, виданого 20 січня 2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №278/А-2003 від 17 липня 2003 року. При зверненні до державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , позивачці було відмовлено, оскільки: нею пропущено строк для прийняття спадщини; наданий нею Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №034745 виданий після смерті його власника, а сам [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 березня 2020 року. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 21 квітня 2020 року: визнано недійсним та скасовано записи про реєстрацію Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №034745, виданого 20 січня 2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №278/А-2003 від 17 липня 2003 року на ім`я [PERSON] , що зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16; встановлено [PERSON] , [INFO] додатковий строк в два місяця з моменту набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку нотаріусом позивачці повторно було відмовлено, оскільки позивачкою не було надано правовстановлюючих документів про право спадкодавця на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 вересня 2020 року. Дійсно, з отриманої позивачкою копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №696863 вбачається, що останній видано на ім`я [PERSON] [INFO] , тобто після смерті останнього. За таких обставин позивачка вимушена звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Тарутинської селищної ради Одеської області, яка є правонаступником Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області на підставі рішення «Про реорганізацію та припинення юридичних осіб» №25-VІІІ від 09 грудня 2020 року, у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без його участі. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справі вбачається, що рішенням Тарутинського районного суду Одеської області №514/448/20 від 21 квітня 2020 року (а.с.9-11), яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року встановлено, що: позивачка [PERSON] , [INFO] є онукою [PERSON] та [PERSON] ; [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02 квітня 1997 року Виноградівською сільською радою Тарутинського району Одеської області; спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав; [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області. Крім того, рішенням Тарутинського районного суду Одеської області №514/448/20 від 21 квітня 2020 року (а.с.9-11), яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року: визнано недійсним та скасовано записи про реєстрацію Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №034745, виданого 20 січня 2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №278/А-2003 від 17 липня 2003 року на ім`я [PERSON] , що зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16; встановлено [PERSON] , [INFO] додатковий строк в два місяця з моменту набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно листа відділу у Тарутинському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №299/120-20 від 08 вересня 2020 року вбачається, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №034745, виданий 20 січня 2004 року та зареєстрований в реєстрі за №16 визнано недійсним та скасовано записи про реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю (а.с.17). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом позивачці було повторно відмовлено, оскільки позивачкою не було надано правовстановлюючих документів про право спадкодавця на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 вересня 2020 року (а.с.18). З наданої позивачкою копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №696863 вбачається, що його було видано на ім`я [PERSON] на підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 15 липня 2002 року №225/Н-2002 у тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Виноградівський» розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.12). Тож, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН №696863 був виданий на ім`я [PERSON] , померлого [INFO] , - [INFO] , тобто після його смерті. Враховуючи, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН №696863 був зареєстрований і виданий вже після смерті спадкодавця [PERSON] , тобто після припинення його цивільної правової дієздатності, та приймаючи до уваги положення ст.ст.203, 215 ЦК України цей сертифікат вважається недійсним. Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай). Також ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідно до Протоколу Виноградівської сільської ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області від 17 квітня 1996 року, [PERSON] під №788було включено до списку членів КСП «Виноградівський», які мають право на пай (а.с.13-16). Отже, спадкодавцю [PERSON] на день його смерті належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Виноградівський». Право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування (ст.3 Указу Президента України від 10.11.1994р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи те, що позивачка є спадкоємцем п`ятої черги за законом до майна [PERSON] , яка померла [INFO] та в свою чергу прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , ніхто, окрім позивачки, не звертався з заяво про прийняття спадщини, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право на зазначене спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved