Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні будинком шляхом виселення, в якому вказала, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 24 серпня 1996 року. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO]. 30 листопада 2005 року позивачка придбала у власність будинок № 9 по вул.. Смірнова у смт. Андріївка Бердянського району Запорізької області на підставі договору купівлі-продажу. Право власності зареєстровано у КП БТІ за нею. 01 листопада 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. У 2010 році відповідач хотів виселити позивачку разом із дітьми. Під час перебування у шлюбі між подружжям виникали сварки та скандали, тому позивачка змушена була звертатися до Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області та служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради для вжиття заходів щодо відповідача. На цей час відповідач вигнав позивачку з будинку, тому позивачка на теперішній час вимушена орендувати житло. Позивачка [PERSON] в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним у уточнюючій позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що перебував у шлюбі з позивачкою з 24 серпня 1996 року. Від шлюбу мають двох дітей. Шлюб між ним та позивачкою розірваний 01 листопада 2010 року. Під час перебування у шлюбі він разом із дружиною придбав будинок у смт. Андріївка Бердянського району Запорізької області, в якому вони мешкають родиною. Окрім того додав, що після розірвання шлюбу він разом із позивачкою протягом трьох років мешкали однією родиною у спірному будинку. Позовні вимоги не визнає, оскільки не бачить підстав для його виселення, оскільки позивачку не виселяв з будинку та вважає спірний будинок спільним майном подружжя, де він є співвласником та має частку в спільно нажитому майні подружжя. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухав пояснення сторін, свідків, оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони знаходились у шлюбних відносинах з 24 серпня 1996 року. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірваний 01 листопада 2010 року. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що сторони продовжували жити однією родиною після розірвання шлюбу протягом трьох років. Даний факт підтвердив як сам відповідач [PERSON], так і свідки, допитані в судовому засіданні [PERSON], [PERSON] Пояснення свідка [PERSON], допитаного в судовому засіданні, суд не може прийняти до уваги, оскільки вона перебуває у родинних відносинах з позивачкою та є її матірю, отже зацікавлена в результаті розгляду справи та не може обєктивно та неупереджено оцінювати ситуацію. 30 листопада 2005 року [PERSON] придбала будинок № 9 по вул.. Смірнова у смт. Андріївка Бердянського району Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], реєстровий номер 2705. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «Бердянське районне бюро технічної інвентаризації», право власності на будинок № 9 по вулиці Смірнова у смт. Андріївка Бердянського району Запорізької області зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з наведеного, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вищевказаного будинку. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однак, із позовної заяви та уточнень до неї, не вбачається посилання позивачки на норму права, яка передбачає підстави для виселення відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сімї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ст. 116 ЖК України виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач [PERSON] законно мешкає у спірному будинку, є його співвласником. Згідно висновку про результати розгляду звернення від 08.07.2013 р. вбачається факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу вчинення сварок та скандалів її колишнім чоловіком [PERSON] та перебування ним у стані алкогольного спяніння. З наданого позивачкою виписного епікризу історії хвороби № 18 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії Андріївської ЦРБ з 06.01.14 р. по 15.01.14 р. з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій правого вуха, ненапружена гематома лоба. Однак, з епікризу не вбачається ким саме були спричинені тілесні ушкодження [PERSON] Таким чином, суд не находить підстав для задоволення позовних вимог та усунення перешкод у володінні та користуванні будинком шляхом виселення відповідача [PERSON], оскільки позивачкою [PERSON] не надано жодних доказів, що підтверджують порушення відповідачем правил співжиття або неможливість проживання разом із ним у одному будинку. Із наданих відповідачкою висновку про результати розгляду звернення від 08.07.2013 р. та виписного епікризу історії хвороби № 18 не вбачаються вказані факти, тому суд не приймає їх у якості доказів. Інших доказів, які би підтверджували факти, що є підставами для виселення відповідача із будинку, позивачкою надано не було. А тому відповідач не підлягає виселенню зі спірного будинку. Зважаючи на вищевикладені обставини, суд дійшов до висновку про неможливість задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed