Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 14.06.1992 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Колінцівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] (повнолітня), та донька [PERSON], [INFO] (неповнолітня). Вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що Відповідач зловживає спиртними напоями, у нетверезому стані скандалить, не бажає змінити своєї поведінки та не робить кроків для примирення та збереження шлюбу. А тому, подальше спільне подружнє життя стало неможливим, спільно нажитим майном поділяться в окремому порядку, просить шлюб між сторонами розірвати, місце проживання неповнолітньої дитини визначити за її місцем проживання та залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». 10.07.2014 року ухвалою Тлумацького районного суду сторонам по справі було надано двохмісячний строк для примирення. Провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення. В судове засідання Позивачка [PERSON] не з'явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14 червня 1992 року між Позивачкою та Відповідачем у Колінцівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, зареєстровано шлюб (актовий запис № 5), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], яка є повнолітньою, та [PERSON], [INFO], яка являється неповнолітньою (копія свідоцтва про народження а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу [PERSON] (Позивачки), яка не заперечувалась Відповідачем, суд, вважає, що після розірвання шлюбу слід залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Також враховуючи те, що Позивачка просила місцем проживання неповнолітньої доньки, визнати місце проживання її матері [PERSON] (Позивачки), суд, вважає, що неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], який виповнилось повних 16 років, відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України має право сама визначити своє місце проживання. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved