Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять земельні ділянки загальною площею 3,83 га, цільове призначення яких - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Дівочківської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області. За життя, 20.12.2001 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок смерті заповіла позивачці свій земельний пай - 3,58 умовних кадастрових гектарів та свій майновий пай в ПСПО «Дівочки». Заповіт не змінено і не скасовано. Позивачка на час відкриття спадщини проживала спільно з спадкодавцем і фактично прийняла спадщину. Однак позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, через невідповідність опису успадкованого майна у правовстановлюючих документах: у заповіті зазначено про земельний пай площею 3,58 умовних кадастрових гектарів, а у Державному акті на право власності на земельну ділянку площа земельних ділянок вказана - 3,83 га. В зв'язку з цим, позивачка просила визнати її власницею земельних ділянок загальною площею 3,83 га, що розташовані на території Дівочківської сільської ради, в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в с.Дівочки, Черняхівського району. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади в особі Дівочківської сільської ради в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Представник третьої особи -реєстраційної служби Черняхівського РУЮ в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку Серії ЖТ №150456 від 25.08.2004 року [PERSON], є власником земельних ділянок загальною площею 3,83 га, а саме: 3,61 га за кадастровим номером 1825683200:07:000:0073 та 0,22 га за кадастровим номером 1825683200:01:000:0216, які розташовані на території Дівочківської сільської ради, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6). 20.12.2001 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла свій земельний пай - 3,58 га умовних кадастрових гектарів та майновий пай в ПСПО «Дівочки» [PERSON] (а.с.5). [INFO] [PERSON] померла (а.с.7). Після смерті [PERSON] право власності на земельні ділянки ввійшло до складу її спадщини. З копії заповіту [PERSON], витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту, Державного акту на право власності на земельну ділянку, довідки Дівочківської сільської ради №616 від 11.12.2013 року, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачка являється спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] (а.с.5-12). Із повідомлення відділу Держземагентства у Черняхівському районі Житомирської області №261 від 17.03.2014 року вбачається, що відповідно до земельно-облікових даних відділу на [PERSON] зареєстровано за №303 Державний акт на право власності на земельні ділянки серії ЖТ №150456 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 3,61 га та 0,22 га, який виданий взамін сертифіката на земельну частку (пай) серії ЖТ №0232830 площею 3,58 умовних кадастрових гектарів на території Дівочківської сільської ради. (а.с.13). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Аналізуючи вищезазначені та досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що порушене право позивачки підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved