Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивачка, в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], яка з нею проживає, звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав за наступними підставами. [INFO] року [PERSON] від її сина [PERSON] народила доньку [PERSON], яку покинула в пологовому будинку із-за вад зі здоров'ям. Згодом, 28.02.2018 року, її син [PERSON] виявив бажання забрати дитину з лікарні, однак коли син отримав допомогу на дитину він забрав гроші і зник з будинку та більш додому не повертався. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 29.01.2019 року [PERSON] був позбавлений батьківських прав. З самого народження утриманням, лікуванням та вихованням дитини постійно займається позивачка. Дитина має вади здоров'я від народження, однак мати ні долею, ні здоров'ям дитини не цікавиться, за місцем проживання не відвідує, матеріально не забезпечує. На даний час вона не має змоги працювати, так як здійснює догляд за онукою. Сім'я проживає на пенсію чоловіка. Просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, так вона бажає бути опікуном дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] від її сина [PERSON] [INFO] року народила доньку [PERSON], яку покинула в пологовому будинку із-за вад зі здоров'ям. Згодом, 28.02.2018 року, її син [PERSON] виявив бажання забрати дитину з лікарні. Вона не заперечувала і син привіз доньку до них додому за адресою: [ADDRESS]. Вона думала, що згодом і невістка проявить до неї батьківське піклування, однак цього не трапилось. Коли її син отримав допомогу на дитину він забрав гроші і зник з будинку. Більш додому не повертався. За рішенням суду він позбавлений батьківських прав. На даний час вона не має змоги працювати, так як здійснює догляд за дитиною. Сім'я проживає на пенсію чоловіка, тому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, так як вона бажає оформити опіку над онукою та отримувати соціальну допомогу, так як кошти необхідні для лікування дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов взнала повністю. Суду пояснила, що вона [INFO] року народила доньку. На час народження дитини з чоловіком і батьком дитини [PERSON] вона вже не проживала. Донька народилась хворою, її хвороба є невиліковною, з аномалією головного мозку, тому вона в пологовому будинку оформила відмову від дитини. На її утримання знаходиться же малолітній син [PERSON], а чоловік жодної допомоги на утримання сина не надає, тому вона не має змоги утримувати хвору дитину. Не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо доньки [PERSON] та стягненню аліментів на її утримання. Представник Служби у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що 28.02.2018 року малолітня [PERSON], [INFO] року, з зв'язку з відмовою від неї матері, була повернута з лікарні батьку [PERSON] Після повернення до родини дитини весь час постійно проживала разом з бабусею [PERSON] та дідусем за адресою: [ADDRESS] та знаходилась на повному їх утриманні. Батько дитини [PERSON] за рішенням суду був позбавлений батьківських прав. Мати [PERSON], після залишення дитини в пологовому будинку, батьківського піклування щодо неї не проявляє, матеріальної допомоги не надає. На даний час вихованням дитини фактично займається бабуся [PERSON], у зв'язку з чим Орган опіки та піклування Нікольської районної державної адміністрації Донецької області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим Нікольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 11 від 08.02.2018 року. (а.с. 7) Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім'ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із п. п. 1, 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, згідно акту закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 16.01.2018 року до КЗ «Маріупольське територіальне медичне об'єднання здоров'я дитини та жінки» у відділення патології новонароджених 28.12.2017 року поступила дитина жіночої статі [PERSON], [INFO] з діагнозом: вроджена аномалія розвитку (мікроцефалія), внутрішньоутробна інфекція. (а.с. 11) Згідно заяви № 01-17/42 від 16.01.2018 року наданої [PERSON] «Маріупольське територіальне медичне об'єднання здоров'я дитини та жінки», встановлено, що [PERSON] відмовляється забрати свою дитину [PERSON], [INFO] з КЗ «МТМОЗДЖ» у зв'язку зі станом здоров'я дитини. (а.с.10) Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого, виданої КЗ «Маріупольське територіальне об'єднання здоров'я дитини та жінки» встановлено, що дитина [PERSON] виписана з лікарні 28.02.2018 року з діагнозом: аномалія розвитку головного мозку, мікроцефалія, гідроцефалія, перинатальна гіпоксично-ішемічна енцефалопатія, гострий період, синдром пригнічення. (а.с. 9) Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 29.01.2019 року [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON]. [INFO] та з нього стягнуті аліменти на утримання дитини. Актом обстеження умов проживання встановлено, що в будинку [ADDRESS] в якому проживає малолітня [PERSON], [INFO] року разом з бабусею [PERSON]. дідусем [PERSON] Та тіткою [PERSON] створені всі необхідні умови для проживання, виховання та тримання малолітньої [PERSON], [INFO]. З висновку від 08.04.2018 року, винесеного Нікольською районною державною адміністрацією, встановлено, що на даний час малолітня [PERSON], проживає разом з бабусею [PERSON], яка займається вихованням та утриманням дитини. Мати дитини відмовилась від доньки в пологовому будинку та свідомо повністю самоусунулась від виконання батьківських обов'язків, в житті дитини участі не приймає більше 6 місяців, що, відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та стягнення з неї аліментів на утримання дитини в розмірі, встановленому законодавством. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON], покинула дитину в пологовому будинку і більш ніж шість місяців не виявила до дитини батьківського піклування, що свідчить про безумовні підстави для позбавлення її батьківських прав відповідно до п.1 ч.1 ст. 164 сімейного Кодексу України. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечити закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Крім того, ч. ч. 2,3 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 183 СК України, приймає до уваги те, що відповідач працює, має на утриманні малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], відсутність вимоги про стягнення аліментів з боку осіб, що опікуються дитиною, а тому приходить до висновку про можливість стягнення з [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], аліментів в мінімальному розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову, а саме з 05.02.2019 року і до повноліття дитини. Враховуючи, що на даний час не визначено опікуна дитини аліменти слід стягувати на користь закладів та осіб які будуть утримувати малолітню [PERSON] Судовий збір по справі за дві вимоги: позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, становить 1536,80 гривень. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивачем, при зверненні до суду, судовий збір не сплачений, а відповідачем визнаний позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави необхідно зменшити на 50% встановленої ставки судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved