Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його доньки [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.09.2013 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. В період перебування у шлюбі в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . 08.02.2019 року рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З моменту розірвання шлюбу донька проживає з нею. Її батько [PERSON] проживає окремо та не цікавиться життям дитини. Після розірвання шлюбу і до сьогоднішнього дня [PERSON] жодним чином не брав участі в вихованні доньки, не дбав про її моральний розвиток, не брав участі в нормальному спілкуванні з дитиною, котре є необхідним для нормального самоусвідомлення доньки як особистості, не відвідував освітні установи в яких навчається донька, не виявляв інтересу до внутрішнього світу дитини, її цілей, захоплень, хвилювань. З моменту розірвання шлюбу відповідач не дбав про стан здоров`я доньки, не забезпечував щорічних медичних оглядів, не брав участі в її лікуванні, коли остання хворіла, не забезпечував належного харчування, що є необхідною складовою нормального фізичного розвитку дитини, не бере участі в жодних витратах для забезпечення нормального життєвого рівня дитини. Такі дії свідчать про те, що відповідач не виконує своїх прямих обов`язків передбачених законодавством. Окрім цього [PERSON] не підтримує будь яких відносин з донькою починаючи з 2018 року. Дитина не має уявлень як виглядає батько. Така бездіяльність відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків свідчить про неповагу до гідності дитини та негативно впливають, на вразливу дитячу психіку, оскільки змушують відчувати себе винною, що спільне життя матері та батька не склалась. 10.10.2019 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Теперішній чоловік взяв на себе обов`язки по вихованню [PERSON] . З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 59). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки, суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України (а.с. 80). Представник третьої особи: Служба у справах дітей Щастинської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити (а.с. 68). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі заочного рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 08.02.2019 року справа № 419/3495/18 (а.с. 5-7). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.21). Як вбачається з копій довідок, наданих ЖКГ КП «Жилбудсервіс» [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] (а.с.16). Згідно копії довідки, недержавним закладом надання освітніх послуг Центр вивчення іноземних мов «Speaking Land» м. Щастя [PERSON] проходить навчання у центрі за спеціальністю - англійська мова. Навчається з 2018 року. Своєчасну оплату за навчання та підручники вносить мати дитини. На уроки дитину приводить мати та її чоловік [PERSON] (а.с. 8). Також факт належного виховання доньки матір`ю [PERSON] підтверджують копії довідок про підтвердження місця навчання, характеристика на здобувача дошкільної освіти, психологічної характеристики (а.с. 9-14). Відповідно до копії судового наказу від 17.12.2018 року виданого Новоайдарським районним судом Луганської області з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј заробітку (доходу), платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.08.2018 року і до повноліття (а.с. 29). Відповідно до копії довідки про неотримання аліментів від 02.03.2021 року [PERSON] дійсно не отримує аліменти по судовому наказу від 17.12.2018 року нараховано 61437,15 грн. (а.с. 36). Окрім цього в матеріалах справи мається копія витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню № 12020135500000063 від 06.10.2020 року за ч. 1 ст. 164 КК України, щодо не сплати аліментів колишнім чоловіком [PERSON] (а.с. 31). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання батько дитини [PERSON] з донькою не спілкується, не надає допомоги у вихованні та утриманні дитини, має заборгованість зі сплати аліментів (а.с.18). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Щастинської районної державної адміністрації від 02.04.2021 року [PERSON] не бере жодної участі у вихованні та розвитку дитини, аліменти не сплачує, має велику заборгованість, матеріальної допмоги не надає, з дитиною не спілкується, не цікавиться її станом здоров`я. [PERSON] не має ніякої інформації щодо місця перебування її колишнього чоловіка, його роду занять та способу життя, засобів зв`язку з ним їй не відомі. [PERSON] виїхав до м. Луганська ще до розірвання шлюбу, зв`язку з ним немає. Через відсутність зв`язку з [PERSON] неможливо було запросити його на засідання комісії з питань захисту прав дитини і з`ясувати причини, за яких він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] та його думку з приводу позбавлення батьківських прав щодо малолітньої доньки. Комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку що [PERSON] не виконує батьківські обов`язки щодо своєї малолітньої доньки [PERSON] , незважаючи на те, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Тому відповідно до п. 2 ст. 164 СК України [PERSON] може бути позбавлений батьківських прав щодо малолітньої доньки. Враховуючи те, що будь-яка інформація про причини, за яких [PERSON] не виконує батьківській обов`язки по відношенню до своєї малолітньої доньки, відсутня і працівники служби у справах дітей Щастинської райдержадміністрації не мали можливості спілкуватись з [PERSON] особисто, щоб з`ясувати причини невиконання батьківських обов`язків, Щастинська райдержадміністрація як орган опіки та піклування не вважає за доцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 46-47). Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Стаття 166 СК України передбачає, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Проте, в матеріалах справи відсутні дані про обставини, які б свідчили про винну поведінку [PERSON] до доньки [PERSON] , або дані про те, що до нього раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Щастинської районної державної адміністрації від 02.04.2021 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідач присутнім не був. Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків у відношенні дитини. Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Щастинської районної державної адміністрації, згідно якого одночасно було визнано [PERSON] може бути позбавлений батьківських прав щодо малолітньої доньки та не вважає за доцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої доньки [PERSON] , оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є процесуальним обов`язком, ухилення відповідача від участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити. Що наявність заборгованості по аліментам не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст.164 СК України, та зазначені у цій статті чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, їх можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, дане підтверджується і правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 16.01.2018 р. у справі № 61-170св17. Таким чином, позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed