Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 16.08.2004 року працювала на посаді соліста-вокаліста Дніпропетровського академічного театру опери та балету. Згідно протоколу №2 засідання художньої ради театру від 12.09.2013 року було прийняте рішення запропонувати їй перейти до цеху артистів хору на посаду 2 сопрано. Мотивів чи підстав в протоколі не наведено. Головний диригент театру [PERSON] висловився про недоцільність ставити її в сольні оперні партії репертуару театру сезону 2013-2014 років, за що проголосували усі члени художньої ради без її участі в засіданні. Разом з тим, згідно наказу №311 від 23.10.2013 року генерального директора театру Шароварова О.В., в зв'язку із виробничою необхідністю з 01.11.2013 року її, соліста-вокаліста першої категорії, введено до п'яти спектаклів 2 сопрано, тобто співати в хорі театру. В наказі не вказано, якими статтями КЗпП України керувалась адміністрація театру, чи то перевели її на іншу роботу згідно ст.32 КЗпП України, чи це тимчасове переведення згідно ст.33 КЗпП України з виробничої необхідності зміцнити хор театру. Хоча обидві норми передбачають згоду працівника, в неї про таку згоду не запитували. На її та її батька скарги Департамент культури облдержадміністрації повідомив, що на 11.02.2014 року вона працює в театрі на посаді соліста-вокаліста 1 категорії. Однак наказ №311 від 01.11.2013 року не скасовано. Коли вона приходить на своє робоче місце соліста-вокаліста, їй не дають змоги вчинити підпис у відомості обліку робочого часу, направляють на роботу до хору. Підготувавши кілька оперних партій з відома адміністрації театру, вона в останній чи за кілька днів дізнається, що її викреслили з переліку виконавців. Навіть з дитячих спектаклів, в яких вона брала з успіхом участь. Такі дії негативно впливають на рівень її професійної підготовки, оскільки вона фактично кожен день вимушена бути на репетиціях хору та не відвідує репетиції, навчання для солістів театру. На час звернення з позовом, за відомостями у трудовій книжці, вона перебуває на посаді соліста-вокаліста, отримує заробітну плату соліста-вокаліста, фактично на вказаній посаді не працює. Її не допускають до роботи, посилаючись на вказівку директора. Останній своїми діями знущається над нею, порушує її права, гарантовані Конституцією України. Її душевні страждання, які вона зазнає кожен день, в зв'язку із протиправною поведінкою директора театру, негативно впливають на її стан здоров'я. Так, 30.09.2013 року в неї сталось загострення хронічного панкреатиту, антено-невротичний синдром, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, кризова течія. Вона не кілька неділь взагалі втратила голос, за висновком лікаря-фоніатора - в результаті перенесеного стресу. Її душевні страждання полягають у приниженні відповідачем її честі, гідності та ділової репутації. З урахуванням зазначеного, позивачка просила суд визнати наказ №311 від 23.10.2013 року незаконним, відновити її право на працю соліста-вокаліста першої категорії в театрі згідно трудового договору, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 30000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема посилався на те, що твердження позивачки про її переведення або тимчасове переведення на іншу роботу та без її згоди не відповідають дійсності, оскільки артисти вивчають, здають та виконують партії і ролі згідно рішення художньої ради театру, що не є переміщенням або переведенням згідно чинного законодавства. Тобто, робота, що пов'язана з вивченням та виконанням позивачкою партій в межах спеціальності, не вважається переведенням або переміщенням на іншу роботу, обумовлену трудовим договором та умовами колективного договору, партії відповідають її голосу. Введення позивачки до зазначених в оскаржуваному наказі спектаклів прийняте за результатами її прослуховування членами художньої ради, викликане незайнятістю [PERSON] в попередньому репертуарі театру, в зв'язку з низьким професійним рівнем, як для солістки-вокалістки театру, що носить звання «академічний». Посилання позивачки про те, що її не допускають до роботи не відповідає дійсності, оскільки у жодного соліста-вокаліста не має персонального робочого місця або закріпленого за ним місця. Робоче місце останнього визначається у кожному випадку окремо, це може бути: сцена, гримерна кімната, хоровий клас, фойє, при виїзних гастролях - сцени інших закладів культури. Введення позивачки в спектаклі відповідає її кваліфікації та свідчить про підтримання її професійного рівня та вдосконалення професійної майстерності. Також представник відповідача зазначила, що з оскаржуваним наказом позивачка була вперше ознайомлена 24.10.2013 року, але від підпису відмовилась, про що був складений акт від 24.10.2013 року. Також на прохання [PERSON] їй надавався наказ для ознайомлення 29.10.2013 року та 05.11.2013 року, але від підпису про ознайомлення з наказом остання також відмовлялась, про зо було складено відповідні акти. Таким чином, оскільки з оскаржуваним наказом остання була ознайомлена 24.10.2013 року, а до суду звернулась в лютому 2014 року, позивачка пропустила встановлений законом строк для звернення до суду. В зв'язку з чим, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності та просив відмовити в задоволенні позову також з цих підстав. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка [PERSON] закінчила Одеську державну консерваторію ім.А.В.Нежданової, з присвоєнням кваліфікації викладача, концертної співачки. Починаючи з 03.05.2002 року [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем та згідно наказу №137-к від 16.08.2004 року переведена на посаду солістки-вокалістки першої категорії, яку займає по теперішній час. Згідно протоколу №2 засідання художньої ради Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» від 12.09.2013 року за наслідками прослуховування позивачки члени художньої ради прийшли до висновку про недоцільність включення [PERSON] у сольні партії в репертуар театру сезону 2013-2014 років, в зв'язку з тим, що якість виконання сольних оперних партій не відповідає рівню вимог академічних театрів та було прийняте рішення запропонувати [PERSON] перейти до цеху артистів хору на посаду артистки хору вищої категорії. Наказом генерального директора театру №311 від 23.10.2013 року було прийняте рішення про введення позивачки в зазначені в п.1 наказу спектаклі та визначити для неї інші партії, що відповідають її голосовим даним. Наказано [PERSON] приймати участь у всіх репетиціях та загальних співанках, згідно виписок режисерського управління та головного хормейстера; забезпечити [PERSON] необхідними художніми костюмами, нотним матеріалом та створити необхідні умови для підвищення її професійного рівня; головному хормейстеру встановити терміни для вивчення та прийняття партій [PERSON],, після чого включати її виступи в репертуар театру, затвердженого художньою радою театру. Відповідно до ст.31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст.33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 цього Кодексу. Відповідно до ст.33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров'я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. У випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину-інваліда або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно п.5.22 Колективного договору артист не має права відмовитись від дорученої йому ролі (партії), якщо вона відповідає його кваліфікації та співочим (хореографічним) даним та від екстреної заміни відсутнього виконавця. Згідно Положення про художню раду Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» основними функціями останньої є, зокрема: вивчення творчих заявок артистів і постановників та подання пропозицій до керівництва щодо їх використання у запланованому та поточному репертуарі (п.2.2.5); визначення складу виконавців нових та/або чинних вистав (п.2.2.6); надання рекомендацій керівництву театру щодо призначення або зняття артистів з партій (п.2.2.7); проведення вибіркових переглядів та прослуховувань артистів (п.2.2.8). Як встановлено судом оскаржуваний наказ №311 від 23.10.2013 року було видано генеральним директором театру з урахуванням рекомендацій художньої ради театру, викладених у протоколі №2 засідання художньої ради від 12.09.2013 року за наслідками прослуховування позивачки. Також судом встановлено та не заперечувала сама позивачка в судовому засіданні, що на теперішній час остання продовжує займати посаду солістки-вокалістки першої категорії, отримувати заробітну плату, що відповідає вказаній посаді, режим її роботи та тривалість робочого часу, визначені в розділі V Колективного договору, залишились не змінними. Соліст-вокаліст театру не має персонального робочого місця або закріпленого за ним місця. Робоче місце останнього визначається у кожному випадку окремо, це може бути: сцена, гримерна кімната, хоровий клас, фойє, при виїзних гастролях - сцени інших закладів культури. Введення позивачки в спектаклі згідно наказу №311 від 23.10.2013 року відповідає її кваліфікації та не перешкоджає підтриманню останньою її кваліфікаційного рівня та професійної майстерності. Свідчення допитаних в судовому засіданні за клопотанням позивачки свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказаних обставин не спростовують. З урахуванням зазначених вище обставин суд вважає, що оскаржуваний позивачкою наказ №311 від 23.10.2013 року не є наказом про переведення або тимчасове переведення на іншу роботу в розумінні ст.ст.32,33 КЗпП України, а викладені позивачкою в обґрунтування заявлених позовних вимог обставини не відповідають фактичним обставинам, встановленим судом під час розгляду справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині скасування наказу та відновлення за позивачкою права на працю на посаді солістки-вокалістки першої категорії слід відмовити за необґрунтованістю та через не підтвердження належними доказами. В зв'язку з цим, [PERSON] слід відмовити і в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки судом не встановлено факту порушення трудових прав позивачки та протиправності дій відповідача. Крім того, відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирі-шення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як встановлено судом з оскаржуваним наказом №311 від 23.10.2013 року позивачка була ознайомлена 24.10.2013 року, про що свідчить акт від 24.10.2013 року про ознайомлення [PERSON] з текстом наказу та відмови останньої від підпису. З позовом до суду позивачка звернулась 26.02.2014 року, тобто з пропуском встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України тримісячного строку з дня, коли вона дізналась про порушення своїх трудових прав. Клопотань про поновлення вказаного строку позивачкою не заявлялось та доказів щодо поважності причин його пропуску суду не надала. З урахуванням чого та зробленої представником відповідача заяви про застосування строків позовної давності, позивачці також слід відмовити повністю в задоволенні позову і в зв'язку з пропуском строку для звернення до суду з позовом. Оскільки, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору та в зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed