Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 04.03.2009 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з нею.\~ Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, в звязку з втратою взаєморозуміння з питань ведення домашнього господарства, на підставі чого у них почали виникати сварки. Постійні сварки та непорозуміння між ними призвели до того, що з травня 2016 року сумісне проживання між ними припинене, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивачка та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст.ст. 224 - 226 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Від\~ спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою (а.с. 6). Згідно позовної заяви, спільне життя між сторонами не склалося у звязку з втратою взаєморозуміння з питань ведення домашнього господарства, на підставі чого у них почали виникати сварки. Сумісне проживання між ними припинене з травня 2016 року, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Майновий спір відсутній. Спору про місце проживання дитини не має. Позивачка просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, тривалий час проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~\~\~\~Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., про що надано відповідні квитанції №0.0.525701363.1 від 23.03.2016 року та № 15424818 від 11.04.2016р.. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому суд стягує з відповідача на користь позивачки 551,20 грн., у відшкодування сплаченого нею судового збору\~

Outcome: approved