Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] у жовтні 2017 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з 2006 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 06.10.2016 р. був розірваний. У період шлюбу позивачка [INFO] р. народила дочку [PERSON], який проживає з нею та перебуває на повному її утриманні, оскільки відповідач з початку 2017 р. участі у вихованні дитини не приймає, кошти на утримання дочки надає в розмірі 1 500 грн., що на думку позивачки є недостатнім розміром забезпечення дитини, при цьому, позивачці відомо, що відповідач приховує свій дійсний заробіток. У зв'язку з чим позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 3 852,50 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також, стягнути аліменти в розмірі 28 230,00 грн. за період з моменту розірвання шлюбу сторін. Ухвалою суду від 03.02.2017 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 31.05.2018 р. розпочато підготовче провадження. 23 липня 2018 р. за згодою позивачки, її представників та представника відповідача, суд провів підготовче засідання, завершив його, та розпочав розгляд справи по суті. Позивачка та її представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1 000 грн. з моменту подання даного позову до суду до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позову просив відмовити, також представник відповідача просив суд стягнути з позивачки на користь відповідача витрати за надання правової допомоги в розмірі 10 000 грн. В обгрунтування своїх доводів представник відповідача посилається на те, що відповідач офіційно працює, отримує заробітну плату, при цьому, останній матеріально допомагає своїй матері та вітчиму, які є пенсіонерами та інвалідами ІІ групи, крім цього, відповідач регулярно щомісячно надає позивачці значні кошти на утримання дитини, приймає учас у вихованні та догляді дочки. Суд, заслухавши пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у період з 2006 р. по 06.10.2016 р. перебували у зареєстрованому шлюбі (ас. 6). В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (ас. 7). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, згідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Встановлено, що малолітня [PERSON] проживає та зареєстрована зі своєю матір'ю - позивачкою по справі за адресою: [ADDRESS], та перебуває на її утриманні, оскільки сторони проживають окремо (ас. 4). Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює в ТОВ «ФК «Альфа-Інвест Груп» на посаді диспетчера та за період з травня 2017 р. по 30.04.2018 р. останній отримав заробітну плату в розмірі 31 745,61 грн. (ас. 41, 114). Також, суд враховує наявність на утриманні відповідача матері [PERSON] та вітчима [PERSON], які є пенсіонерами та інвалідами ІІ групи (ас. 45, 49). Також, як вбачається з постанови Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 30.03.2018 р. з відповідача здійснюється стягнення за виконавчим листом Апеляційного суду м. Києва № 759/15179/16 судового збору в розмірі 2 673,64 грн. (ас. 40). Таким чином, в судовому засіданні в порядку ст. 182 СК України, судом з'ясовано матеріальне становище відповідача [PERSON] Суд приймає до уваги той факт, що відповідач добровільно з жовтня 2015 р. сплачував позивачці відповідні кошти на утримання доньки [PERSON] (ас. 51-84), що позивачкою та її представниками в судовому засіданні підтверджено. Враховуючи вищевикладене, об'єктивно оцінюючи матеріальну спроможність сторін, доведені в судовому засіданні доходи відповідача, враховуючи положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», відповідно до ст. 7 якого прожитковий мінімум для дитини від 6 до 19 років становить з 1 липня - 1944 гривні, суд вважає достатнім розміром призначення аліментів на утримання малолітнього доньки [PERSON] в розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення даного позову до суду. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача на користь останньої аліменти на утримання дитини в розмірі 28 230,00 грн. за період з моменту розірвання шлюбу сторін не можуть судом бути задоволені, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому відповідно до ч. 2 вказаної статті, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Суд приходить до висновку, що позивачка та її представники не надали суду доказів в підтвердження необхідності стягнення з відповідача аліментів за період з часу розірвання у 2016 р. шлюбу сторін, а саме вчинення позивачкою заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла отримати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, оскільки судове рішення про стягнення аліментів з відповідача не існує, а перераховані відповідачем відповідні кошти на рахунок позивачки не є аліментами відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що представником відповідача надано в підтвердження понесення витрат за надання правової допомоги в розмірі на загальну суму 7 000 грн. (ас. 93, 94), понесення інших витрат судом не встановлено. Суд враховуючи часткове задоволення позовних вимог вважає занеобхідне стягнути з позивачки на користь відповідача витрати за надання юридичних послуг в розмірі 2 723,00 грн., що є пропорційним розміром задоволеним позовним вимогам виходячи з наступного розрахунку: сума задоволеної частини позовних вимог - 1 500 грн. х 100 : на суму пред'явлену до стягнення - 3 852,50 грн = 38,93 %. Сума сплачених та доведених витрат - 7 000 грн. х 0,389 = 2 723,00 грн. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивачкою та її представниками, частково доведені в судовому засіданні позовні вимоги, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial