Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідача з неї, без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні позивачка на задоволенні позову наполягає та пояснила, що із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19.03.2020. Під час шлюбу нею за особисті кошти була придбана 2-кімнатна квартира, в якій проживає вона з двома дітьми. Після розірвання шлюбу відносини із відповідачем погіршилися, він вчиняє сварки, б`є її, зловживає алкогольними напоями. Оскільки квартира 2-кімнатна, то відповідач займає одну кімнату, а їй доводиться спати разом із дітьми в іншій на підлозі. Крім того, у неї виникають труднощі щодо сплати надмірних комунальних послуг, вона не може оформити субсидію. Оскільки відповідач зареєстрований за адресою своєї матері і більшу частину часу знаходиться саме там, залишаючись проживати в спірній квартирі, де знаходиться частина його майна, він порушує її право на володіння майном, участі в утриманні квартири не приймає, систематично порушує правила співжиття. А тому, вона вважає просить виселити останнього зі спірного житла. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали та пояснили, що із позивачкою є домовленість щодо зарахування понесених затрат на поліпшення та ремонт квартири в рахунок сплати аліментів станом на березень 2021 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачці на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2015 року належить квартира [ADDRESS] та нею отримано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.7-8,9/. Вказаний об`єкт нерухомості складається з двох житлових кімнат площею 15,4 та 13,4 кв. м., коридору, кухні та ванни з туалетом, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с. 10-11). Дана квартира придбана позивачкою за особисті кошти, про що зазначено в п.4 вищевказаного договору та не заперечувалось сторонами. Відповідно до довідки директора ТОВ «Акві-буд» № 2978 від 07.09.2020 у квартирі [ADDRESS] проживають: позивачка, двоє неповнолітніх дітей та відповідач без реєстрації /а.с.15/. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 19.03.2020 шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили /а.с.12/. Відповідач вселився у вказану квартиру як чоловік позивачки, продовжує проживати в ній після розірвання шлюбу, однак, створює побутові конфлікти на ґрунті вживання алкогольних напоїв, б`є позивачку, у зв`язку з чим остання зверталася в поліцію, в добровільному порядку житло не звільняє, комунальні послуги не сплачує, чим робить неможливим проживання з ним в одній квартирі /а.с.38/. Зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Питання про визнання за ним права користування в спірній квартирі відповідач не ставить. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Вимогу виселитись у добровільному порядку відповідач не виконує. Факт того, що відповідач проживає в спірній квартирі підтверджується також тим, що судову повістку він отримав за вказаною адресою та не заперечував у судовому засіданні. Таким чином, відповідач продовжує проживати та користуватися квартирою, що належить позивачці на праві власності, що порушує її права, як власника нерухомого майна. Нормами ст.321 ЦК України гарантовано непорушність права власності. Одночасно як засіб відновлення свого права власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ( ст.391 ЦК України). Положення глави 32 ЦК України визначають поняття сервітута як права обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язаного з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. У даній справі відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку. Але, зареєстроване місце проживання відповідача за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . Питання про визнання за ним права користування в спірній квартирі відповідач не ставить. Шлюб між сторонами розірвано, сумісно вони не проживають. І позивачці, яка має двох дітей, самій необхідне житло в спірній квартирі для проживання з дітьми. Іншого житла позивачка не має. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення Після розірвання шлюбу відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним судом у постановах від 16.01.2019 року у справі № 243/7004/17-ц та від 14.08.2019 року у справі № 702/101/18. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про необхідність виселення відповідача з квартири [ADDRESS] .

Outcome: approved