Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягувати аліменти на неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову, покликається на те, що між нею та відповідачем 21.08.2010 року було укладено шлюб, в якому у них 06.10.2011 року народилась донька [PERSON], а 23.03.2014 року донька [PERSON]. На даний час, стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач матеріально не допомагає ні їй, ні дітям, що ставить її у скрутне матеріальне становище. У неї немає достатніх коштів на належне утримання дітей, так як вона хоч і працює, однак її заробітку не вистачає для забезпечення потреб дітей у нормальному фізичному та духовному розвитку, харчуванні, одязі та лікуванні. Така обставина змусила її звернутись до суду з даним позовом. Просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка просила позов задоволити з підстав, які викладені у позовній заяві. Відносно ухвалення заочного рішення не заперечила, оскільки відповідач не бажає зявлятись в судові засідання. Відповідач в судове засідання потворно не зявився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Встановлено, що Примяк [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.08.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №648. У даному шлюбі у сторін 06.10.2011 року народилась донька [PERSON], а 23.03.2014 року донька [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія І-СГ №300854 та серія І-СГ №410035, відповідно. Обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, яка надає матеріальну допомогу дітей, однак самостійно не може повноцінно їх утримувати, оскільки несе інші витрати повязані з їх фізичним, духовним та моральним розвитком, і відповідача - платника аліментів (є працездатною особою, працездатного віку), рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає їх в розмірі, запропонованим позивачкою у виді 1/3 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, що на думку суду, на даний час буде відповідати інтересам дітей, враховуючи вік та матеріальні потреби, можливості відповідача, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат (аліментів на утримання дітей) повинні забезпечити їм прожитковий мінімум, визначений державою. Разом з цим, суд вважає за необхідне розяснити, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку чи відповідача права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved