Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 27.04.2002 року по 17.11.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розлучення з відповідачем діти залишились проживати разом із нею та знаходяться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач участі в утриманні дітей не приймає, за своїм матеріальним станом здатний надавати відповідну допомогу, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини з усіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи з 18.02.2020 року та до досягнення дітьми повноліття. В наданому клопотанні представник позивачки просила розглянути справу за відсутності сторони позивача, за наявними матеріалами справи. Відповідач в призначене на 31.03.2020 року судове засідання не з`явився. В наданій заяві просив відкласти розгляд справи в зв`язку з його хворобою. Проте, відповідних доказів до заяви та в подальшому не надав. В призначене на 08.05.2020 року судове засідання відповідач повторно не з`явився, надавши заяву про перенесення розгляду справи в зв`язку з карантином, до його завершення. В судове засідання, призначене на 17.06.2020 року відповідач не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд враховує, що відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусомSARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією запроваджується послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється з 22.05.2020 року, зокрема, регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Таким чином, у відповідача не було перешкод для явки в судове засідання, призначене на 17.06.2020 року. Крім того, суд враховує, що відповідач був обізнаний про наявність в провадженні суду розглядаємої справи та в разі наявності заперечень проти позову мав достатньо часу для підготовки та подачі відзиву на позов та відповідних доказів. Також суд приймає до уваги, що спір є малозначним та справа призначалась до розгляду в спрощеному позовному провадженні, явка сторін обов`язковою судом не визнавалась. За вказаних обставин та враховуючи подане представником позивачки клопотання, суд у відповідності до положень ч.3 ст.211, ч.ч.2-4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін за наявними матеріалами справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони з 27.04.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.11.2015 року. Від шлюбу мають трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд враховує, що відповідачем є здоровим та працездатним, не надав суду доказів щодо наявності в нього інших утриманців та стягнень за виконавчими документами. Останній зареєстрований як фізична особа-підприємець, є співзасновником та керівником ТОВ «МЕТАЛ САМАРА» де отримує регулярний дохід, має у приватній власності велику кількість земельних ділянок. За вказаних обставин, суд вважає, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання своїх дітей у визначеному позивачкою розмірі та приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі і стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання трьох дітей в єдиній частці в розмірі Ѕ частини з усіх видів доходів відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 18.02.2020 року та до повноліття дітей. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved