Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивачка, в особі свого представника - адвоката [PERSON], звернулась в суд з позовом до відповідача, який 22.03.2016 року виклала у новій редакції, з тих підстав, що 27.02.2012 року між [PERSON] та відділенням ПАТ «Державний ощадний банк України» в сел. Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області було укладено договір банківського вкладу «Комбінований» в доларах США. На виконання своїх зобовязань по вказаному вкладу, позивачка передала банку 27.08.2013 року 1670 доларів США під 7% річних. Станом на 09.02.2016 року на рахунку позивачки залишається 2123,81 доларів США, а також нараховані та не виплачені відсотки на суму вкладу. Також позивачкою 15.01.2014 року у вказаному банку було здійснено вклад «Пенсійний» під 8,5% річних. Станом на час звернення до суду на вказаному депозитному рахунку перебувають належні позивачці кошти в сумі 2131,40 грн. 09.02.2016 року позивачка зверталась до керівника відділення АТ «Ощадбанк» в м. Тлумач з заявою про виплату їй вказаних вкладів та нарахованих відсотків. Однак, жодної відповіді не отримала. Проте на запит адвоката було встановлено, що 12.03.2015 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження № 12015090240000084 щодо незаконних дій колишнього працівника банку [PERSON] Враховуючи вищенаведене просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором банківського вкладу «Комбінований» в розмірі 2123,81 доларів США та суму боргу за договором банківського вкладу «Пенсійний» в сумі 2131,40 грн. 26.04.2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Івано-Франківського управління АТ «Ощадбанк», подало до суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому просило про необхідність зупинити провадження у справі до моменту прийняття рішення Городенківським районним судом Івано-Франківської області по кримінальному провадженню № 12015090240000084, з метою встановлення обставин стосовно переданих вкладниками коштів колишньому працівнику банку [PERSON], яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 191, ч. 3, 4 ст. 358 КК України. 19.05.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області провадження по справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення банківського вкладу було зупинено до моменту прийняття рішення Городенківським районним судом Івано-Франківської області та набрання ним законної сили у кримінальному провадженні № 12015090240000084 (справа № 353/1267/15-к) про обвинувачення [PERSON] за ч. 3 ст. 191, ч. 3, 4 ст. 358 КК України. Згідно відповіді Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10.05.2017 вищевказане кримінальне провадження Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.10.2016 року було направлено для розгляду по суті Коломийському міськрайонному суду Івано-Франківської області. 16.05.2017 року Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області направив до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області виписку з вироку колегії суддів Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.03.2017 року, який набрав законної сили 20.04.2017 року, по кримінальному провадженню № 12015090240000084 (справа № 353/1267/15-к) про визнання винуватою [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3, 4 ст. 358 КК України. 15.08.2017 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області провадження по справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення банківського вкладу було відновлено. 19.06.2017 року представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк» - [PERSON] подав через канцелярію суду клопотання,в якому просив в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.03.2017 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3, 4 ст. 358 КК України, та встановлено, що остання привласнила кошти належні [PERSON] в сумі 2100 грн. та 1503,0 долари США. 28.04.2017 року АТ «Ощадбанк» на підставі заяви [PERSON] повернено кошти в сумі 2100,0 грн. та 1503,0 долари США. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні вказав, що сума банківського вкладу разом з відсотками, згідно ощадних книжок, становила 2123,81 доларів США та 2131,40 грн., проте позивачці було повернуто лише кошти, які незаконно привласнила засуджена [PERSON], а саме суми 2100,0 грн. та 1503,0 долари США. Крім цього позивачці було повернуто 167 доларів США, які перебували на її депозитному рахунку, а також 32,69 доларів США, в якості відсотків, які були нараховані на цю суму вкладу. Проте такі нараховані відсотки не відповідають умовам договору та порушують права вкладника. Зокрема відсотки слід було нарахувати на суму вкладу 1670,0 доларів США, яку позивачка передала уповноваженому працівнику банку. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України 06.04.2016 року по справі № 6 352 цс 16, предметом якої був спір вкладника з банком про відшкодування шкоди, завданої злочином (викраденням працівником банку вкладу), відповідно до якої після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обовязку за договором банківського вкладу повернення суми вкладу та процентів за користування ним. У звязку з цим просив позов задовольнити та стягнути з відповідача залишок не виплачених сум по депозитах. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь позивача суму заборгованості у розмірі 2100,0 грн. та 1670,0 долари США, яка була встановлена вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.03.2017 року, та яка вже була виплачена позивачці. В частині стягнення з банку нарахованих відсотків заперечив, з тих підстав, що згідно договору депозитного вкладу «Комбінований» сума вкладу становила 167 доларів США та на цю суму були нараховані відсотки 32,69 доларів США, які також виплачені позивачці. Просив в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, заслухавши думку учасників справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Судом встановлено, що у відділенні ПАТ «Державний ощадний банк України» № 10008/052 відкрито поточні рахунки № 26202000095586 на вклад «Пенсійний» у національній валюті для фізичної особи та № 26358000510799 на вклад «Комбінований» у іноземній валюті в доларах США для фізичної особи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1064 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред'явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Згідно копії ощадної книжки, виданої на імя [PERSON], остання 27.08.2012 року у приміщенні ТВБВ № 10008/052 ПАТ «Державний ощадний банк України» уклала договір банківського вкладу «Комбінований» в іноземній валюті доларах США під 7% річних та внесла на депозитний рахунок кошти в сумі 1670,0 доларів США. Станом на 27.08.2014 року залишок на вказаному рахунку становив 2123,81 доларів США (а.с. 11). Крім цього, у [PERSON] у вказаному відділенні банку був відкритий депозитний рахунок на банківський вклад «Пенсійний» у національній валюті гривня під 8,5 % річних та згідно копії ощадної книжки станом на 17.08.2014 року залишок на вказаному рахунку становив 2131,40 грн. (а.с. 11). 09.02.2016 року [PERSON] звернулась до керівника відділення АТ «Ощадбанк» в м. Тлумач №10008/049 [PERSON] з заявою, в якій просила повернути їй банківські вклади, а саме кошти в сумі 2123,0 доларів США та 2131,40 грн. (а.с. 9). Також 09.02.2016 року представник позивачки направив до керівника відділення АТ «Ощадбанк» в с. Обертин №10008/052 адвокатський запит, згідно якого просив надати копії договорів банківських вкладів «Комбінований» та «Пенсійний», а також копії касових документів, які засвідчують приймання від [PERSON] відділенням АТ «Ощадбанк» в с. Обертин суми вказаних вкладів (а.с. 8). 15.02.2016 року керуючий ТВБВ № 10008/049 філії Івано-Франківського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] листом повідомив представника позивачки адвоката [PERSON] про те, що 12.03.2015 року до ЄРДР за № 12015090240000084 внесено відомості, щодо незаконних дій колишнього працівника банку [PERSON] та про повідомлення їй підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Івано-Франківським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» проведено перевірку депозитних рахунків у ТВБВ № 10008\\052 с. Обертин, в результаті чого 31.03.2015 року складено акт перевірки, який цього ж дня направлено в прокуратуру Тлумацького району для доручення до матеріалів кримінального провадження № 12015090240000084. В ході проведення досудового розслідування правоохоронним органам надано тимчасовий доступ до банківських документів відділення, в результаті чого вони були вилучені та долучені до матеріалів кримінального провадження (а.с. 7). Оригінали ощадних книжок за заявою [PERSON] від 19.05.2015 року було долучено до матеріалів вищевказаного кримінального провадження (а.с. 10). Згідно копії обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12015090240000084 від 12.03.2015 року щодо [PERSON] за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, встановлено, що 27.08.2012 року [PERSON], перебуваючи в приміщенні ТВБВ № 10008/052, отримала від [PERSON] гроші в сумі 1670 доларів США, які остання передала для укладення депозитного договору та внесення на депозитний рахунок. Проте, [PERSON], діючи умисно, з метою заволодіння коштами банку, виготовила завідомо неправдивий договір № 510799 про відкриття депозитного рахунку №26358000510799 на імя [PERSON] про внесення коштів на суму вкладу в розмірі 167 доларів США, які клієнт підписала, не ознайомившись зі змістом, через довірливі з нею відносини. Після цього, [PERSON] облікувала по даних бухгалтерського обліку та внесла завідомо недостовірні відомості у АБС «BARSWEB» інформацію про вклад [PERSON] в розмірі 167 доларів США, на підставі чого відповідно привласнила решту вкладу в сумі 1503 долари США. Одночасно, для переконання [PERSON] в нібито достовірності проведеної банківської операції, [PERSON] видала їй незареєстровану ощадну книжку, в яку внесла запис про фактично отриману суму вкладу. Таким чином, [PERSON] привласнила кошти ПАТ «Ощадбанк» з депозитного рахунку [PERSON] в сумі 1503 долари США, що у гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України станом на час вчинення злочину становило 12013,48 грн. Також, діючи повторно, перебуваючи в приміщенні ТВБВ № 10008/052, [PERSON] із використанням наявного доступу до АБС «BARSWEB», з метою заволодіння чужим майном - коштами банку, незаконно внесла відомості в автоматизовану банківську систему про зняття коштів з рахунку №26202000095586 [PERSON], про що склала завідомо неправдивий офіційний документ від її імені - заяву на видачу готівки від 23.12.2014 на суму 2100 грн., в якій у графі «підпис отримувача» підробила підпис [PERSON], а у графі «підпис банку» підробила підпис контролера-касира [PERSON], в результаті чого у касі вказаного відділення незаконно отримала кошти на суму 2100 грн. та привласнила їх, чим завдала банку майнової шкоди (а.с. 66-68). Згідно виписки вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.03.2017 року, який набрав законної сили 20.04.2017 року, по кримінальному провадженню № 12015090240000084 (справа № 353/1267/15-к) про обвинувачення [PERSON] за ч. 3 ст. 191, ч. 3, 4 ст. 358 КК України, останню було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3, 4 ст. 358 КК України та на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців з позбавленням права обіймати посади повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 2 роки (а.с. 100-102). Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, вищевказаним вироком суду встановлено, що 27.08.2012 року [PERSON], перебуваючи в приміщенні ТВБВ № 10008/052, отримала від [PERSON] гроші в сумі 1670 доларів США, які остання передала для укладення депозитного договору та внесення на депозитний рахунок. Проте, [PERSON], діючи умисно, з метою заволодіння коштами банку, виготовила завідомо неправдивий договір № 510799 про відкриття депозитного рахунку №26358000510799 на імя [PERSON] про внесення коштів на суму вкладу в розмірі 167 доларів США, які клієнт підписала, не ознайомившись зі змістом, через довірливі з нею відносини. Після цього, [PERSON] облікувала по даних бухгалтерського обліку та внесла завідомо недостовірні відомості у АБС «BARSWEB» інформацію про вклад [PERSON] в розмірі 167 доларів США, на підставі чого відповідно привласнила решту вкладу в сумі 1503 долари США. Одночасно, для переконання [PERSON] в нібито достовірності проведеної банківської операції, [PERSON] видала їй незареєстровану ощадну книжку, в яку внесла запис про фактично отриману суму вкладу. Таким чином, [PERSON] привласнила кошти ПАТ «Ощадбанк» з депозитного рахунку [PERSON] в сумі 1503 долари США, що у гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України станом на час вчинення злочину становило 12013,48 грн. Також, діючи повторно, перебуваючи в приміщенні ТВБВ № 10008/052, [PERSON] із використанням наявного доступу до АБС «BARSWEB», з метою заволодіння чужим майном - коштами банку, незаконно внесла відомості в автоматизовану банківську систему про зняття коштів з рахунку № 26202000095586 [PERSON], про що склала завідомо неправдивий офіційний документ від її імені - заяву на видачу готівки від 23.12.2014 на суму 2100 грн., в якій у графі «підпис отримувача» підробила підпис [PERSON], а у графі «підпис банку» підробила підпис контролера-касира [PERSON], в результаті чого у касі вказаного відділення незаконно отримала кошти на суму 2100 грн. та привласнила їх, чим завдала банку майнової шкоди (а.с. 131-176). У ч. 1 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У ст. 1060,1061 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Вказаною статтею не врегульовано випадку, коли у строк, передбачений договором, банк не повернув вкладнику його вклад. Разом з тим, у ч. 3 ст. 1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зет. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року N 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» передбачено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг. Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства; або з інших угод, які не суперечать Закону. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів вважається, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються у будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Таким чином, спірні правовідносини врегульовані також й Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживача, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон 1023-Х1І). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - це фізична особа, придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю виконанням обовязків найманого працівника. Ураховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та і правочини. Отже, укладення між сторонами Договорів про відкриття депозитних рахунків на вклади «Комбінований» та «Пенсійний» породило для сторін цивільні права та обовязки продавця та покупця, що регулюються Законом України «Про захист прав та споживачів». У статтях 60, 61 ЦПК встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами. Згідно з положенням, передбаченим ст. 60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов'язків доказування. При вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобовязання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобовязаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи». Як вбачається з меморіального ордеру № 88784452 від 28.04.2017 року та меморіального ордеру № 88784499 від 28.04.2017 року відповідач повернув позивачці лише встановлені вироком суду кошти, які були незаконно привласнені колишнім працівником банку, а саме в сумі 2100,0 грн. - депозитного вкладу «Пенсійний» та 1503,00 доларів США - депозитного вкладу «Комбінований» (а.с. 108, 109). Згідно заяв на видачу готівки № 510799 (89127992) та № 510799 (89128007) від 05.05.2017 року відповідач видав позивачці кошти на суму 1670,0 доларів США згідно договору № 510799 від 27.08.2012 року, а також видав кошти на суму 32,69 доларів США в якості відсотків по договору № 510799 від 27.08.2012 року (а.с. 129, 130). Доказів про повернення решти суми коштів, а саме: 31,40 грн. з депозитного вкладу «Пенсійний» та 421,12 доларів США з депозитного вкладу «Комбінований», відповідачем по справі суду не представлено. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 28.01.2015 року по справі № 6-247цс14, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3% річних на суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що відсотки нараховувались банком лише на суму 167,0 доларів США, яка перебувала на рахунку позивачки згідно депозитного договору, з наступних підстав. Так, Верховний Суд України на засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 6 квітня 2016 року розглянув справу № 6 352 цс 16, предметом якої був спір вкладника з банком про відшкодування шкоди, завданої злочином (викраденням працівником банку вкладу) та зробив правовий висновок, відповідно до якого після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обовязку за договором банківського вкладу повернення суми вкладу та процентів за користування ним. Отже враховуючи те, що [PERSON] передала уповноваженій особі банку кошти в сумі 1670 доларів США для внесення на депозитний рахунок та на вказану суму було нараховано відсотки, як зазначено у ощадній книжці, а отже вкладник вправі вимагати від банку повернення суми вкладу та процентів за користування ним. Відмовляючи повернути позивачці кошти з нарахованими відсотками, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз. 1 ст. 1 протоколу вказано, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених з законом і загальними принципами міжнародного права». Згідно п. 3.3 постанови правління НБУ «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» від 03.12.2003 року N 516 за договором банківського вкладу(депозиту) на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. Також відповідно до п. 1.6 вказаної постанови Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог, а тому позов слід задовольнити частково, а саме в частині стягнення 421,12 доларів США за договором банківського вкладу «Комбінований» та 31,40 грн. за договором банківського вкладу «Пенсійний», тобто за мінусом виплачених відповідачем сум за договором банківського вкладу «Комбінований» - 1702,69 доларів США та за договором банківського вкладу «Пенсійний» - 2100,0 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. Таким чином на підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 11, 15, 16, 23, 526, 527, 610, 611, 625, 1058, 1060, 1061, 1172 ЦК України, ст. 42 Конституції України, ст. ст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial