Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про зміну свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на ? частину домоволодіння, як за подружжям у спільному майні. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.1997 року [PERSON], з яким позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27.09.1969 року. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилось спадкове як рухоме, так і нерухоме майно, в тому числі і ? частина домоволодіння [ADDRESS], оскільки інша ? частина вказаного домоволодіння належала позивачці [PERSON], як подружжю у спільному майні, хоча за час спільного проживання окремий правовстановлюючий документ нею отримано не було та майно між співвласниками не ділилось. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] та дружина [PERSON], яка відмовилася від спадщини на користь доньки, про що написала заяву. 19.06.2008 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. відповідачці [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] в цілому. Позивачка зазначає, що вона в установленому законом порядку будь-яким шляхом не відчужувала свою частину домоволодіння на користь доньки, не продавала, не дарувала тощо. Дане домоволодіння є її єдиним житлом, де вона залишається бути зареєстрованою та проживає, а тому, на думку позивачки, нотаріусом було помилково видане свідоцтво на спадщину на все домоволодіння в цілому, у зв'язку з чим просила суд змінити частково - в ? частині, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO], та визнати за нею право власності на ?? частину домоволодіння [ADDRESS], як за подружжям у спільному майні. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, та додатково пояснила, що між нею та донькою була домовленість про те, що вона відмовиться на її користь від спадщини, що залишилася після смерті її батька. Свою ж частину домоволодіння, що повинна належати їй на праві власності, як подружжю у спільному майні, відчужувати на користь доньки не мала наміру, оскільки іншого житла вона не має. У зв'язку з тим, що спору з приводу володіння чи розпорядження вказаним житлом між сторонами не виникало, її право користування домоволодінням у цілому та право власності на його ? частину ніким не оспорювалося, тому у позивачки не було сумнівів стосовно належності їй ? частини домоволодіння і оформлення донькою спадщини лише на його ? частину після смерті батька. У нотаріальній конторі нотаріус не роз'яснювала їй про повну відмову від домоволодіння на користь доньки та зміст заяви вона не усвідомлювала через юридичну необізнаність. Представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити вимоги у повному обсязі, оскільки дана частина домоволодіння належить позивачці відповідно до ст.60 СК України, як подружжю у спільному майні, незважаючи на те, чи ставилося нею раніше питання щодо отримання окремого правовстановлюючого документу, чи ні. Нотаріус не мала права посвідчувати відмову позивачки від отримання свідоцтва про право власності згідно зі ст.60 СК України, оскільки ? частина вказаного майна належить позивачці з моменту його придбання, а відчуження нерухомого майна може бути проведено виключно згідно з вимогами ЦК України. Окрім цього, представник позивачки просив поновити строк подачі позову до суду, як пропущений з поважних причин, оскільки право власності позивачки на ? частину домоволодіння відповідачкою раніше не оспорювалося і про своє порушене право [PERSON] дізналася лише після повідомлення відповідачкою про відсутність у неї прав на домоволодіння [ADDRESS], та після отримання належної юридичної допомоги. Представники відповідачки проти позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, оскільки позивачка добровільно написала заяву, яка була нотаріально посвідчена, про відмову від спадщини на користь своєї доньки [PERSON], а також про відмову від отримання свідоцтва про право власності в порядку ст.60 СК України. Про видачу нотаріусом відповідачці свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння [ADDRESS] у цілому, позивачці було відомо, оскільки підготовкою усіх документів вона займалася особисто за довіреністю від імені відповідачки. Окрім цього, на думку вказаних представників, позивачкою не доведено її право на ? частину домоволодіння, як за подружжям у спільному майні, оскільки з 1997 року про свої права вона не заявляла та доказів придбання домоволодіння за спільні кошти подружжя не надано. Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності та постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи та спадкової справи, суд вважає позов задовольнити виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.1997 року на праві власності належало [PERSON] (а.с. 65, 73). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.1969 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб, виданим 30.10.2012 року АНД відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.20) . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 19.09.2007 року АНД відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1590 (а.с.62). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №100/2008 після [PERSON], померлого [INFO] (а.с.56-94), спадщину прийняла його донька [PERSON]. Дружина спадкоємця [PERSON] також прийняла спадщину та подала 29.01.2008 року заяву про прийняття спадщини (а.с.57), але 06.03.2008 року надала нотаріально завірену заяву, в якій відкликала свою заяву від 29.01.2008 року та відмовилася від спадщини після смерті чоловіка [PERSON] Дана заява також містить відомості про відмову позивачки [PERSON] від отримання свідоцтва про право власності в порядку ст.60 СК України (а.с.60). 19.06.2008 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. відповідачці [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] в цілому (а.с.90). Відповідно до вимог ст.22 КпШС України, що діяв на час придбання спірного домоволодіння, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном., Згідно зі ст.60 СК України, що діяла на час виникнення даних правовідносин між сторонами, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін'юсту від 03.03.2004 р. №20/05, нотаріус може видати свідоцтво про право власності лише після виділення частки у спільному майні. Як вбачається, в даному випадку [PERSON] нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину без виділення частки спадкодавця у спільному майні подружжя, та одночасно проведено відчуження ? частки дружини шляхом відмови від майна у заяві, що суперечить вимогам цивільного законодавства. Даний спосіб відчуження нерухомого майна та відмови від права власності на майно, яке підлягає обов'язковій державній реєстрації, не передбачений жодною нормою СК України та суперечить вимогам ст..ст.205, 206, 208, 209, 210 ЦК України. Відповідно до п.4 ст.203 ЦК України право чин має вчинятися у формі, встановленій законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що нотаріусом було проведено відчуження належної позивачці [PERSON] ? частини домоволодіння [ADDRESS] всупереч вимогам діючого законодавства, зокрема нормам ст. 60 СК України, оскільки право власності на ? частку нею було набуте за життя чоловіка [PERSON], під час придбання спільного майна та укладання договору купівлі-продажу. У зв'язку з цим належна позивачці ? частка у спільному майні подружжя не є спадковим майном після смерті [PERSON], а тому свідоцтво про право на спадщину на все домоволодіння не могло бути видано, тобто нотаріусом включено до спадкового майна те, що не є спадковим, а особистим майном позивачки. Окрім цього, дане домоволодіння є єдиним житлом позивачки та, як вбачається з її пояснень в суді, відчуження належної їй ? частини домоволодіння суперечить її інтересам та внутрішній волі, оскільки нотаріусом їй не роз'яснено наслідки та зміст заяви, а позбавлено єдиного житла. Суд вважає пропущений позивачкою строк на звернення до суду з даним позовом з поважних причин, оскільки із тексту заяви від 06.03.2008 року не вбачається, що нотаріусом роз'яснено позивачці [PERSON] зміст статті ст.60 СК України та наслідки її відмовити від отримання свідоцтва про право власності, як за подружжям у спільному майні. Надані представниками відповідачки документи, а саме заяви позивачки, як представника доньки [PERSON], до КП ДМБТІ стосовно оформлення за останньою права власності на спірне домоволодіння в цілому, не є підставою для відмови у позовних вимогах, оскільки довіреність на ім'я позивачки видана лише для оформлення спадщини після смерті [PERSON], а належна позивачці ? частина домоволодіння не є спадковим майном і її відчуження не було проведено у встановленому законом порядку (договір дарування, купівлі-продажу тощо). До стверджень представників відповідачки стосовно того, що домоволодіння [ADDRESS] не є спільним майном подружжя та позивачкою не доведено її право на ? частину домоволодіння, суд ставиться критично, оскільки в силу ст. 22 КпШС України, позивачка право власності на ? частину вказаного домоволодіння набула іще 25.02.1997 року після укладання договору купівлі-продажу. Доказів, які б доводили той факт, що дане домоволодіння було особистим майном [PERSON] та придбане за особисті кошти спадкодавця, подароване чи успадковане, відповідачка суду також не надала. Таким чином, суд вважає поновити [PERSON] строк на подачу позову про зміну свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності; змінити частково - в ? частині, Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO], посвідчене 19.06.2007 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С., зареєстровано в реєстрі за №3-1600, та визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], як за подружжям у спільному майні. З [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 200 гривень судових витрат.

Outcome: approved