overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який просить стягнути з [PERSON] 30000 гривень, та стягнути з [PERSON] на її користь суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 01.10.2013р. між нею та відповідачкою в простій письмової формі був укладений договір позики та була надана позивачкою позика відповідачці на суму 30000 грн. які відповідачка зобов'язалась позивачці повернути до 31.11.2013р. Коли настав час повернення грошей, відповідачка відмовилась від свого зобов'язання повернути грошові кошти, отриманні за договором позики, та сказала не має наміру їх повертати. А тому позивачка була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання з'явився, наполягав на позовних вимогах в повному обсязі. Відповідач до судового засідання двічі не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, про день, час, місце слухання справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, згідно розписки від 01.10.2013р. [PERSON] отримала від [PERSON] 30000 грн., (а.с.6). Судом досліджено письмові докази в справі: розписка, копія якої надана до справи, оригінал оглянуто в судовому засіданні. На підставі вищенаведеного судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] 01.10.2013 року за простою письмовою угодою позики передала [PERSON] 30000 гривень. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 01.10.2013 року. До теперішнього часу [PERSON] борг не повернула. У відповідності з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того суд стягує з відповідачки судовий збір та витрати на правовому допомогу у сумі 5000 грн, які підтверджені договором про надання правової допомоги № 5-12/13 від 05 грудня 2013 року, актом прийому-передачи виконаних робіт за договором, квитанцією до прибуткового ордеру. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою Одеська область, Біляївський район, с. Троїцьке, вул. Леніна, 26. Свої вимоги мотивує тим, що вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 1995 року. Під час шлюбу вона та відповідач за спільні кошти купили житловий будинок, який розташований по вул. Леніна, 26 в с. Троїцьке Одеської області Біляївського району. Житловий будинок був придбаний відповідно до договору купівлі-продажу від 30.07.1997 року на імя [PERSON], але є спільною власністю подружжя. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якої на позові наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позові, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, а тому за згодою позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.10.1995 року, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 023450. З договору купівлі продажу будинку від 04.09.1997р. вбачається, що [PERSON] являється власником житлового будинку за адресою: Одеська область, Біляївський район с. Троїцьке вул. Леніна, 26, який куплений у період зареєстрованого шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положенням ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ч. ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2002 року по 2012 рік. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею (позивачкою). Відповідач ухиляється від утримання дитини, ігнорує свої батьківські обов'язки. Самостійно та добровільно допомоги не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Наскільки їй відомо, відповідач на даний час не працевлаштований, інформацію про свої доходи він їй не надає. Відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини, він не страждає на хронічні хвороби, є особою працездатного віку, на утриманні у відповідача ніхто не перебуває, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Просила стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі - 1 000 грн. щомісяця до повноліття дитини. В судове засіданні позивач не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позов задовольнити та не заперечувала щодо постановлення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про неможливість з'явитися до суду чи про розгляд справи у його відсутності не подавав. На підставі ст.224 ЦПК України суд розглядає справу з постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 29.08.2002 року, розлучилися згідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26.11.2012 року. Сторони мають від шлюбу дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. З позовної заяви слідує, що відповідач не утримує дитину, не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини. Статтями 180-184 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття; розмір аліментів встановлюється з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. є доведені та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що вона та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.03.2007 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею (позивачкою) та знаходиться на її утриманні. У зв'язку з цим звернулася до суду з проханням стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн. щомісяця, на підставі ст.184 СК України. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності та просила задовольнити її позовну вимогу. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, тому що заява про стягнення аліментів була подана позивачем 06.08.2014 року, про що він не знав, а справа про розірвання шлюбу була розглянута 28.08.2014 року, а ухвала суду набрала законної сили 29.09.2014 року і до того часу вони проживали разом і він частково допомагав позивачу в матеріальному плані. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В суді встановлено, що між сторонами був зареєстрований шлюб 03.03.2007 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Згідно до копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано. З позовної заяви про стягнення аліментів та з рішення суду про розірвання шлюбу слідує, що дитина сторін проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні. Статтями 180-184 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття; розмір аліментів встановлюється з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн., є доведені та підлягають задоволенню. Судом не можуть бути враховані посилання відповідача на те, що період, за який мають стягуватися аліменти, має бути після розірвання шлюбу, набрання законної сили рішення, а не з часу звернення позивача до суду - з 06.08.2014 року. Дані пояснення є безпідставні, оскільки право на стягнення аліментів на утримання дитини є у стягувача незалежно від того, розірвано чи ні шлюб батьків дитини. Таким чином, аліменти мають стягуватися з відповідача з часу пред'явлення позову до суду - з 06.08.2014 року, як визначено ст.191 СК України. Доказів того, що відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини в період з 06.08.2014 року до постановлення даного рішення, суду не було надано. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд зняти накладений арешт на майно за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Маяки, вул. Івана Франка 2, що належить [PERSON], померлому 09.11.2015 року. Позивачка у судове засідання не зявилась, але на адресу суду надіслала заяву в якій просила слухати справу без її участі на заявлених вимогах наполягає. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день розгляду справи. За згодою представника позивача розгляд справи проведено за відсутності відповідача заочно, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 09.11.2015 року помер [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №432045 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1290. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Маяки, вул. Івана Франка 2. В Біляївській районній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №146/16 на померлого [PERSON] Спадкоємцем вказаного спадкового майна є дружина померлого [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON] У звязку з чим позивачка звернулась до Біляївської районної державної нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у видачі свідоцтва на право на спадщину, у звязку з тим що на спадковий житловий будинок за адресою Одеська область, Біляївський район, с. Маяки, вул. Івана Франка 2, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відділу державної виконавчої служби від 29.05.2007 року накладено арешт. Однак як вбачається з постанови та наданих документів, арешт був накладений на майно [PERSON], за яким зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Маяки, вул. Івана Франка 8, тобто у постанові про арешт майна помилково вказана адреса житлового будинку що розташований Одеська область, Біляївський район, с. Маяки, вул. Івана Франка 2, на який накладено арешт. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України,\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно із ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи встановлені обставини, суд погоджується з доводами позивачки, що накладення арешту на належне [PERSON] майно порушує її права як спадкоємця, оскільки арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення зі сторони боржника, однак судом встановлено, що померлий [PERSON] не є боржником у виконавчому провадженні, а арешт накладено помилково, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаною позовною заявою і просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач є її сином, з січня 2011 року в квартирі без поважної причини не проживає, а проживає за адресою [ADDRESS]. Відповідач не приймає участі в утримані квартири, не здійснює оплату за комунальні послуги, а весь тягар по утриманню квартири лежить на ній. В добровільному порядку відповідач відмовився знятися з реєстрації, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивачка в попереднє судове засідання надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав поштою заяву, посвідчену нотаріусом Брестського нотаріального округу Республіки Білорусія [PERSON], де зазначив, що більше трьох років та по теперішній час проживає на території Республіки Білорусія, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти визнання його таким, що втратив право на проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 130 ч 4 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Відповідно до ст. 174 ч 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що маються законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. З договору від 02.06.1992 року вбачається, що позивачка є власником квартири [ADDRESS], договір зареєстровано в бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу № 3377. З копії паспорту відповідача вбачається, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 05.01.1999 року. З акту депутату міської ради Юрченко Н.М., складеного в присутності сусідів 10.02.2014 року вбачається, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2011 року, виїхав до Білорусії. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сам відповідач в своїй заяві зазначає, що він протягом 2011, 2012, 2013 років і по теперішній час проживає в Республіці Бєларусь. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживав в квартирі значно більше одного року без поважних причин і залишив квартиру добровільно, тому втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01 червня 2007 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з тим, що в них різні характери, різні погляди на життя, в результаті чого в них постійно виникають суперечки та непорозуміння. Разом вони не проживають. Спору про розподіл майна та місце проживання дитини немає. Просить шлюб розірвати. Подальше перебування в шлюбі вважає недоцільним. У судовому засіданні позивачка підтримала позов наполягає на розірванні шлюбу, мотивуючи це тим, що наданий судом строк на примирення ситуацію на краще не змінив, шлюб себе вичерпав, в неї є інший чоловік з яким вона проживає близько місяця, з відповідачем продовжувати шлюбні відносини не бажає. У судовому засіданні відповідач погодився на розірвання шлюбу, пояснив, що строк на примирення ситуацію на краще не змінив. Суд, вислухавши сторони по справі, всебічно проаналізувавши обставини справи окремо та в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, між сторонами виникають постійні сварки. З вересня 2015 року вони припинили шлюбні стосунки. Примирення неможливе. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дітей на теперішній час немає. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 15.01.2007 року Чорноморською сільською радою Голопристанського району у Херсонській області, актовий запис № 1. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повнму обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтву про шлюб ( а.с. 6) сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.01.2007 року. Від даного шлюбу маютьмалолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження ( а.с. 7-8). Внаслідок непорозумінь між подружжям подальше сумісне проживання є неможливим. Спільне сумісне господарство не ведеться. Спроби примирення, вжиті сторонами, виявлялися невдалими. За вказаних вище обставин, шлюб підлягає розірванню. Спору про розподіл майна та визначення місця проживання дітей на теперішній час немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, різні погляди на життя, в результаті чого в сім'ї виникали конфлікти та непорозуміння, що призвело до неможливості подальшого спільного проживання. Спору про поділ майна та визначення місця проживанні дітей на теперішній час немає. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 14.07.2012 року відділом державної РАЦС Суворовського районного управління юстиції, актовий запис № 181. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена в порядку ст. ст. 74, 76 ЦПК України. Подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також вказала, що позов підтримує, на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлений в порядку ст. ст. 74, 76 ЦПК України. Подав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що позов визнає, на примирення не згоден. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтву про шлюб ( а.с. 4) сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2012 року. Від даного шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження ( а.с. 5-6). Внаслідок непорозумінь між подружжям подальше сумісне проживання є неможливим. Спільне сумісне господарство не ведеться. Спроби примирення, вжиті сторонами, виявлялися невдалими. За вказаних вище обставин, шлюб підлягає розірванню. Спору про розподіл майна та визначення місця проживання дітей на теперішній час немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved