Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що вони перебувають у шлюбі з 21 липня 2012 року, однак через непорозуміння і втрату почуття кохання з квітня 2016 року спільно не проживають, не спілкуються та не підтримують шлюбних стосунків. 10.08.2016 року нею подано позов про розірвання шлюбу. За час сумісного проживання у шлюбі ними набуто спільне майно, а саме у 2014 році придбано автомобіль марки «Daewoo Т13110», рік випуску 2005, вишневого кольору, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який 16.08.2014 року зареєстровано Міжгірським МРЕВ УДАІ ГУ МВС України за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, і щодо якого у них виник спір. Вартість автомобіля становить 3\~800 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.08.2016 року еквівалентно 95\~893 грн. Фактично автомобіль перебуває у повному користуванні відповідача, який після того як покинув сімю переїхав проживати до своїх батьків в с. Вишка, Великоберезнянського району. Оскільки відповідач не бажає добровільно компенсувати їй половину вартості даного транспортного засобу чи передати такий у її користування з компенсацією йому половини вартості цього майна, з посиланням на ст.ст. 70 ч.1, 71 ч.1 СК України, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля, припинивши право власності на іншу 1/2 частину цього майна за [PERSON] або ж стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію в сумі 1\~900 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 47\~947 грн., за 1/2 частину даного автомобіля та понесені нею судові витрати. У подальшому до початку розгляду справи по суті позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на її користь половину вартості спірного автомобіля та понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання позову і заяви про забезпечення позову, а також за оплату послуг сектору реєстраційної служби нерухомого майна Міжгірської РДА Закарпатської області у виді надання інформаційних довідок щодо реєстрації нерухомого майна. Відповідач та його представник також до початку розгляду справи по суті подали до суду заперечення на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позову, оспоривши вказану позивачкою вартість спірного автомобіля і вказавши на необхідність - 2 - призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення реальної вартості цього майна на час розгляду справи. Ухвалою суду від 29.09.2016 року у справі була призначена судова автотоварознавча експертиза з метою встановлення дійсної вартості вищевказаного спірного автомобіля. У судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю і просила розглянути справу без її участі. Відповідач та його представник у судовому засіданні, з урахуванням висновку експерта щодо дійсної вартості спірного автомобіля, позов визнали повністю, а також просили скасувати арешт на цей автомобіль. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, в тому числі й з передбачених ч.4 ст.174 ЦПК України підстав, виходячи з наступного. Засади ст.ст.\~3, 11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України гарантують кожній особі право на захист судом її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів. Згідно п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до розяснень, наданих у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, предметом доказування у справі про поділ майна подружжя є безпосередньо: 1) обсяг майна, спільно нажитого подружжям; 2) джерело і час його придбання. При цьому, відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 липня 2012 року (свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 088188 від 21.07.2012 року). Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.08.2016 року підтверджується той факт, що позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Як вказала позивачка, з квітня 2016 року вони з відповідачем спільно не проживають, не спілкуються і не підтримують шлюбних стосунків. Оскільки ці факти не - 3 - заперечувались відповідачем, суд визнає що саме з цього часу спільне господарство сторони не ведуть. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, долучених сторонами, останні під час перебування у шлюбі, а саме у 2014 році, придбали автомобіль марки «Daewoo Т13110», рік випуску 2005, вишневого кольору, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Згідно висновку експерта № 11/655 від 27.12.2016 року дійсна вартість спірного автомобіля станом на час розгляду справи та проведення експертизи може становити 46\~970 грн. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно частин 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відомостей про наявність домовленості або шлюбного договору між сторонами суду не надано. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У випадку, коли поділ майна в натурі є неможливим, майно, за наявності згоди сторін, може бути поділене шляхом стягнення на користь одного з подружжя грошової компенсації. Також у п.22 вищевказаної Постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Таким чином, враховуючи, що після проведення експертизи за відсутності заперечень сторін, останні досягли згоди щодо розподілу спірного майна, то позов слід задовольнити повністю. - 4 - Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, згідно ч.3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. За наведених обставин, оскільки спір між сторонами вирішено, необхідність в заході забезпечення позову щодо накладення арешту на спірний автомобіль відповідно до ухвали суду від 08.09.2016 року відпала, а тому суд має підстави для його скасування. На підставі наведеного,

Outcome: approved