Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона розірвала шлюбу 17 липня 2007 року,актовий запис № 35 в книзі реєстрації розірвань шлюбів. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка залишилася на її утриманні та вихованні. Відповідач взагалі не приймає участі у вихованні дитини. На даний час в неї є можливість взяти дитину за кордон, для відпочинку та оздоровлення. Однак без згоди батька вона не може оформити документи на виїзд дитини за кордон, оскільки відповідач не дає згоду на це. Із цих причин вона змушена звернутися до суду з проханням про надання їй дозволу на виготовлення проїзного документа та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності позов підтримує повністю просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Великоберезнянського РС ГУДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 17 липня 2007 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають дитину - дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, видане виконкомом Малоберезнянської сільської ради. З пояснень позивача, викладених в позовній заяві, вона наразі має можливість вивезти доньку [PERSON] на відпочинок за кордон, з метою оздоровлення. У відповідності до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Зі змісту позову, вбачається, що батько дитини [PERSON] не дає згоду на виїзд дитини за кордон. За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України « Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків , виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 « Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 « Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином , виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Також необхідно зазначити, що із Конвенцією про права дитини ( ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved