Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивачка звернувшись із даним позовом, посилається на те, що за час перебування у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON], у них народилася донька, [PERSON], [INFO]. У 2013 році стосунки між сторонами погіршилися і вони припинили проживати однією сім»єю. З того часу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні доньки, не піклується про стан її здоров'я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, в тому числі не допомагає матеріально. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і додатково зазначила, що не бажає отримувати від відповідача жодної допомоги на дитину і також не бажає, щоб він бачився з дитиною, оскільки він протягом п»яти років окремого проживання цього не прагнув, наміру бачити її чи поговорити не проявляв. Дитина абсолютно не сприймає батька, оскільки росла без його присутності і надалі не бажає із ним спілкуватися. Просить суд виходячи із зазначених вище обставин позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та виключити відомості про батька з актового запису про народження дитини. Відповідач у своєму відзиві на позов, який підтримав у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що дійсно з 2009 року перебував у фактичних шлюбних відносинах із позивачкою по справі. Від спільного проживання в них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якої він записаний як батько дитини. Окрім того в них народилася ще одна донька, [PERSON], 2012 року, однак за бажанням дружини при реєстрації дитини у графі «батько» нічого не вказували, оскільки була можливість отримувати від держави матеріальну допомогу на дитину. У зв»язку із скрутним матеріальним становищем змушений був виїхати на заробітки, а коли повернувся виявив, що дружина змінила своє ставлення до нього, часто почала зникати із дому залишавши дітей самих. В листопаді 2013 року забрала власні речі та речі дітей і переїхала проживати до іншого чоловіка, їх кума, в смт. Ворохта Яремчанської міської ради Івано-Франківської області і з того часу підтримувати сімейні стосунки не бажає, будь якої допомоги не приймає, з дітьми спілкуватися не дозволяє, уникає зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки, хоча він бажає підтримувати стосунки із ними та ніколи не відмовлявся від надання будь-якої допомоги, вважає, що позивачка робить це надумано із метою позбавити його батьківських прав. На даний час працевлаштований і не відмовляється матеріально утримувати доньку та брати участь у її вихованні, однак позивачка не тільки добровільно не бажає отримувати від нього допомогу, вона також і не скористалася правом на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів, що дає підстави вважати її посилання про те, що він ухиляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, не правдивими. Категорично заперечує посилання позивачки на нецензурні образи її. Навпаки стверджує, що свідомо розумів, що його наміри спілкуватися чи бачити доньку могли наразитися на образи та провокації з боку позивачки та її спів жителя, характер якого йому добре відомий. Про своє тверде бажання матеріально допомагати дитині та приймати участь у її вихованні заявляв працівникам служби в справах дітей Яремчанської міськради, які врахували дану обставину та дали свій висновок про недоцільність позбавлення його батьківських прав. Також заявляє, що в найближчий час вирішуватиме питання батьківства і відносно іншої доньки. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи - відділу у справах дітей виконавчого комітету Яремчанської сільської ради Івано-Франківської області у судове засідання не з»явився, однак із поданого судом висновку затвердженого 22 травня 2018 року виконачим комітетом Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області вбачається, що позивачем не надано переконливих доказів того, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і наявність у останнього батьківських прав суперечить інтересам дитини. Вивчення умов проживання дитини та регулярне спілкування із сторонами, в сукупності з іншими досліджуваними доказами дали їм підстави надати висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та письмовий висновок відділу в справах дітей виконавчого комітету Яремчанської сільської ради Івано-Франківської області, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема свідоцтва про народження [PERSON], [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківсбкої області, актовий запис № 259 від 11 травня 2010 року, відповідач [PERSON] являється батьком вищевказаної малолітньої дитини. Батьки дитини, сторони по справі, в зареєстрованому шлюбі не перебували, проживали у фактичних шлюбних відносинах, а на даний час, проживають окремо у різних населених пунктах області. У позивачки є інша сім»я. Діти сторін по справі проживають разом із матір»ю та з 2013 року знаходяться на її утриманні. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 1 лютого 2018 року, умови проживання сім»ї задовільні. Із вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей позивачка не зверталася. Ворохтянською загальноосвітньою школою 1-111 ступенів 31 січня 2018 року видано довідку за № 18/05-04 із якої видно, що за період відвідування дошкільного закладу [PERSON] батько в школі не з»являвся, участі у вихованні дочки не брав. Аналогічну довідку видав 01 лютого 2018 року головний лікар Ворохтянської міської лікарні Яремчанської міської ради Івано-Франківської області за № 71, де зазначено, що на профілактичні щеплення та медичний огляд із неповнолітньою дитиною [PERSON], батько, [PERSON] в період з 2013 року по 2018 роки не приходив. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків. Згідно з положенням ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина. В своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов'язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Створеною комісією служби у справах дітей Яремчанської міської ради Івано-Франківської міської ради, розглянуто документи про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав і після проведення обстеження умов проживання дитини, спілкування з батьками, вивчення інших обставин встановлено відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON], що було затверджено рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 22 травня 2016 року за № 55. Надані позивачем документальні докази підтверджують окреме проживання батька та дитини, проте на їх підставі неможливо встановити характер стосунків, що склалися між батьком та дитиною та зробити категоричний висновок про те, що відповідач взагалі не виконує своїх батьківських обов'язків і що позбавлення відповідача батьківських прав направлено виключно на забезпечення інтересів дитини. Оцінюючи письмові докази, які вказують на те, що [PERSON] не брав участі у вихованні дитини, оскільки не приходив до школи та не відвідував разом із дитиною лікаря, суд бере до уваги те, що після припинення спільного проживання батьками дитини, мати з дитиною переїхала проживати в іншу місцевість у будинок співжителя (колишнього кума), доступ до якого у позивача виявився обмеженим, в тому числі ще і по причині особливих стосунків. Не менш вагомим фактором є і те, що у відповідача протягом всіх цих років не було постійного місця праці, що змушувало його періодично виїжджати за кордон і не давало можливості вільно спілкуватися з дитиною. На даний час у відповідача є тверде бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні та утриманні, однак вони наштовхуються на цілковите нерозуміння з боку позивачки, яка підтвердила у судовому засіданні своє категоричне заперечення проти цього. Також суд констатує, що позивачка у позовній заяві безпідставно, надумано вказала про погрози фізичною розправою з боку позивача та його нецензурні вислови на її адресу, так як жодним чином у судовому засіданні дані обставини вона не підтвердила і наміру цього робити не мала. Вирішуючи спір суд виходить з принципів, закріплених ст. 164 Сімейного Кодексу України, якою встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, серед яких беззаперечними підставами для позбавлення є : ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічні алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини; засудження за злочин щодо дитини. Аналіз даної норми права дає змогу зробити висновок про те, що у діях [PERSON] відсутні ознаки системного, свідомого, злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав спрямоване на захист дитини, є юридичною відповідальністю того з батьків, хто має протиправну поведінку стосовно дитини, проте, з встановленого вбачається, що у сторін наявний тривалий конфлікт і сама позивачка своїми діями свідомо позбавляє відповідача можливості здійснювати свої батьківські обов»язки і ускладнює спілкування між ними та зустрічі із донькою. На думку суду наведені докази не дають підстави вважати, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, повністю нехтує своїми батьківськими обов'язками по піклуванню над дитиною, не намагається налагодити із нею стосунки та не бажає брати участі у її вихованні та не дбає про фізичний і духовний розвиток. Аналіз наданих суду доказів у їх сукупності свідчить про наявність у відповідача бажання виконувати свої батьківські обов'язки. На думку суду це узгоджується з інтересами дитини, у долі якої не побільшає позитивного результату, від того, що рідний батько буде позбавлений батьківських прав, тому у задоволенні даної вимоги слід відмовити. На підставі наведеного та ст.ст. 19, 150, 164-166, 180-181 СК України,

Outcome: dismissed