Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання їх спільної дитини в розмірі 800 грн. щомісячно до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, її інтереси на підставі довіреності представляла [PERSON], яка є мамою позивачки. В судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що позивачка є її донькою. Приблизно з середини квітня донька виїхала за кордон для того, щоб заробити там кошти. Син позивачки [PERSON] а її онук зараз знаходиться на її утриманні в с. Свистунівка Сватівського району. Не заперечує, що відповідач інколи надає допомогу по утриманню дитини, бере інколи сина до себе додому на декілька днів. Відповідач позов не визнав оскільки вважає, що він не ухиляється від сплати аліментів. Надавав позивачці кошти в сумі близько двох тисяч гривень, дитина на вихідні знаходилася у нього, купував їй їжу та одяг. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дитина не знаходиться на утриманні позивачки і мешкає разом зі своєю бабусею [PERSON] Сама позивачка поїхала на заробітки. Відповідач, який є її сином, не ухиляється від утримання дитини, надає на її утримання кошти, забирає інколи дитину на вихідні до себе. Відповідно до ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Також відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] [INFO] є сторони у справі: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). Судом встановлено, що з кінця січня 2014 року подружні відносини між сторонами були припинені. Приблизно в середині квітня позивачка виїхала за межі України з метою заробити кошти. Факт ухиляння відповідача від утримання спільної дитини за цей період не знайшов свого підтвердження і спростовується поясненнями самого відповідача, який пояснив, що за цей період від надавав кошти позивачці на утримання дитини, на вихідні забирав дитину додому. Ці пояснення підтвердила і свідок [PERSON] Представник позивача [PERSON] також підтвердила, що відповідач надавав інколи допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Також судом встановлено, що починаючи з середини квітня та на момент розгляду справи дитина не знаходиться на утримання позивачки, а знаходиться на утриманні бабусі [PERSON]. Цей факт підтверджено представником позивача, відповідачем та свідком. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт ухиляння відповідача від утримання спільної дитини а також встановлено той факт, що на момент подання та розгляду заяви дитина не знаходиться на утриманні позивачки. Ці фактичні дані є підставою для відмови в задоволенні цього позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed