Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України із неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO] без згоди батька, строком на три роки, тобто з вересня 2018 р. до вересня 2021 р. та надати дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів на неповнолітню доньку для виїзду за межі України та на її в'їзд до Республіки Болгарії, Білорусії, Єгипту, Італії, Канади, Росії, США, Сполучене Королівство Великої Британії, Ірландії, Турції, Таїланду, Хорватії, країн Шенгенської угоди (Австрія, Бельгія, Угорщина, Німеччина, Греція, Данія, Ісландія, Іспанія, Італія, Латвія, Литва, Ліхтенштейн, Люксембург, Мальта, Монако, Нідерланди, Норвегія, Польща, Португалія, Словаччина, Словенія, Фінляндія, Франція, Чехія, Швейцарія, Швеція, Естонія) без згоди батька строком на три роки. Позивачка в судове засідання не з'явилась, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи, справу просила розглядати за її відсутності, про що надала суду письмову заяву. Відповідач у письмовій заяві позов визнав, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Позивачка має власну квартиру у Республіці Болгарія, тому вона разом із сім'єю часто відпочивають там. Окрім того, виїжджають в інші каїни на відпочинок, подорожують на автомобілі та для цього позивачці необхідно оформляти транзитні візи, в тому числі до країн Шенгенської угоди, однак відповідач згоди на виїзд неповнолітньої доньки за межі України не надає. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved