Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,7818 га, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] та земельна ділянка площею 0,5872 га, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] , що розташовані на території с.Мишлятичі Мостиського району Львівської області відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 16.12.2004 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Вказує, що вона (позивач [PERSON] ) є спадкоємицею першої черги спадкування за законом та прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , так як проживала з нею на час її смерті, однак через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів про право власності на зазначені земельні ділянки вона позбавлена можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а у позовній заяві зазначила, що просить суд справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача - Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що просить суд справу за позовом [PERSON] слухати у його відсутності та не заперечує проти позову. Представник третьої особи - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/323 та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.05.2019р. №56309648, з якої слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена та зберігається у приватного нотаріуса Кубара О.С. Просив слухати дану справу у його (представника) відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 0,7818 га, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,5872 га, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] , що розташовані на території с.Мишлятичі Мостиського району Львівської області відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 16.12.2004 року та витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4606172762017, № НВ-4606172732017 від 18.12.2017р. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася, а саме 16.08.2005 року склала заповіт, яким частину свого майна, зокрема: житловий будинок і прилеглі до нього господарські споруди, земельний пай, згідно державного акту серії [NUMBER] заповіла своїй дочці [PERSON] (позивачу). Даний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за №63. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області 05.07.2018 року за №687, [PERSON] , яка померла [INFO] , на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: с . Мишлятичі Мостиського району Львівської області. На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживала її дочка [PERSON] (позивачка). Крім того, як убачається з матеріалів справи, за саме копій сторінок спадкової справи №21/2017, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , слідує, що позивачка [PERSON] у встановлений законом строк звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] . Тобто, в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця - матері [PERSON] Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині спадкодавця [PERSON] і які б прийняли спадщину, судом не встановлено. В той же час, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спірні земельні ділянки позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] ; копіями Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 16.12.2004 року та витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.12.2017р; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) від 27.05.2019р.; довідкою, виданою виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області 05.07.2018 року за №687, про склад сім`ї спадкодавця [PERSON] на час смерті; копією спадкової справи №21/2017, заведеної після смерті [PERSON] ; копіями свідоцтва про народження, укладення шлюбу та сторінок паспорта [PERSON] , позивача по справі; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельні ділянки) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ним (позивачем) права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину; інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входять зазначені земельні ділянки; право власності [PERSON] на спірні земельні ділянки було посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим і зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак оригінал такого втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті (спадкодавця) [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved