Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 13 березня 1983 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON]. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2014 року між сторонами поділене спільне нерухоме майно, набуте ними за час перебування у шлюбі. На ім'я відповідача [PERSON] була приватизована земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельна ділянка для ведення особистого господарства. Неприязне, ворожнече ставлення відповідача до неї як співвласника нерухомого майна перешкоджає їй в реалізації права власності, зокрема не дозволяє користуватись двором господарства. Тому просить суд поділити між ними земельну ділянку площею 0,1022 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS], визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку площею 0,0460 га, розташовану по [ADDRESS], а також визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON] та спірну земельну ділянку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та не заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно частками осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Згідно ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осі, а також спори щодо розмежовування територій сіл, районів та областей. Із змісту частини 3 статті 61 ЦПК України, випливає, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що з 13 березня 1983 року позивачка перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2014 року між сторонами поділене спільне нерухоме майно, а саме житловий будинок та господарські споруди, набуті ними за час перебування у шлюбі, що розташовані по [ADDRESS] а саме за позивачкою визнано право власності на 45/100 часток, а за відповідачем - на 55/100 частко вказаного нерухомого майна. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від09 жовтня 2012 року відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1022 га., кадастровий номер [NUMBER]. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №594 від 09 вересня 2015 року, відповідно до вимог нормативно-правових актів розділити земельну ділянку площею 0,1022 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , за адресою : [ADDRESS] відповідно до часток співвласників [PERSON] 45/100 часток і [PERSON] 55/100 часток згідно варіанту розподілу житлового будинку технічно можливо. Земельна ділянка площею 0,1022 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 09.10.2012 року (кадастровий номер [NUMBER]) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і належить [PERSON] Земельна ділянка відповідно до Державного акту площею 0,1022 га, яка належить [PERSON] в [ADDRESS] межує по: А до Б землі гр. [PERSON]; Б до В землі гр. [PERSON]; В до Г землі гр. [PERSON] [PERSON] до Д землі сільської ради( вулиця); Д до А землі гр. [PERSON] Фактична загальна площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] складає 0,1022га (див. кадастровий план земельної ділянки ). Згідно варіанту розподілу [PERSON] отримує у власність 0,0459 га, а [PERSON] - 0,0560 га і сторонам в спільному користуванні залишається 0,0003 га даної земельної ділянки, до якої входить колодязь, вигрібна яма, огорожа. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути судові витрати у справі пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 368, 377, 392 ЦК України, ст.ст. 120, 155, 158 ЗК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: approved