Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання договору. В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що вона була власницею спірної квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.10.1993 року № 191, виданого ДВРЗ імені Кірова. 26.10.1999 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 1947, відповідно до якого позивачка передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], що складається з: 1-коридр, 2-санвузел, 3-кухня, 4-житлова кімната, 5-кладова, 6-кладова, житловою площею 17,2 кв.м., загальною площею 29,0 кв.м., приведеною площею 29,7кв.м., з яких балкон-07 кв.м. Відповідно до умов укладеного 26.10.1999 року договору довічного утримання відповідач зобовязався повністю довічно утримувати позивачку, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. З 2010 року відповідач [PERSON] переїхав жити та працювати до міста Києва, тому починаючи з 2011 року він почав частково виконувати умови укладеного договору довічного утримання від 26.10.1999 року, а з 2014 року взагалі припинив виконувати свої зобовязання за укладеним договором довічного утримання від 26.10.1999 року. Оскільки відповідач не виконує належним чином своїх зобовязань за договором довічного утримання від 26.10.199 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі № 1947, а позивач потребує стороннього догляду та утримання, тому просила суд розірвати укладений між нею та відповідачем [PERSON] 26.10.1999 року договір довічного утримання, скасувати заборону на відчуження нерухомого майна на квартири [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, день та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву якою позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву, якою позовні вимоги визнав та просив розглянути справу у його відсутність. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, про час день та місце проведення судового розгляду повідомлена належним чином, просила розглянути справу у її відсутність, про що надала відповідно заяву. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивачка була власницею спірної квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.10.1993 року № 191, виданого ДВРЗ імені Кірова. 26.10.1999 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 1947, відповідно до якого позивачка передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], що складається з: 1-коридр, 2-санвузел, 3-кухня, 4-житлова кімната, 5-кладова, 6-кладова, житловою площею 17,2 кв.м., загальною площею 29,0 кв.м., приведеною площею 29,7кв.м., з яких балкон-07 кв.м. Відповідно до умов укладеного 26.10.1999 року договору довічного утримання відповідач зобовязався повністю довічно утримувати позивачку, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву від 03.06.2016 року, посвідчену приватним нотаріусом [PERSON], відповідно до якої позовні вимоги заявлені позивачкою [PERSON] визнав повністю та просив провести судовий розгляд у його відсутність. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.ст. 58-60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Відповідно до вимог ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Згідно вимог ст.74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відповідно до ч 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. В ході судового розгляду судом встановлено, що з 2010 року відповідач [PERSON] переїхав жити та працювати до міста Києва, тому починаючи з 2011 року він почав частково виконувати умови укладеного договору довічного утримання від 26.10.1999 року, а з 2014 року взагалі припинив виконувати свої зобовязання за укладеним договором довічного утримання від 26.10.1999 року. Даним фактам з боку відповідача [PERSON] спростувань надано не було. Заява про визнання позовних вимог надана до суду відповідачем [PERSON] розцінюється судом, як підтвердження неможливості в подальшому виконання умов укладеного договору від 26.12.1999 року відповідачем [PERSON], тому за таких обставин суд вважає за необхідне розірвати договір довічного утримання від 26.12.1999 року укладений між [PERSON] та [PERSON], скасувати заборону на відчуження нерухомого майна накладену на квартиру [ADDRESS], шляхом припинення встановленого обтяження.

Outcome: approved