Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом в обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO] народження. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, а тому просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі по 1000,00 грн. щомісяця, з часу подачі заяви до суду та до досягнення ним повноліття та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, зазначивши також, що відповідач являється фізично здоровим, молодим чоловіком, який офіційно не працевлаштований, хоча має високий заробіток, оскільки займається євроремонтами. Інших дітей відповідача на утриманні немає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням заяви представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони з 18 листопада 2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Від даного шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO] народження (а.с.8 ), який проживає та знаходяться на утриманні позивачки. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд визнає, що проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Про способи виконання обов`язку утримувати дітей в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Положеннями ст.180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує, те що позивачка працює вчителем, її не високу зав робітню плату, стан здоров'я дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей; те, що відповідач являється фізично здоровим чоловіком, працює майстром по будівництву, та інші обставини, що мають істотне значення. Будь-яких доказів, які б спростовували вказаний розмір аліментів відповідачем не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. І тому, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] народження аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з вимогами - 17 серпня 2015 року, а тому з цього часу слід присудити стягнення аліментів і до досягнення ним повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача слід стягнути 487,20 грн. судового збору в дохід держави. Крім того, відповідно до ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України (на користь позивача підлягає стягнення витрат на правову допомогу в сумі 200,00 грн. На підставі, ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved