Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS]. Приблизно півтора року тому відповідачка [PERSON] під час відвідувань позивачки ненав'язливо розповідала про тяжке життя, про те, що нерухомість дуже коштовна річ, про те, що вона буде доглядати позивачку, піклуватись про неї, купувати ліки, продукти, прибирати, оплачувати комунальні послуги, тощо. Потім [PERSON] запропонувала позивачці укласти з нею договір, який би передбачав, що вона буде опікуватися позивачкою, а після смерті позивачки квартира перейде у власність [PERSON] Розуміючи та маючи на меті те, що квартира перейде у власність [PERSON] тільки після смерті позивачки, а [PERSON] буде піклуватися про позивачку, яка за віком та станом здоров'я потребує догляду і матеріальної допомоги, 03.03.2015 року [PERSON] уклала договір дарування своєї квартири [PERSON] Позивачка зазначає, що договір дарування був вчинений нею під впливом помилки щодо природи правочину, оскільки вона вважала, що укладає договір довічного утримання, а також під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, оскільки їй 77 років і вона страждає захворюваннями серцево-судинної системи, онкологічними захворюваннями та іншими хронічними захворюваннями, та потребує піклування і допомоги. З моменту підписання договору відношення [PERSON] до позивачки різко змінилось. [PERSON] перестала піклуватись про неї, влаштовувала сварки, відверто знущалась, почала рідко відвідувати позивачку. 16.02.2016 року [PERSON] приїхала додому до [PERSON], яка проживає у своїй трикімнатній квартирі, і як тільки позивачка зайшла у передпокій відповідачка влаштувала сварку, всіляко ображала її, під час сварки декілька раз вдарила її кулаками в область голови та плечей, завдавши фізичного болю і тілесних ушкоджень у вигляді синців та заподіявши моральних страждань. Під час побиття [PERSON] погрожувала, що вижене позивачку з квартири. Позивачка знаходилась у дуже схвильованому стані, була важко обурена та ображена протиправною поведінкою відповідачки, в неї різко погіршилось самопочуття, а приїхавши додому викликала лікарів швидкої медичної допомоги. Позивачка зазначає, що єдиним її доходом є пенсія, а квартира є єдиним житлом. Дарувати своє єдине житло ані [PERSON], ані будь-кому іншому позивачка не мала наміру. Після укладення спірного договору [PERSON] залишилась проживати у квартирі, отримує субсидію та самостійно сплачує по рахункам за комунальні послуги. На пропозицію позивачки вирішити спірні питання у позасудовому порядку [PERSON] у черговий раз вилаяла її та сказала, що у неї нічого не вийде і що вона її вижене з квартири. Позивачка просить визнати договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений 03.03.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охтень Т.Л., укладений між нею та [PERSON], недійсним. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, уточнили, що договір дарування було укладено позивачкою внаслідок помилки щодо природи правочину, просили визнати договір дарування квартири від 03.03.2015 року недійсним. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] є дочкою позивачки [PERSON] Позивачка зареєстрована і проживає в [ADDRESS] (а.с.19-копія довідки по формі №3). 03.03.2015 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір дарування квартири, відповідно до якого [PERSON] передала безоплатно у власність квартиру [ADDRESS], а [PERSON] прийняла у дар вищезазначену квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охтень Т.Л., зареєстрований в реєстрі за [NUMBER] (а.с.5-6-копія договору). Позивачка в судовому засіданні стверджувала, що вона не мала наміру дарувати квартиру відповідачці, вона домовилась з [PERSON] про те, що остання буде піклуватись про неї, купувати їй продукти, ліки, оплачувати квартиру, прибирати в квартирі, а після смерті позивачки квартира залишиться [PERSON] До укладення договору у позивачки були нормальні стосунки з дочкою, остання її провідувала, телефонувала, допомагала у всьому. Однак, одразу ж після укладення договору відповідачка перестала телефонувати, приходити до позивачки, цікавитись її здоров'ям, допомагати їй. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила ті обставини, що дочка позивачки говорила, що догляне матір, але після укладення договору дарування квартири перестала її провідувати і допомагати їй. Також свідок зазначила, що позивачка не мала наміру дарувати свою квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідачка їй розказувала, що доглядає свою матір, допомагає їй. Приблизно два роки тому позивачка просила свідка порадити нотаріуса з метою подарувати квартиру дочці. Представник відповідачки в судовому засіданні фактично підтвердив той факт, що між відповідачкою і позивачкою була домовленість про те, що [PERSON] буде доглядати за матір'ю, оплачувати квартиру, прибирати, купувати продукти і ліки, а позивачка подарує дочці квартиру, тому і був укладений договір дарування. Після укладення договору дарування відповідачка виконувала свої зобов'язання до того часу, поки позивачка перестала пускати її до квартири. Відповідачка вважає, що на матір тисне її брат [PERSON] з метою скасувати договір дарування. Представником відповідача не надано суду доказів того, що після укладення договору дарування відповідачка сплачувала за квартиру. Позивачкою ж надані квитанції про оплату за спірну квартиру як до укладення договору дарування квартири, так і після його укладення (а.с.7-18-копії квитанції), й позивачка продовжує проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Згідно з частинами першою - третьою, п'ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Судом встановлено, що позивачка продовжує проживати у спірній квартирі, ключі позивачкою не були передані відповідачці, позивачка особисто сплачує комунальні послуги. Позивачка є особою пенсійного віку, хворіла, на підтвердження чого надала медичні документи (а.с.20-22), і потребувала допомоги. Відповідачка запевнила матір, що буде їй допомагати, піклуватись про неї, купувати продукти та ліки, оплачувати квартиру, а також доглядати брата [PERSON] за умови переоформлення на неї квартири. Отже, укладаючи спірний договір, позивачка помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачкою, у позивачки не було волевиявлення на безоплатну передачу у власність [PERSON] належної їй квартири, яка була єдиним житлом позивачки. З огляду на викладене, суд вважає, що позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 203, 2015, 216, 229, 717 ЦК України,

Outcome: approved