Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій просила стягнути на її користь з відповідачів безпідставно набуті грошові кошти та проценти за безпідставне одержання грошових коштів, а саме: з відповідачки [PERSON] грошові кошти в сумі 104609 гривень та 3269 гривень проценти за безпідставне одержання грошових коштів, а всього 107878 гривень; з відповідачки [PERSON] грошові кошти в сумі 405451 гривень та проценти за безпідставне одержання грошових коштів в сумі 12670 гривень, а всього 418121 гривень. На початку судового розгляду представник позивачки [PERSON] [PERSON] змінив позовні вимоги заявлені позивачкою та просив стягнути солідарно на користь позивачки [PERSON] з відповідачів [PERSON]П, [PERSON] 360309,70 гривень та нарахованих процентів за період користування чужими коштами в сумі 136885,90 гривень; з відповідачів [PERSON], [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 534049,47 гривень та нарахованих процентів за період користування чужими коштами в сумі 189043,80 гривень. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] змінені позовні вимоги повністю підтримав, просив його задовольнити та в обгрунтування змінених позовних вимог пояснив, що відповідно до ухвали ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справі від 10.06.2015 року рішення Генічеського районного суду від 26.08.2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26.11.2014 року скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до мотивувальної частини даної ухвали суду по даній справі ,яка переглядається, зазначається, що для правильного вирішення спору слід розібратися щодо визначення норм матеріального права, яка має бути застосована до спірних право відносин, та хто має бути належним відповідачем по справі. Також суд послався на аналогічну правову позицію, викладену у Постанові Верховного суду України від 02.10.2013 року по справі №6-88цс13, відповідно до якої у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов»язання повернути майно позивачу, тому дані обставини стали підставою для змінення позовних вимог. З урахуванням викладеного стосовно змінених позовних вимог, вважає за необхідне звернути увагу суду, що позовна вимога мотивована позивачкою [PERSON], тим, що вона передала грошові кошти в загальній сумі 351000 гривень та 20000 доларів США в рахунок придбання будинку за адресою м.Генічеськ, вул.Козинця,38, який належав на праві приватної власності [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області від 17.07.2008 року № 282 і на підставі домовленності про придбання даного будинку, яка була досягнута між позивачкою [PERSON] та власником будинку [PERSON] у вересні 2010 року. Даний житловий будинок позивачкою повинен був бути придбаний за 200000 доларів США у розстрочку. Був складений графік викупу. Грошові кошти вносяться протягом року частинами або одномоментно сумою, не меньше 5500 доларів США в місяць: в 2010 році - 40000 доларів США, 2011 рік - 85000 доларів США, 2012 рік - 15000 доларів США. Після виплати 200000 доларів США житловий будинок переходить у власність [PERSON] Після досягнутих домовленностей 01 вересня 2010 року [PERSON] передав, а позивачка [PERSON] прийняла даний будинок та стала в ньому проживати. Крім того, між позивачкою [PERSON] та власником будинку [PERSON] була досягнута домовленність, що передбачені та обумовлені платежі за будинок вона може вносити в касу бухгалтерії підприємства, яке належало [PERSON], де працювали відповідачі [PERSON] та [PERSON] Позивачка [PERSON] згідно графіку та домовленостей вносила грошові кошти ,а на підтвердження їх отримувала квитанції до прибуткового касового ордеру, які видавалися за підписом [PERSON] та [PERSON], а отримувач [PERSON] Фактично згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру згідно розрахунків долучених до змінених позовних вимог [PERSON] та [PERSON] отримано 894359,17 гривень. Прибуткові касові ордери, договір від 01.09.2010 року, доповнення до договору без дати, акт приймання-передачі будинку від 01.09.2010 року свідчать про існування договірних відносин та намірів сторін [PERSON] та [PERSON] про укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] житлового будинку за адресою: м.Генічеськ, вул. Козинця, 38. 25.02.2011 року [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва від 11.04.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] спадкоємцем померлого [PERSON] на підставі заповіту від 07.02.2011 року є [PERSON] Спірний будинок відповідно до свідоцтва про право на спадщину належить відповідачці [PERSON]. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).До складу спадщини входять всі права і обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов»язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України. Відповідачка [PERSON] прийнявши спадщину від померлого [PERSON], прийняла його зобов»язання перед третіми особами, зокрема перед позивачем [PERSON] щодо повернення сум, отриманих в якості авансу в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу. Крім того, відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів, починаючи з 01.03.2011 року, прибуткові касові ордери про отримання коштів на загальну суму 48000 гривень за березень місяць 2011 року та за квітень 2011 року 33000 гривень вже виписувались від імені [PERSON], яка на той час була фізичною особою підприємцем, що підтверджує перехід зобов»язань щодо отримання коштів в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу. Оскільки відповідачі по справі мали узгоджені та спільні дії, тому відповідно до ст.541 ЦК України повинні нести солідарний обов»язок щодо повернення грошових коштів позивачці [PERSON] У відповідності до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Підставою для застосування ст.1048 є ст.536 ЦК України, яка передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства, тому враховуючи вищезазначені норми закону, відповідачі мають сплатити проценти за час користування чужими коштами, розмір, яких становить-Макарова Н.О. за період користування чужими коштами з 20.07.2010 по 28.02.2015 року має сплатити проценти в розмірі 2683,36 дол.США, нарахованих на отримані нею 7000 доларів США, що становить за офіційним курсом НБУ станом на 02.10.2010 року (2657,8496)-71319,75 гривень; за період користування чужими грошовими коштами з 01.09.2010 по 31.01.2015 року має сплатити проценти в розмірі 117724,05 гривень, нарахованих на отримані нею 348000,0 гривень, а всього 189043,80 гривень, [PERSON] за період користування чужими коштами - з 20.07.2010 по 28.02.2015 року має сплатити проценти в розмірі 5150,25 дол.США, нарахованих на отримані нею 13500 доларів США, що становить за офіційним курсом НБУ станом на 02.10.2010 року (2657,8496)-136885,90 гривень, що підтверджується наданим розрахунком долученим до заяви про зміну позовних вимог під номером 3,4,5. Вважає змінені позовні вимоги законними і обгрунтованими, які підлягають задоволенню солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивачки [PERSON] Просив задовольнити позов. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] заявлені, а в подальшому змінені позовні вимоги позивачки і її представника не визнала, так як вважає позов необгрунтований та безпідставний, а також відсутні докази на підтвердження зазначених обставин у позові. Свої заперечення обгрунтувала наступним. Позивачка [PERSON] стверджує, що в рахунок придбання будинку 38 по вул.Козинця в м.Генічеську, який належав [PERSON], померлому 25.02.2011 року, нею були передані грошові кошти [PERSON] та [PERSON], при цьому надає договір оренди нежилого приміщення від 01.09.2010 року, де сторонами договору зазначені [PERSON] та [PERSON], однак ними не підписаний, що свідчить про те, що він не був укладений. Позивачка не надала жодного документу підписаного [PERSON] або [PERSON], у зв»язку з чим взагалі не зрозуміло, що є предметом та підставою позову. При цьому позивач посилається у позові на ч.2 ст.570 ЦК України, яка на дані правовідносини не поширюється, оскільки між позивачкою та відповідачами, та також між позивачкою та [PERSON] відсутні будь-які зобов»язальні правовідносини. Відсутній документ, будь то попередній договір купівлі-продажу, авансу, розписка , інший договір, які б це підтверджували. Стосовно наданої позивачем копії договору про оренду нежилого приміщення від 01.09.2010 року, то: підпис у договорі [PERSON] не належить, оскільки виконаний іншою особою, договір не прошитий, не пронумерований, не підписаний орендарем, як і акт приймання-передачі (що було встановлено рішення апеляційного суду Херсонської області від 24.04.2013 року по справі №22-ц/791/1121/2013, що міститься в матеріалах справи, доданий до договору додаток «Доповнення до договору про оренду, про викуп приватного будинку по вул.Козинця,38 без дати не може бути його додатком, оскільки стосується приватного будинку, а не нежилих приміщень; акт приймання-передачі згідно договору про викуп і оренду жилого будинку по вул.Козинця,38 також не співпадає з назвою договору про оренду нежилого приміщення від 01.09.2010 року. Таким чином, надані позивачкою додаток та акт не відноситься до договору, оскільки мають різну назву договорів, у них зазначений різний предмет договору та різні об»єкти договору. Все на що, посилається позивачка, це показання свідків, які не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.58,59 ЦПК України. Не може стверджуватись показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом встановлено письмову форму. Надані позивачкою прибуткові-касові ордери нібито від [PERSON] та [PERSON] де не міститься їх підписів, взагалі не можуть розглядатися як докази на підтвердження передачі грошових коштів, оскільки таких прибутково-касових ордерів можна виписати будь-яку кількість, на будь-яке ім'я і на будь-яку суму. Крім того в приходно-касових ордерах вказується валюта долари США, хоча єдиною платіжною одиницею в Україні є гривня. Крім того, згідно з загальними положеннями про зобов'язання відповідальність за зобов»язанням несе сторона у зобов»язанні. [PERSON] та [PERSON] не були стороною будь-якого договору та відповідно стороною у зобов»язанні щодо викупу, купівлі-продажу, інших операцій стосовно нерухомого майна, яке їм не належало, тому ніяких обов'язків відносно [PERSON] не набували. Статтею 526 ЦК України встановлено загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів так і предмета, строку чи терміну, способу і місцю виконання, передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Однією із умов належного виконання зобов'язання є його виконання належними суб'єктами. Частиною першою ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов»язанні є боржник і кредитор. Статтею 527 ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом. Переадресування виконання боржником іншій особі можливе, якщо кредитор уповноважить на ці дії іншу особу. Кредитор має можливість уповноважити інші особу на прийняття виконання за забов'язанням, якщо зазначить про це у договорі чи у виданій довіренності. Позивачці було відомо про відсутність у [PERSON], [PERSON] належним чином оформлених повноважень на прийняття коштів від імені [PERSON] та [PERSON], що відповідно виключало можливість внесення нею коштів не уповноваженим на їх прийняття особам і підтверджує безгрошовість цих відносин. Крім того, про неналежне оформлення прибутково-касових ордерів свідчить відсутність печатки [PERSON] та [PERSON], касові ордери видані від імені фізичної особи, а не підприємства (підприємця), як це передбачено п.1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні. Також стосовно пред'явлення вимог щодо стягнення процентів за користування грошима, вважає необгрунтованою та безпідставною, оскільки не зрозуміло чим обгрунтовуються нарахування процентів і на підставі якої норми матеріального права. Позивачкою та її представником вказується, що підставою для обрахування процентів передбачено ст.1048 та 536 ЦК України, однак не зрозуміло хто є позикодавцем, а хто є позичальником у розумінні ст.1048 ЦК України, хто є боржником, хто є кредитором у розумінні ст.536 ЦК України. Не зазначено коли [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стали боржниками, кредиторами, позичальниками, тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачки [PERSON] за дорученням [PERSON] також не визнав заявлені та змінені позовні вимоги відносно [PERSON], заперечував в їх задоволенні, посилаючись на безпідставність на необгрунтованість заявлених позовних вимог до відповідачки [PERSON] Повністю підтримав пояснення і підстави заперечння позову викладені представником відповідачів [PERSON] Стосовно заявлених позовних вимог до [PERSON], як до спадкоємиці, вважає, що позивачка пропустила строк вимоги, оскільки відповідно до ст.1281 ч.2 ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред»явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляються права вимоги. Враховуючи, що [PERSON] про день відкриття спадщини і день смерті [PERSON] дізналася в день смерті 25.02.2011 року, то строк пред'явлення вимоги минув 25.08.2011 року, тому це є разом з іншими підставою для відмови в задоволенні позову позивачки [PERSON] до [PERSON] Просив також відмовити в задоволені позову. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази надані сторонами вважає встановленими наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житлового будинку №38 по вул.Козинця у м.Генічеську з подальшим викупом у розстрочку строком на 1 рік і 6 місяців, з щомісячною орендною платою в розмірі 2000 гривень. Загальна сума його вартості, яка підлягала сплаті протягом вказаного терміну складає 200000 доларів США. Договором також передбачалось,що [PERSON] зобов'язана сплатити [PERSON] початковий внесок в сумі 60000 доларів США, а також протягом 2010 року сплатити за викуп орендованого майна 40000 доларів США, протягом 2011 року - 85000 доларів США, протягом 2012-15000 доларів США. Після сплати орендадовцю 200000 доларів США житловий будинок мав перейти у власність [PERSON] Виходячи з домовленностей між [PERSON] і [PERSON] сторони за цим договором частково виконали його-Разумний П.Ф. передав позивачці [PERSON] згідно акту прийому-передачі від 01 вересня 2010 року належний йому житловий будинок з господарчими спорудами №38 по вул.Козинця у м.Генічеську, а [PERSON] сплачувала грошові кошти, що підтверджується приходними касовими ордерами та графіком викупу будинку, які містяться ( в т.1 а.с.5-43,93-100) . Позивачкою згідно наданих до суду квитанцій до приходного касового ордеру внесено за викуп житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами через [PERSON] 1500 гривень та 13500 доларів США, а через [PERSON] 348000 гривень та 7000 доларів США. За офіційним курсом НБУ станом на 02.10.2010 року (2657,8496) 7000 доларів США становить 186049,47 гривень, відповідно -13500 доларів США - 358809,70 гривень. Також судом встановлено, що дійсно [PERSON] і [PERSON] являлися працівниками у [PERSON], що не заперечувалось представником відповідачів [PERSON], також в судовому засіданні дані обставини підтвердив свідок [PERSON] Даний свідок в судовому засіданні пояснив, що йому було відомо, що в 2010 році позивачка [PERSON], хотіла викупити будинок «Амстердам», в якому вона деякий час проживала, однак зрозумівши, що не зможе його викупити, домовилась з [PERSON], який являється його батьком, про викуп іншого будинку в м.Генічеську по ву.Козинця, 38, власником якого він являвся. Йому достовірно це було відомо, оскільки дана ситуація обговорювалась в його присутності з батьком. Також підтвердив, що кошти за викуп будинку вносились [PERSON] через бухгалтера [PERSON] та касира [PERSON] Були випадки, коли в його присутності приймалися кошти за викуп будинку [PERSON] та [PERSON] від [PERSON] [PERSON] особи приймали і інші платежі від інших осіб, в тому числі і від нього, оскільки батько його був дуже зайнятою особою, він повністю довіряв [PERSON] та [PERSON] і між ними існувала така домовленність. Також дані обставини підтверджуються письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] надані ними судді Генічеського районного суду Постол В.С. (т.2 а.с.116,117). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] та [PERSON], вони підтверджують, що виписували касові ордери до прибуткового касового ордеру за вказівкою [PERSON], однак грошові кошти їм не передавались, що підтверджує достовірність квитанцій до прибуткових касових ордерів і спростовують заперечення представника відповідачів [PERSON], стосовно неналежності даних доказів. Судом також встановлено, що дати та суми грошей, зазначені в квитанціях до прибуткового касового ордеру в цілому відповідають датам та сумам грошей, зазначених у графіках внесення грошових коштів за викуп будинку по вул.Козинця, 38 у м.Генічеську. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обовязки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобовязанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо ж зобовязання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобовязання). Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Таким чином виходячи із тексту договору оренди від 01.09.2010 року та доповнення до нього без дати, акту прийому передачі, судом вбачається, що він містить умови договору оренди житла з подальшим його викупом. У відповідності до ст.810-1 ЦК України оренда житла з викупом є особливим видом найму (оренди) житла. Договір оренди житла з викупом в розумінні ст.ст.810-1, 811 ЦК України не відбувся як юридичний факт. Однак виходячи із домовленностей між [PERSON] і [PERSON], що підтверджується вищезазначеними доказами позивача сторони за цим договором частково виконали його - [PERSON] передав позивачці житловий будинок по вул.Козинця, 38 у м.Генічеську, що підтверджується актом передачі від 01.09.2010 року, а [PERSON] сплачувала грошові кошти, що підтверджується приходними касовими ордерами та графіками викупу будинку. Дані касові ордери підтверджують отримання від позивачки [PERSON] грошових коштів. Тобто суд вважає, що між сторонами виникли зобов»язання, одна сторона [PERSON] зобов'язався передати у власність житловий будинок за адресою м.Генічеськ вул.Козинця, 38, а позивачка прийняла сплатити за нього обумовлені між ними грошові кошти. Безгрошовість цих документів, та неналежне їх оформлення, на що вказували представники відповідачів ними не доведено, як і не спростовано достовірність існування графіка викупу житлового будинку позивачкою [PERSON] Також не доведено в судовому засіданні відповідачами фіктивність розпорядження [PERSON] і [PERSON] щодо викупу спірного житлового будинку за адресою м.Генічеськ вул.Козинця,38. У відповідності до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З урахуванням встановлення в судовому засіданні обставин, що між [PERSON] і позивачкою [PERSON]. була домовленність на укладення договору купівлі-продажу та існування між ними певних зобов'язань і на забезпечення даного зобов»язання була сплата грошових коштів у порядку і формі, яка була досягнута сторонами, суд вважає, що належним відповідачем стосовно повернення грошових коштів сплачених [PERSON] через [PERSON] та [PERSON] в якості авансових платежів за укладення в майбутньому договору купівлю-продажу житлового будинку за адресою м.Генічеськ вул.Козинця, 38, є [PERSON], оскільки вона являється особою, яка прийняла спадщину від померлого [PERSON] і відповідно прийняла його зобов»язання перед третіми особами зокрема перед позивачкою [PERSON], щодо повернення сум, отриманих в якості авансу в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу, який не відбувся не з вини позивачки. Підтвердження цього є той факт, що починаючи з 01.03.2011 року прибуткові касові ордери про отримання грошових коштів в рахунок викупу житлового будинку вже виписувались від імені [PERSON] Так, було виписано в такій формі та через тих же самих осіб на загальну суму 48000 гривень за березень 2011 року , та 33000 гривень за квітень 2011 року. Дані обставини відповідачкою [PERSON] не спростовані в судовому засіданні. Відповідачкою [PERSON] та її представником заперечувалось тільки те, що позивачка [PERSON] пропустила строк вимоги, як від спадкоємця відповідно до вимог ст.1281 ЦК України. Однак суд вважає, що позивачка [PERSON] не пропустила даний строк, оскільки [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок за адресою м.Генічеськ, вул.Козинця, 38 17.09.2012 року. Позивачка [PERSON] проживала в даному будинку і намагалась врегулювати дане питання з [PERSON], а звернулась до суду з позовом 26.06.2013 року, який розглядається по теперішнього часу, раніше зверталась до правоохоронних органів з даних питань, що свідчить про те, що позивачка намагалась повернути сплачені кошти. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, які підлягають задоволенню, однак суд вважає частково, а саме [PERSON]Підстав для стягнення коштів з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суд не вбачає, з мотивів викладених судом в мотивувальній частині рішення. Стосовно заявлених позовних про стягнення процентів за користування коштами суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки частиною 2 статті 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За обставин, на які посилається позивач, договором, законом або іншим актом цивільного законодавства розмір процентів за користування грошима не передбачено. У відповідності до ст.141 ч.1 ЦПК України примусовому стягненню підлягають понесені позивачем судові витрати в сумі 3441 гривня . На підставі викладеного і

Outcome: partial