Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення останнього від права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 28 грудня 2014 року у м.Нікополь Дніпропетровської області. В обґрунтування вимог позову покликається на те, що 05 січня 2013 року уклала шлюб з [PERSON], хоча до укладення такого проживали однією сімєю понад два роки. У вересня 2014 року чоловік довідався про важку хворобу пухлину печінки, після чого одразу розпочали курс лікування, який вимагав істотних фінансових витрат та зусиль по догляду, тому вони вирішили продати чоловіка квартиру № 20, що по вул. Радянська, 82 у м.Марганці Дніпропетровської області, однак оформити в правовстановлюючому порядку [PERSON] не встиг, оскільки 28 грудня 2014 року помер. Спадкоємцями першої черги являються вона та [PERSON] Відповідач у справі знав про хворобу свого батька, за час спільного проживання з померлим, вона бачила сина чоловіка лише раз, оскільки останній жив своїм життям, не цікавившись життям батька, а коли довідався, що на лікування необхідні значні кошти, взагалі не приймав жодної участі у житті батька, хоча померлий [PERSON] проходив обстеження у м.Нікополь, зазнав оперативне втручання у м.Марганець, йому проводились різні терапії, з чисельним вживанням медичних препаратів. В листопаді-грудні 2014 року померлий погано себе почував, практично не вставав з ліжка, у звязку з чим, вона постійно була поруч, піклувалась про нього, готувала йому їсти, годувала, прибирала, допомагала переодягнутись, помитись, вийти на прогулянку. Після смерті понесла витрати по похованню чоловіка у розмірі 36.000 грн., крім того, сплатила його кредитні зобовязання. Вважає, що відповідач не проявив жодного піклування про батька, не вшанував належним чином його і після смерті, коли останній потребував сторонньої допомоги, кошти на утримання і в цілому був у безпорадному стані, усвідомлюючи, що з ним відбувається, вважає, що є всі підстави вважати, що [PERSON] ухилявся від надання допомоги своєму батькові. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, пояснили, що померлому [PERSON] остаточний діагноз поставили 20 вересня 2015 року, вона йому не повідомляла про його хворобу, однак останній постійно користувався Інтернетом, тому догадувався про свій діагноз. 24 грудня 2015 року чоловіку проводили оперативне втручання, оскільки накопичувалась рідина, однак цього ж дня його відпустили додому, йому відмовили нирки, 24-26 грудня 2014 року викликали дільничого лікаря, йому ставили капельниці, вона діставала наркотичні засоби трамадол та кетанол, колола йому, щоб зменшити біль, 27 грудня 2015 року він впав в кому, а 28 грудня 2014 року помер. Особисто відповідача не повідомляла про смерть батька, однак на його похоронах була матір [PERSON] перша дружина померлого. Чоловік неодноразово говорив, що спілкувався телефоном з сином, хотів його бачити, вона не чинила перешкод у цьому, однак такий не приходив до батька. Хоча померлий відмовлявся лікуватись, однак вона купувала йому ліки, до цього долучались також родичі, квитанції про купівлю таких вона знищила. До смерті чоловіка у них було достатньо коштів, тому вистарчало на ліки та похорон. Безпорадність стану чоловіка полягає у тому, що його боліло, йому було важко, вона водила його у туалет, купала в останні дні. Доповнили, що відповідача лише цікавила квартира, навіть після того як померлий повідомив йому, що хворий та помирає. Позивачка зазначила, що весь період, коли її чоловік був хворий, відповідач знаходився у місті Марганці, однак ніякої допомоги не надавав, ні моральної, ні матеріальної. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов заперечили, пояснили, що протягом 2012-2014 років він періодично перебував у Москві на заробітках, однак з періодичністю спілкувався з батьком, востаннє 16 грудня 2014 року, в розмові [PERSON] повідомив, що трохи прихворів, за кілька тижнів одужає, тоді і зустрінуться. Не бачив батька два роки, оскільки коли приїжджав до м.Марганця, то батько був на роботі, або вирішував свої справи, тому не виходило домовитись про зустріч. Однак стосунки підтримували в телефонному режимі. Перед відїздом 20-21 грудня 2014 року телефонував батьку, однак такий не відповідав. Про його смерть довідався від матері, на похорон не встиг приїхати, через відсутність квитків на поїзд. Чув по останній розмові з батьком, що в того втомлений голос, однак повірив йому на слово, що зі здоровям такого нічого серйозного, не придав також тому і значення, оскільки колись батько працював на шахті, часто перебував на лікарняному. Просили у задоволенні позову відмовити, оскільки померлий [PERSON] не просив допомоги у відповідача, не повідомляв останньому про стан свого здоровя, оскільки сам не знав діагнозу, та й не перебував у безпорадному стані. Заслухавши сторони, опитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про наступне. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 197 від 29 грудня 2014 року [PERSON] помер 28 грудня 2014 року з причиною смерті печінкова недостатність (а.с.11), про що свідчить й свідоцтво про смерть серії І-КИ № 600485 від 29 грудня 2014 року (а.с.12), актовий запис № 808. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, можливо за умови, якщо таке право на спадкування існує. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 240128 від 05 січня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 січня 2013 року, про що свідчить актовий запис № 4 (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії У-КИ № 484754, виданого 18 липня 1989 року [PERSON] народився 15 червня 1989 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.65). Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, тобто сторони у справі. В матеріалах справи наявні квитанції та чеки, які свідчать про те, що [PERSON] купувались ліки, позивачкою [PERSON] організовувався похорон померлого, девятини, купувався надгробний памятник, лавочка з граніту (а.с.5,13,14,15), оплачувались комунальні послуги за квартиру № 20, що по вул. Радянській, 82 у м.Марганці Дніпропетровської області (а.с.8-10). Про те, що померлий [PERSON] брав кредит на лікування, суд до уваги не приймає, оскільки позивачка зазначила, що кредитна карта у померлого існувала давно, останній дуже переживав за нараховані відсотки по такій, вона після смерті останнього сплатила банківський кредит. Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, які можуть бути стягнуті не більше як за три роки до його смерті. Як встановлено в судовому засіданні та письмових пояснень відповідача, [PERSON] не зверталась до нього з проханням про відшкодування їй частини витрат, які вона понесла у звязку з лікуванням та похованням [PERSON] Крім того, у матеріалах справи міститься відповідь на запит адвокату від 23 червня 2015 року, що [PERSON], 12 жовтня 19859 року народження, взятий на облік посмертно, після розтину, однак при життя на обліку не перебував, не обстежувався, онколога не навідував (а.с.38). Відповідно ч.5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані. Отже, при вирішення таких вимог, суд згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України має установити факт ухиляння особи від надання допомоги спадкодавцеві та факт перебування останнього у безпорадному стані. Безпорадним слід вважати такий стан коли особа неспроможна своїми силами забезпечити умови свого життя власними силами, у зв`язку із чим потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухиляння від надання такої допомоги полягає у навмисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку і допомогу спадкодавцю. Ухиляння пов`язане із винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON] в період з вересня по грудень 2014 року періодично перебував за межами України у Російській Федерації та не мав можливості через віддаленість перебування часто відвідувати батька та безпосередньо доглядати за ним, тоді як останній перебував у шлюбі і проживав із позивачкою. Опитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою [PERSON], є медсестрою, тому вона робила уколи померлому [PERSON], який з жовтня-листопада 2015 року був у важкому стані (рвота, не йшла моча, асцид), з цього часу останній з ліжка сам не піднімався, у цьому йому допомагали вона та позивачка, тобто останній сам не міг себе обслуговувати та перебував у безпорадному стані саме з цього періоду. Зазначила, що [PERSON] не знав про свій діагноз, що в нього рак, однак суд не приймає до уваги дані свідчення щодо безпорадного стану та його періоду, оскільки такі спростовуються показаннями інших свідків та й поясненнями позивачки. Зокрема свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в кінці жовтня 2014 року відвідувала [PERSON], останній повернув їй заборгованість у розмірі 7.000 грн., на вигляд був хворобливий, однак сам переміщувався по квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що бачила, як [PERSON] і [PERSON] їздили в лікарню в жовтні 2014 року, а через три тижні, позивачка підтримувала його, однак померлий хоч був хворий, жовтого кольору, але йшов сам. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка являється двоюрідною сестрою померлого [PERSON] та його сусідкою, зазначила, що знала, що останній хворий, з вересня 2014 року почав худнути, однак вона через вікно бачила, як він прогулювався, зустрічав [PERSON] з автобуса, знає, що йому стало погано з того часу, як йому викачали рідину з живота. Її чоловік часто навідувався до померлого, який сам пересувався по квартирі, однак ванну йому допомагали приймати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що бачила [PERSON] в жовтні-листопаді 2014 року на вулиці, який натягнув на голову капюшон, був худим та жовтим, розповідав, що син знає, що він хворий, однак такого про жодну допомогу не просив. Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що [PERSON] не доведено фактів безпорадного стану спадкодавця, зробивши висновки лише з показань свідків про потребу у догляді з боку позивачки. Ні позивачка, ні жоден допитаний в судовому засіданні свідок не вказали, що померлий [PERSON] потребував допомоги від [PERSON], повідомляв останнього про таку необхідність та навмисне ухиляння [PERSON] від надання такої допомоги батькові, тоді як за змістом ч.5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від права спадкування за законом. Крім того, суд не приймає до уваги наявні в матеріалах справи розписки від 17 жовтня та 23 грудня 2015 року, надані [PERSON] [PERSON] за отримання грошових коштів, як завдаток за купівлю квартири № 20, що по вул. Радянській, 82 у м.Марганці, оскільки такі не є предметом дослідження даної справи про усунення від права на спадкування. Враховуючи недоведеність факту навмисного ухиляння [PERSON] від надання допомоги спадкодавцеві та потребу останнього у наданні такої допомоги від спадкоємця, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, а судові витрати по справі віднести за рахунок позивачки.

Outcome: dismissed