Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з 21 липня 1990 року вона перебуває в юридичному шлюбі з відповідачем [PERSON], сімейні стосунки з яким припинені в листопаді 2013 року через байдужість один до одного та небажання жити разом. Вказуючи на неможливість відновлення сімейних стосунків та відсутність спільних інтересів, позивачка просить суд їх шлюб розірвати, акцентуючи увагу суду на неможливість вирішення зазначеного питання в органах РАГС через суперечливість позиції відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, зазначала, що жити однією сім'єю з відповідачем не бажає, підстав для відновлення сімейних стосунків не вбачає, в зв'язку з чим просила суд її вимоги задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, вважав питання розірвання шлюбу передчасним, наголошував на своєму намірі зберегти сімейні стосунки та просив суд надати строк для примирення. Ухвалою суду від 29.01.2014 року за клопотанням відповідача, який висловив бажання зберегти сім'ю, сторонам було надано час на примирення, на підставі чого провадження у справі було зупинено. Після поновлення провадження у справі та продовженні судового розгляду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, доводячи суду неможливість збереження сім'ї. Відповідач позов підтримав, погодившись з думкою позивачки про припинення шлюбно-сімейних стосунків і вважаючи збереження шлюбу неможливим, не заперечував проти його розірвання. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 липня 1990 року. Їх шлюб зареєстровано у Семенівській сільській раді Арбузинського району Миколаївської області за актовим записом №13 (арк.спр.7). З листопада 2013 року сторони однією сім'єю не проживають, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. З пояснень сторін вбачається, що жодна з них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе та що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Неповнолітніх дітей сторони не мають, спір майнового характеру не заявлений. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому її клопотання слід задовольнити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved