Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивачка заявила позов до відповідача про збільшення розміру аліментів. Заявлений позов обґрунтувала тим, що рішенням Тисменицького районного суду від 11 жовтня 2012 року стягнено з [PERSON] аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO], до повноліття доньки. На даний час цієї суми на утримання дитини не вистачає. Із збільшенням віку дитини зростають і її потреби, а 600 грн. при постійному підвищенні цін на всі товари, комунальні послуги та продукти харчування тощо, є надто мізерною сумою, за яку неможливо одягати і харчувати дитину. Позивачка не працює. Її непостійних заробітків та допомоги батьків, з якими вона з дитиною проживають, не вистачає для всебічного розвитку доньки. Позивачка стверджує, що відповідач має можливість платити аліменти в більшій сумі, так як він фізично здоровий та працює за кордоном. Позивачка в судове засідання не зявилась, від неї до суду надійшла заява, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду від 11 жовтня 2012 року стягнено з [PERSON] аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно на користь позивачки на утримання дочки [PERSON], [INFO], до повноліття доньки. На даний час цієї суми на утримання дитини не вистачає. Із збільшенням віку дитини зростають і її потреби, а 600 грн. при постійному підвищенні цін на всі товари, комунальні послуги та продукти харчування тощо, є надто мізерною сумою, за яку неможливо одягати і харчувати дитину. Позивачка не працює. Її непостійних заробітків та допомоги батьків, з якими вона з дитиною проживають, не вистачає для всебічного розвитку доньки. Відповідач має можливість платити аліменти в більшій сумі, так як він фізично здоровий та працює за кордоном. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину від 6-ти до 18 років з 01.01.2018 року становить 1860 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved