Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. В обгрунтування позову позивачка зазначила, що відповідач не надає в добровідльному порядку матеріальну допомогу на утримання їх спільної неповнолітньої дитини, тому вона змушена звернутись до суду з відповідним .позовом. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. [PERSON] надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю та просить справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. [PERSON] надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та не заперечує проти сплати аліментів. Просить справу розглянути без його участі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Сторони по справі мають спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції. Спільне життя між сторонами не склалось і позивачка разом з неповнолітньою дитиною в даний час проживає окремо від відповідача за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка за № 6285, видана виконавчим комітетом Котелевської селищної ради Полтавської області 15.10.2019 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] після припинення шлюбних відносин з позивачкою не надає у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання їх спільної неповнолітньої дитини. Враховуючи вище викладене, відповідачем порушені права малолітньої дитини на належне утримання до досягнення ними повноліття. У статтях 48, 51, 52 Конституції України закріплено, що кожен має право на достатній життєвій рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін з відповідача, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як і було заявлено позивачкою. При визначенні суми стягнення аліментів суд, враховує потреби дитини вище вказаного віку, матеріальну можливість позивачки, щодо належного утримання дитини, матеріальне становище відповідача його можливість утримувати самого себе. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні способу стягнення аліментів також необхідно враховувати, що нормами ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, незалежно від того яким способом будуть стягуватися аліменти. На думку суду з урахуванням всіх вище зазначених обставин, існуючого на час розгляду справи прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, реальною для платоспроможності відповідача будуть аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягти судові витрати по сплаті судового збору. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved