Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивачказвернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], Мар'янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов обгрунтовано тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок розташований в [ADDRESS]. На день смерті батька разом з ним в житловому будинку проживала та була зареєстрована її мати - [PERSON]. Після смерті [PERSON] все належне йому майно отримала [PERSON] у своє розпорядження. Ні вона ні її син [PERSON],-відповідач по справі, не займались веденням домашнього господарства, всі особисті речі батька у спадок перейшли до [PERSON]. Зазначений вище будинок право власності на який увійшло до спадкової маси після смерті [PERSON], був отриманий тим за договором купівлі продажу житлового будинку посвідченого 10 липня 1988 року, секретарем виконавчого комітету Мар'янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, Шевченко О.Ф. та зареєстровано в реєстрі за № 52, але право власності на вказаний будинок не було зареєстровано відповідним органом БТІ. Нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю відповідної реєстрації. В позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості реалізувати своє спадкове право. [PERSON], надала суду заяву відповідно до якої просила задовольнити заявлені вимоги в повному об'ємі та визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Справу просила слухати за її відсутності. Представник відповідача,- Мар'янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, надав суду заяву відповідно до якої не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив слухати справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON], надав суду заяву відповідно до якої не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив слухати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, спадкову справу, приходить до висновку, що заява підлягає повному задоволенню. Відповідно до норм Цивільного кодексу УССР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] передбачено, що «Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом...». Відповідно до ст. 529 ЦК УССР 1963 року «При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті…» Відповідно до ст. 533 ЦК УССР 1963 року «»Предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року.» Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час придбання моїм батьком домоволодіння, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст. 128 ЦК Української РСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Пунктом 4 Інструкції Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р. встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. Заповіту батько позивачів [PERSON], який помер [INFO] не залишив(а.с12 та матеріали спадкової справи). Згідно спадкової справи [PERSON], інших осіб, які прийняли спадщину чи претендують на неї немає(матеріали спадкової справи). Підтвердженням факту родинних відносин [PERSON] та [PERSON] є Свідоцтво про одруження [NUMBER] видане 24 листопада 1957 року, де російською мовою зазначено, що «[PERSON] одружився на [PERSON], та «[PERSON]» було присвоєно прізвище російською «[PERSON]». Крім того прізвище позивачки в Свідоцтві про народження зазначено російською «[PERSON]», а мої батьки «[PERSON] та [PERSON] Факт родинних стосунків підтверджується фактом спільного проживання померлих(а.с.21). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. На момент придбання нерухомості [PERSON] обов'язку реєструвати таке право відповідним державним органом не було. Тому договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчений 10 липня 1988 року, секретарем виконавчого комітету Мар»янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 52, є доказом набуття померлим на вказаний будинок, але той не зареєстровий відповідним органом БТІ. Враховуючи, що позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати свої майнові права, вона правомірно звернулася до суду і її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved