Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилалась на те, що в березні 2018 року на її мобільний телефон надійшло СМС-повідомлення про те, що в установі «КредитМаркет» їй було погоджено кредит та, якщо вона бажає розглянути запропоновані умови, то має звернутись до найближчого офісу компанії. 16.03.2018 року вона прийшла до офісу компанії «КредитМаркет» з проханням надати більше інформації з приводу отримання споживчого кредиту. Співробітник компанії повідомила її про те, що на словах надати інформацію вона не може та потрібно оформити попередню заявку, так званий Паспорт кредиту, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Вона погодилась та надала співробітнику свій паспорт та ідентифікаційний код. Через деякий час співробітник компанії надав їй Паспорт кредиту, який містив багато інформації. Тому вона повідомила про необхідність вивчення умов вдома зі своїм чоловіком. Після цього, їй повідомили, що можуть надати [PERSON] тільки після його підписання, не підозрюючи небезпеки та повністю довірившись представнику компанії, вона підписала декілька сторінок Паспорту та отримала його екземпляр для вивчення вдома. Наприкінці березня 2018 року на її телефон надійшла інформація, що на її ім`я в Бюро кредитних історій був зареєстрований кредитний договір №3972518693 від 16.03.2018 року на суму 120650 грн., кредитодавцем у якому є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр Фінансових рішень». Переглянувши ще раз «Паспорт кредиту» вона встановила, що працівники компанії «КредитМаркет» під виглядом надання інформації про умови кредитування, шляхом введення її в оману, надали на підпис заяву на отримання кредиту. 30.03.2018 року вона направила на адресу відповідача заяву про відмову від споживчого кредиту. Однак, відповідач в листі від 16.05.2018 року вказав про відсутність підстав для припинення кредитного договору, в зв`язку з пропуском встановленого законом строку для подачі відповідної заяви та повернення кредитних коштів. При цьому, перерахованих на її рахунок кредитних коштів вона не отримувала, в зв`язку із відмовою від кредитного договору та останні було повернуто відповідачу. Однак, останній на теперішній час вимагає повернення 42457 грн. 72 коп. боргу за кредитом. В зв`язку з цим, посилаючись на положення ст.ст.23,215,216,230 ЦК України, ст.ст.15,22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивача просила суд визнати недійсним кредитний договір №3972518693 від 16.03.2018 року, а також стягнути з відповідача на її користь у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 100000 грн. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи проти позову заперечував, посилаючись на те, що 16.03.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір №3972518693. Останній було укладено шляхом приєднання позичальника до Умов отримання кредитів та інших послуг, затверджених наказом №3 від 01.02.2018 року, через підписання заяв за формами, закріпленими додатками №№1,2,3 до цих Умов «Заява про приєднання», «Паспорт кредиту», «Заява на отримання кредиту». Відповідно до Паспорту кредиту позивачці було видано кредит в сумі 120650 грн., строком на 36 місяців, який відповідно до п.2.1 Умов був перерахований на банківський рахунок, зазначений позичальником в заяві на отримання кредиту. Відповідно до п.3 заяви на отримання кредиту позивачка доручила відповідачу виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту: кошти в сумі 100000 грн. на рахунок в АТ «ТАСКОМБАНК», переказ до запитання на користь [PERSON] , надання кредиту згідно кредитного договору №3972518693 від 16.03.2018 року; кошти в сумі 2000 грн. на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» в АТ «ТАСКОМБАНК», як страховий платіж; кошти в сумі 18000 грн. на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» в АТ «ТАСКОМБАНК», як оплата страхового платежу за договором страхування від 16.03.2018 року; кошти в сумі 650 грн. на рахунок ТОВ «майСейфеті» в АТ «УкрСиббанк», як оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет-48» за рахунок кредиту по кредитному договору №3972518693 від 16.03.2018 року. Також представник відповідача посилався на те, що позивачка з власної ініціативи звернулась за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, отримала передбачену законодавством інформацію перед укладанням кредитного договору. Власноруч підписала заяву на отримання кредиту. Обумовлені кредитним договором кошти позивачці було перераховано. Жодних доказів щодо введення її в оману при укладання кредитного договору, позивачкою не надано. Встановлений ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» строк для відмови від договору позивачкою був пропущений. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи останніх та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.03.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір №3972518693, шляхом приєднання позичальника до Умов отримання кредитів та інших послуг, затверджених наказом відповідача №3 від 01.02.2018 року, через підписання заяв за формами, закріпленими додатками №№1,2,3 до цих Умов, а саме: заяви про приєднання», «Паспорт кредиту», «Заява на отримання кредиту». Відповідно до Паспорту кредиту позивачці було видано кредит в сумі 120650 грн., строком на 36 місяців, який відповідно до п.2.1 Умов був перерахований на банківський рахунок, зазначений позичальником в заяві на отримання кредиту. Зокрема, в п.3 заяви на отримання кредиту позивачка доручила відповідачу виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту: кошти в сумі 100000 грн. на рахунок в АТ «ТАСКОМБАНК», переказ до запитання на користь [PERSON] , надання кредиту згідно кредитного договору №3972518693 від 16.03.2018 року; кошти в сумі 2000 грн. на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» в АТ «ТАСКОМБАНК», як страховий платіж; кошти в сумі 18000 грн. на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» в АТ «ТАСКОМБАНК», як оплата страхового платежу за договором страхування від 16.03.2018 року; кошти в сумі 650 грн. на рахунок ТОВ «майСейфеті» в АТ «УкрСиббанк», як оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет-48» за рахунок кредиту по кредитному договору №3972518693 від 16.03.2018 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона,\~яка застосувала\~обман,\~зобов`язана\~відшкодувати другій\~стороні збитки\~у подвійному\~розмірі та\~моральну шкоду,\~що завдані\~у зв`язку з вчиненням цього правочину. Згідно із ч.ч.1,3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Таким законом є Закон України «Про споживче кредитування». Згідно термінів, наведених в ст.1 вказаного вище Закону: - договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; - споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; - споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 14 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. \~ \~ \~ \~Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно ч.ч.1-5 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Якщо споживач подає повідомлення не особисто, воно має бути засвідчене нотаріально або подане і підписане представником за наявності довіреності на вчинення таких дій. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші платежі у зв`язку з відмовою від договору про споживчий кредит. Відмова від договору про споживчий кредит є підставою для припинення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг, що були визначені як обов`язкові для отримання кредиту, укладених споживачем. Кредитодавець або третя сторона зобов`язані повернути споживачу кошти, сплачені ним за такі додаткові чи супутні послуги, не пізніш як протягом 14 календарних днів з дня подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит, якщо такі послуги не були фактично надані до дня відмови споживача від договору про споживчий кредит у порядку, визначеному законодавством. Суд критично ставиться до доводів позивачки стосовно того, що вона не мала намірів укладати кредитний договір з відповідачам та щодо введення її в оману шляхом надання під підпис заяви на отримання кредиту під виглядом надання інформації про умови кредитування. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачкою було підписано Паспорт кредиту, заяву на отримання кредиту, в якій зазначено номер рахунку позивачки в іншій банківській установі, на який підлягають перерахуванню кредитні кошти. Також укладено та підписано 16.03.2018 року договори страхування з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», перерахування коштів по страховим платежам за якими, відображено та погоджено в заяві на отримання кредиту. Крім того, позивачу ознайомлено з Інформацією про придбання пакету послуг «Охоронець КредитМаркет 48», перерахування послуг за яким також відображено та погоджено в заяві на отримання кредиту. Підписанням заяви на отримання кредиту, позивачка засвідчила факт ознайомлення її до укладення кредитного договору зі всіма його умовами, умовами кредитування, відповідними положеннями законодавства про споживче кредитування. Будь-яких доказів щодо введення її в оману при укладання кредитного договору позивачкою у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України суду не представлено. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про безпідставність, необгрунтованість та недоведеність позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні останніх в частині визнання кредитного договору недійсним. За відсутності факту порушення прав позивачки з боку відповідача суд не вбачає правових підстав і для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Крім того, умовами укладеного між сторонами спірного кредитного договору не встановлено такої відповідальності сторін, як відшкодування моральної шкоди. Таким чинном, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Оскільки останню в силу Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору та в зв`язку із відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed