Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є матір»ю малолітньої [PERSON], [INFO]. З батьком доньки відповідачем [PERSON], в зареєстрованому шлюбі вона не перебувала. Проте, за їх спальною заявою до органу реєстрації, на підставі п. 1. ч. 2 ст. 125 СК України, відповідач визнав себе батьком [PERSON]. На даний час позивачка вимушена проживати з дитиною окремо від відповідача, спільне господарство не ведуть. Дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач добровільно коштів не надає. Оскільки вона не в змозі забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, просить суд стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку, оскільки вона не має змоги працювати, знаходячись у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ухвалою Соснівського районного сулу м. Черкаси від 09.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов. Так, 22.10.2018 відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, якою просив суд встановити такий розмір аліментів на утримання його доньки, який він зможе сплачувати. У позовних вимогах стосовно стягнення аліментів на дружину просив відмовити, оскільки не було надано доказів того, що позивачка не може себе забезпечувати фінансово самостійно. В обґрунтування вказував, що вони з позивачкою перебували у громадянському шлюбі протягом пяти років, вели спільне господарство та сімейний бюджет. За період спільного проживання в них народилася донька [PERSON]. На початку осені 2017 року громадянський шлюб розпався по причині постійних конфліктів, проте, незважаючи на окреме проживання, він продовжує надавати фінансову допомогу на утримання дитини. В судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що, розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов»язок відповідача батька дитини, утримувати дитину є беззаперечним, стан здоров»я та матеріальне становище відповідача по справі дозволяє утримувати свою малолітню доньку, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків на утриманні він не має. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON], проте просив суд зауважити, що він не ухиляється від утримання дитини, допомагає їй, не зважаючи на конфліктні стосунки з позивачкою матір»ю дитини. В іншій частині проти задоволення позову заперечував, оскільки вважає, що позивачка має можливість утримувати себе самостійно. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 28.12.2016, батьками записані позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії І-СР № 243741, виданим Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв'язку між останніми. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З довідки про реєстрацію місця проживання вбачається, що малолітня [PERSON] зареєстрована разом з її матір»ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, враховує той факт, що відповідач не ухиляється надавати допомогу на утримання дитини, що підтверджено, зокрема фіскальними чеками про сплату аліментів на користь [PERSON], і вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, суд оцінює критично заперечення відповідача стосовно утримання матері його дитини, оскільки відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тому, вважає, що 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, починаючи з 28.12.2016 і до 28.12.2019 включно, забезпечить належне утримання дитини обома батьками і не поставить платника аліментів у занадто скрутне матеріальне становище. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що на підставі п.3.ч.1, п. 9 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення аліментів, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial