Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] яка дії і своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 42 по вулиці Нарвській у м. Харкові. В обґрунтування своїх позовних вимог послалась на те що відповідачка є її колишньою невісткою та не проживає за спірною адресою більше 10 років. Місце проживання відповідачки не відоме однак вона залишається зареєстрованою за вказаною адресою та навіть зареєструвала свою другу дитину [PERSON] Прохає визнати обох такими що втратили право проживання та користування житлом за вказаною адресою. Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 19.03.18 року провадження в справі відкрито. Ухвалою від 24.04.18 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивачка та її представник заявились. Позов підтримали посилаючись на підстава в ньому викладені. [PERSON] до судового засідання не зявився. Про час розгляду справи повідомлявся належним чином. [PERSON] до судового засідання не зявилась. Про час розгляду справи повідомлялась за місцем реєстрації. Управління служби у справах дітей подали письмову заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності. Заперечували проти зняття з реєстрації малолітню дитину [PERSON] Вислухавши позивачку та її представника, допитавши свідка, дослідивши матерали справи суд встановив що позов підлягає задоволенню за наступним: Судом встановлено що будинок 42 по вулиці Нарвській в м. Харкові на праві власності належить матері позивачки [PERSON] згідно до угоди про уточнення ідеальних часток житлового будинку від 29.12.1997 року та договору купівлі-продажу від 09.08.1997 року. [PERSON] померла 09.12.2013 року (с.с.7). Спадщину прийняла шляхом постійного проживання [PERSON] За вказаною адресою зареєстровані окрім позивачки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як колишня невістка ( с.с. 10). Згідно до довідки Холодногірського відділу поліції від 05.09.2016 року [PERSON] за спірною адресою з січня 2007 року не мешкає та її місцезнаходження невідоме (с.с. 11). Вказана інформації підтверджується також довідкою № 01-07/01 від 05.01.2017 року виданою Харківською міською дитячою клінічною лікарнею №19 та довідкою про заведення розшукової справи ( ЖРЗПЗ № 1752 від 15.03.2008 року) (с.с.9). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила що вона є сусідкою родини [PERSON] та вхожа до їх житла. Колишня невістка [PERSON] за спірною адресою не мешкає понад 10 років. Іі малолітню дитину вона також там ніколи не бачила. Пояснила що речей відповідачки в будинку немає та ніяких перешкод в проживанні [PERSON] ніхто не створював. Згідно ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Доказів наявності перешкод у проживанні відповідача у вказаній квартирі матеріали справи не містять. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника втрачає право користування приміщенням у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між власником або законом. Суд вважає встановленим, що [PERSON] не проживає у спірному будинку без поважних причин понад 9 років, у зв'язку з чим дійшов висновку про визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст.405 ЦК України. В цій частині позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання таким що втратив право на користування житлом малолітнього [PERSON] то суд дійшов висновку що в цій частині позову необхідно відмовити за наступним: відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріалами справи не підтверджено реєстрацію за спірною адресою малолітнього [PERSON] На запит суду з адресного бюро довідкою від 04.04.2018 року підтверджено що [PERSON] за адресою : м. Харків, вул. Нарвська 42 зареєстрованим не значиться (с.с.20). Таким чином суд вважає що позивач не довела належними та припустимими доказами свої позовні вимоги в цій частині. Згідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачки піддягають стягненню судові витрати на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial