Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом вказуючи, що [INFO] помер її дідусь [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння [ADDRESS] та земельних паїв. Вона, після смерті своєї матері [PERSON], яка доводиться донькою померлого [PERSON], і померла до його смерті, має право на спадщину в порядку представництва. Також зазначила, що 19.05.1999 року її дідусь [PERSON] нібито заповів все своє майно своєму сину - її дядьку [PERSON], який після смерті батька отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.12.2000 року та зареєстрував нерухоме майно та земельні паї на себе. [INFO] її дядько [PERSON] помер. Після цього почались судові процеси з приводу поділу майна [PERSON] між його цивільною дружиною [PERSON] та його сином - спадкоємцем першої черги спадкування за законом [PERSON] Під час розгляду цивільної справи з приводу поділу нерухомого майна вона приймала участь в ній в якості свідка та дізналася, що згідно тексту заповіту її дядьку [PERSON] заповів майно не її дід та його батько [PERSON], а невідомий їй [PERSON], який взагалі не мав ніякого відношення до належного її діду будинку. Таким чином, вважає, що померлий [PERSON] отримав спадщину від невідомої людини, якій вказане майно ніколи не належало. Вона в 2018 році звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її діда [PERSON], але в цьому їй було відмовлено, оскільки нею пропущено шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті діда. Крім цього зазначила, що тривалий час вона помилково вважала, що її дядько [PERSON] успадкував майно, яке залишилось після смерті діда, на законних підставах і не знала про порушення її прав. Вважає, що оскільки вона дізналась про порушення її прав тільки нещодавно, то нею було пропущено строк для звернення із заявою про прийняття спадщини з поважних причин. В зв'язку з чим, на підставі ч.3 ст. 1272 ЦК України просить надати їй додатковий місячний строк з дня вступу судового рішення в законну силу для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її дідуся [PERSON], який помер [INFO]. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 21.05.2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Стороною відповідача у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подано. Під час підготовчого провадження ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 01.10.2018 року за клопотанням сторони відповідача з Нікольської державної нотаріальної контори було витребувано копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO], в задоволенні клопотання про виклик свідка представнику відповідача було вмотивовано відмовлено та продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 25.10.2018 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги з вищенаведених підстав підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Також позивачка суду пояснила, що на час смерті дідуся вона мешкала з ним в одному населеному пункті, але за різними адресами. Разом з дідусем на час його смерті, спільно з ним мешкав його син [PERSON], який також доводиться їй рідним дядьком. Вона була обізнана про смерть дідуся, але спадщину після його смерті в частці яка б належала її матері, якби вона була жива, не приймала, оскільки в цьому не було необхідності, так як вона вважала, що дідусь склав заповіт на свого сина [PERSON] і все спадкове майно залишиться саме йому. Також пояснила, що протягом шести місяців після смерті діда вона до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася, спадкове майно, або будь - яку його частку фактично не приймала, в управління майном не вступала, за межі території району не відлучалась та на лікуванні не знаходилася. Проте, в 2014 році їй стало відомо, що її дядько [PERSON] отримав спадок за заповітом не від її діда [PERSON], як вона вважала, а від іншої особи [PERSON], в зв'язку з чим у неї є право отримати спадщину за законом, як онуки після смерті діда саме [PERSON]. Вважає, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті діда вона пропустила з поважної причини, оскільки про своє порушене право на спадкування вона дізналася лише коли довідалася, що її дід не складав заповіт на ім'я свого сина [PERSON] В останнє судове засідання позивачка не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Також, суду пояснила, що відповідач є сином померлого [PERSON], який в свою чергу успадкував майно за заповітом після смерті свого батька [PERSON] В свідоцтві про право на спадщину за заповітом виданим державним нотаріусом, дійсно по батькові спадкодавця зазначено як «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]», але це є технічною помилкою нотаріуса і дана обставина не змінює суті спадкових правовідносин виниклих за заповітом та не впливає на волю спадкодавця. Позивачкою не наведено достатніх підстав та не надано жодних доказів, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після смерті свого дідуся [PERSON] з поважних причин, а тому підстави для надання їй додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Позивачка мала змогу в шестимісячний строк після смерті діда звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини або фактично її прийняти, але цього не зробила без поважних причин. Також представник пояснила, що стороною відповідача визнається та обставина, що позивачка є онукою померлого [PERSON], а її мати [PERSON], яка також доводиться донькою [PERSON], померла раніше останнього. Крім цього відповідачем не ставиться під сумнів надані стороною позивача копії документів, які жодним чином не засвідчені. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу у відсутність нез'явившегося відповідача [PERSON], та закінчив розгляд справи у відсутність нез'явившейся позивачки [PERSON] Вислухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, матеріали спадкової справи № 751/2000, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.02.1952 року [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 5. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого повторно 15.07.1974 року [PERSON] 10.08.1970 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «[PERSON]», про що зроблено відповідний актовий запис № 5. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14.05.1971 року [PERSON] народилася [INFO] та її матір'ю зазначена [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 2. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00012413311 від 09.07.2013 року [PERSON] 02.09.1989 року уклала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу остання отримала прізвище «[PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 69. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № 418 від 23.09.1977 року [PERSON] на праві особистої власності на підставі рішення виконкому Володарської селищної ради депутатів трудящих № 7/2 від 07.09.1977 року належить в цілому житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого 12.02.1996 року серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO]. Згідно копії заповіту від 11.05.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Пірго В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1007, [PERSON] все належне йому майно, а також житловий будинок, розташований в [ADDRESS], а також все те, що буде йому належати на день його смерті заповів [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть виданого 22.09.1999 року серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Пірго В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4017, [PERSON] після смерті [PERSON] отримав спадкове майно у вигляді: сертифікату на право на земельний пай серії [NUMBER] від 05.04.1996 року на 5,8 га, майнового паю в розмірі 1162,30 грн. та житлового будинку [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть виданого 19.08.2013 року серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до листа Нікольської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Донецькій області від 12.03.2018 року за № 272/02-31 [PERSON] повідомлено, що вона у встановлений законом строк - шість місяців, спадщину не прийняла (не проживала разом зі спадкодавцем) та не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Також, з заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець за заповітом, який і отримав 14.12.2000 року по реєстру за № 4017 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Також судом встановлено і це не заперечується сторонами, що мати позивачки [PERSON] померла в 1992 році, т.б. до смерті дідуся позивачки. Як вбачається із змісту позовних вимог, позивачка звертається до суду за захистом своїх прав в порядку ЦК України, в редакції, що набула чинності з 01.01.2004 року. Відповідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень цього Кодексу Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Також відповідно п.5 Прикінцевих та Перехідних положень цього Кодексу правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено судом, спадщина після смерті [PERSON], яку прийняв його син відкрилася [INFO], а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на той час. Так, відповідно до положень ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, і який суд безпосередньо застосовує до даних правовідносин передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє місце проживання спадкодавця, якщо воно невідоме - місце знаходження майна, або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державні або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Також зазначеним Кодексом передбачено, що для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Також визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі пропуску зазначеного строку, цей строк може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, слід зазначити, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту свого права, оскільки законодавством яке діяло на час виниклих правовідносин, передбачено порядок захисту прав спадкоємця шляхом саме продовження строку на прийняття спадщини у разі його пропуску з поважних причин, а позивачкою заявлені позовні вимоги саме про надання додаткового строку для прийняття спадщини в порядку ст. 1272 ЦК України, який діє на даний час, і не може бути застосованим до виниклих правовідносин, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову. Між тим розглядаючи справу повно та всебічно, даючи оцінку всім обставинам справи, зокрема поважності причин пропуску строку звернення позивачки до органу нотаріату з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, на які позивачка посилається, як на підставу задоволення позовних вимог слід зазначити наступне. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» передбачено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Наведені позивачкою причини пропуску строку для прийняття спадщини на думку суду не є поважними, оскільки вони не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для останньої на фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, або подачі до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, а ствердження позивачки з приводу не прийняття нею спадщини з причини наявності заповіту на іншого спадкоємця свідчить лише про невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, що також не дає суду підстав вважати цю обставину поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також доводи позивачки з того приводу, що її дядько успадкував спадкове майно не після її діда, а після іншої особи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки з дослідженого заповіту вбачається, що заповітодавцем є саме дід позивачки [PERSON], а зазначення нотаріусом по батькові останнього в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 14.12.2000 року, як «[PERSON]» є суто технічною помилкою, яка для даних правовідносин не тягне правових наслідків. Крім цього слід зазначити, що надана позивачкою копія рішення суду від 15.06.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на його частину з якого вбачається, що позивачка під час розгляду даної цивільної справи була допитана в якості свідка та надавала пояснення щодо сімейних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не спростовує висновків суду. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин пов'язаних з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивачки на подачу до нотконтори відповідної заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті її діда, позивачкою суду не надано, а тому і з цих підстав в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачці в задоволенні її позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені нею при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 704,80 грн. відшкодуванню на її користь з боку відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed