overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з підстав викладених в описової та мотивувальної частині просить ухвалити рішення яким визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 0,250 га, та 0,085 га які розташовані по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі - [PERSON], померлої [INFO]. Позивачка, в судове засідання з'явились, на позові наполягали. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, неодноразово повідомлявся про дату, час, та місце слухання справи. До суду надійшла заява про визнання позову, та розгляд справи за відсутності представника. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з урахуванням заяви відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] померла бабуся позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 березня 2013 р. (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина яка складається з земельних ділянок площею 0,250 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,085 га, що надана для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по [ADDRESS]. Зазначені земельні ділянки [PERSON] заповіла позивачці по справі - [PERSON], [INFO], що підтверджується заповітом від 16 березня 2009 року, завіреного Кам'янською сільською радою Біляївського району, Одеської області. Позивачка звернулась для прийняття спадщини до Біляївської державної нотаріальної контори, в якої їй було відмовлено оскільки вона не надала оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, з роз'ясненням про можливість звернення до суду. Факт належності вказаних земельних ділянок [PERSON] підтверджується рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 грудня 2010 року по цивільній справі № 2-2470/2010, яке вступило в закону силу (а.с.9)., копіями державних актів на зазначені земельні ділянки на ім'я [PERSON] - колишнього чоловіка, померлого [INFO].(а.с.12-21). Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на землю переходить до спадкоємців на загальних засадах, зі збереженням його цільового призначення. Згідно зі ст..ст. 1218,1219 ЦК України, зазначені земельні ділянки входять до складу спадщини і тому позивачка має право на них як спадкоємець за заповітом. Огляд копії спадкової справи після [PERSON],(а.с. 27-47) вказує на те, що інших спадкоємців які претендують на майно не має. Таким чином, вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, повністю доведені а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з підстав викладених в описової та мотивувальної частині просить ухвалити рішення яким частково скасувати рішення Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області від 04.12.1996 року, визнати недійсним державний акт серії І-ОД № 033205 від 14 квітня 1999 року на ім'я [PERSON], визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача, в судове засідання з'явилась, на позові наполягала. Представники ввідповідачів - Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області, віділення Держземагентства в Біляївському районі Одеської області в судове засідання не з'явились, неодноразово повідомлялись про дату, час, та місце слухання справи, подали до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнають. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з урахуванням заяв представників відповідачів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивачці в 1996 році на підставі рішення Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області від 04.12.1996 року передана в приватну власність земельна ділянка площею 0,12 га, для будівництва будинку і господарських будівель по [ADDRESS]. 14 квітня 1999 року позивачки, яка в той час мала дівоче прізвище [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 204. В 2008 році рішенням Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області № 511-V від 08.08.2008 року затверджено акт інвентаризації по уточненню та встановленню меж земельних ділянок в тому числі і позивачки. Встановлено, що площа ділянки фактично складає 0,15 га, замість 0,12 га вказаних у держаному акті раніше. Зазначена земельна ділянка знаходиться між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], тобто склалось протягом 17 років фактичне користування, яке не порушує права сусідів навіть при фактичної площі земельної ділянки 0,15 га. 17.09.2013 року позивачка звернулась до управління Держземагентства у Біляївському районі Одеської області з заявою про здійснення державної реєстрації земельної ділянки. Але 01.01.2013 року позивачки було відмовлено в здійсненні державної реєстрації, так як площа зазначена у державному акті на право власності не відповідає фактичної площі. Таким чином судом встановлено що первісно в рішенні Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області та державному акті надалі, було вказано площу земельної ділянки 0,12 га, що не відповідала дійсності. З урахуванням наведеного, вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, повністю доведені а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви від 30.01.2018 р., просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 01.06.2001 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 206. Свої вимоги мотивує тим, що з 01.06.2001 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, вони є батьками дочко [PERSON], яка народилась [INFO], та [PERSON], яка народилась [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, вони втратили взаємне почуття любові та поваги, мають різні погляди на сім`ю, ведення спільного господарства, між ними часто виникають конфлікти та сварки. Відповідач застосовує до неї фізичне насильство, принижує нецензурною лайкою. З 2015 р. вони разом не проживають, примирення неможливе. В судове засідання сторони не з'явилися. Від позивачки надійшла заява від 30.01.2018 р., у якій вона просить розгляд справи проводити за її відсутності, рішення винести у підготовчому судовому засіданні, позовну вимогу про розірвання шлюбу підтримує. Від відповідача надійшла заява, у якій він просить шлюб з позивачкою розірвати. Відповідно до вимог ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального Кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 01.06.2001 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 206(а.с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України(далі СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки ти чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи, що шлюбні відносини у сторін розладналися, позивачка наполягає на розлученні, а відповідач не заперечує проти цього, суд вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, а тому шлюб підлягає розірванню. Витрати позивачки по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 гривень відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно. В обґрунтування своєї заяви вказала, що з відповідачем знаходиться в шлюбі з 08 серпня 2014 року. Шлюб офіційно не розірваний, але за два тижня до народження дитини, у січні 2015 року вони з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини, та мешкають окремо. Від шлюбу мають дочку [PERSON] - [INFO], яка з моменту народження мешкає з позивачкою. Позивачка ніде не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує деякі соціальні виплати, яких не достатньо для утримання дитини та неї самої, відповідач не надає матеріальну допомогу в добровільному порядку, в зв'язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з позовами до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання та на утримання дитини. Відповідач є фізично здоровою людиною, інших непрацездатних осіб та неповнолітніх дітей на утриманні він не має, не несе ніяких матеріальних зобов`язань перед третіми особами і може надавати позивачці матеріальну допомогу. Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, в судовому засіданні пояснив суду, що він розуміє, що на утримання дитини та дружини потрібні кошти, і він розуміє, що саме він повинен забезпечувати їх матеріально, але на сьогоднішній час він ніде не працю, і в нього немає де взяти кошти на утримання своєї дитини та дружини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2014 року (а.с.4), брак офіційно не розірваний, але за два тижня до народження дитини, у січні 2015 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, та мешкають окремо. Від шлюбу мають дочку [PERSON] - [INFO] (а.с.3), яка з моменту народження мешкає з позивачкою (а.с.6). Позивачка ніде не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує деякі соціальні виплати, яких не достатньо для утримання дитини та неї самої, відповідач не надає матеріальну допомогу в добровільному порядку. Відповідач є фізично здоровою людиною, інших непрацездатних осіб та неповнолітніх дітей на утриманні він не має, не несе ніяких матеріальних зобов`язань перед третіми особами і може надавати позивачці матеріальну допомогу. Аналіз зібраних у справі доказів надає можливість суду вважати, що визначений позивачкою розмір аліментів на своє особисте утримання, відповідає вимогам СК України. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності ПКСП «ім. Шевченка» с. Куліші, Ємільчинського району Житомирської області, в порядку спадкування за законом після смерті батьків. Вимогу мотивує тим, що 04.06.2001 року помер батько [PERSON] а 30.01.2007 року померла мати [PERSON], після смерті яких відкрилася спадщина і залишилось спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ПКСП «ім. Шевченка» с. Куліші, Ємільчинського району Житомирської області. 07.05.2018 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Ємільчинського районного нотаріального округу, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності батьків на вищевказане право на земельні частки (паї), а саме оригінали сертифікатів на право на земельні частки (паї). В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, а також справу розглянути без її участі. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги позивача визнають в повному обсязі, просили справу розглянути у їх відсутності. \~ \~ \~ \~На підставі статей\~211,\~223 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі по тексту\~ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами. \~ \~ \~ \~Дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачами позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, який розташований в [ADDRESS], за її дочкою [PERSON] на ? його частини, що залишився після смерті чоловіка [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] при житті належав вказаний житловий будинок, але нотаріус відмовив в видачі свідоцтва про право на спадщину на нього в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Інші спадкоємці - батьки чоловіка, відмовились від спадщини на користь [PERSON] В судове засідання позивачка не з'явилась, але подала заяву, в якій на позові наполягала та просила розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] З матеріалів спадкової справи №300/2012 до майна [PERSON]., померлого [INFO] вбачається, що [PERSON]з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка звернувся до державного нотаріуса 7.06.2012 року, а інші спадкоємці - [PERSON] та [PERSON]відмовились від прийняття спадщини на користь дочки позивачки [PERSON] Але листом №3532/02-14 від 17.08.2015 року державний нотаріус відмовив [PERSON] та [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Факт належності померлому при житті житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] підтверджується випискою з погосподарської книги Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області Відповідно до ст. 1218 вказаного Кодексу до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно положень ст. 1261 ЦК України [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та протягом шести місяців після його смерті прийняли спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса. Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Оскільки батьки померлого - [PERSON] та [PERSON] відмовилась від спадщини на користь [PERSON], то її частка в спадщині повинна бути ? частини, а [PERSON] - 1/4 частина. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов ґрунтується на законі і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою Одеська область [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 1995 року. Під час шлюбу вона та відповідач за спільні кошти купили житловий будинок який розташований по [ADDRESS] Одеської області, Біляївського району. Житловий будинок був придбаний відповідно до договору купівлі-продажу від 26.10.2001 року на ім'я [PERSON] Позивачка в судовому засіданні на позові наполягала. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04.11.1995 року, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8). З договору купівлі - продажу будинку від 16.10.2001р. вбачається, що [PERSON] являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] який куплений у період зареєстрованого шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положенням ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. На підставі ч. ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі вищевикладеного, з огляду на те, що відповідач визнав позовні вимоги позивачки у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, а визнання позову не суперечить вимогам закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати її особистою приватною власністю - житловий будинок №1 по вул. Чкалова м. Лисичанська Луганської обл. разом з господарським будівлями та спорудами. Позивачка в судове засідання не зявилась, позовні вимоги підтримала, справу просила розглядати за її відсутності, про що надала відповідну письмову заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачка є її колегою. Влітку 2001 р. вона на гроші батьків купила будинок. На той момент вона перебувала у шлюбі, але вже кілка місяців не жила з відповідачем. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав аналогічні показання свідку [PERSON] стосовно обставин виникнення права власності у позивачки та її сімейних відносин з відповідачем. У судовому засіданні досліджені докази: копія технічного паспорту; копія реєстраційного напису на правовстановлювальний документ; копія свідоцтва про одруження; копія договору купівлі-продажу житлового будинку; довідка №1729 від 27.02.2017 р.; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії; копії рішень Лисичанського міського суду Луганської області від 13.04.2012 р., 02.08.2013 р. Суд, дослідивши докази, вислухавши показання свідків, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що з 30 вересня 2000 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30 травня 2012 р. рішенням Лисичанського міського суду Луганської області було розірвано. За свої особисті кошти, набуті до шлюбу, але під час перебування в ньому 20 червня 2001 р. позивачка за договором купівлі-продажу стала власником жилого будинку №1 по вул. Чкалова м. Лисичанська Луганської обл. разом з господарським будівлями та спорудами. За відсутності згоди відповідача на продаж вищевказаного майна 27 лютого 2017 р. приватним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, та розяснено, що їй необхідно надати згоду колишнього чоловіка або рішення суду про визнання майна її особистою приватною власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права\~власності. Право приватної власності\~є непорушним. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки будинок був придбаний на власні кошти позивачки, то відповідно до ст.57 ч.1 п.3 СК України він належить їй на праві особистої приватної власності, і позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає надані позивачкою докази достатніми та переконливими.

Outcome: approved