Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом (в редакції від 01.03.2019 року) до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.10.1997 року вона зареєструвала у відділі реєстрації актів громадянського стану Амур - Нижньодніпровської райради м. Дніпропетровськ шлюб з відповідачем [PERSON] , актовий запис № 863. Цей шлюб розірваний рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у 2016 році (справа №712/6126/16-ц). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 17.12.2008 року. Вказує, що дитина проживає разом з нею, що підтверджує даними довідки про склад сім`ї від 29.11.2016 року і синові повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Сама вона не в змозі забезпечити такий рівень для належного розвитку дитини. Крім того, вказує, що відповідач є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює в ТОВ «Лакофарбовий завод «Аврора» на посаді комерційного директора, має нерухоме майно, транспортний засіб, інших осіб на утриманні не має. Таким чином, просить суд, - стягнути з [PERSON] [INFO], на користь [PERSON] [INFO], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19.02.2019 року і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 25.03.2019 року позовну заяву прийнято відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. 19.04.2019 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав та просив відмовити в позові повністю. Вказує, що законодавець передбачив право на отримання аліментів тільки тому з батьків, з ким проживає дитина. Спростовує твердження позивачки [PERSON] про те, що дитина проживає разом з нею. Зазначив, що довідка про склад сім`ї від 29.11.2016 року не підтверджує місце проживання дитини, оскільки вона датована більш ніж два роки тому, а лише підтверджує, що їхній син зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Тож місце реєстрації особи і місце фактичного проживання не є тотожними. Наголошує, що їхній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним в домоволодінні по [ADDRESS] , що підтверджує актом опитування сусідів від 16.04.2019року, який затверджений головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Соснівський» та актом обстеження умов проживання № 136 від 10 квітня 2019року, який складений та затверджений комісією Служби у справах дітей Черкаської міської ради. Вказує, що син [PERSON] повністю знаходиться на його утриманні: він купує йому одяг, харчування та все інше необхідне для розвитку дитини. Крім того, син навчається в Черкаській приватній середній школі «Перлина», плата за навчання становить 3000,00 гривень щомісячно, що підтверджується квитанціями, які долучає до відзиву, здійснюється ним. Крім того, надає по мірі необхідності матеріальну допомогу колишній дружині [PERSON] . Тож вважає, що позивачка зловживає своїми правами, оскільки достовірно знає, що син проживає разом з ним і перебуває на його утриманні, але з незрозумілих мотивів звернулася суду з даним позовом, надавши недостовірну інформацію. Позивачкою не була подана відповідь на відзив. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Стадник П.В. повністю підтримали доводи позову, викладені обставини та просили його задовольнити. Зазначили, що батько добровільно не виконує обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини; син [PERSON] зареєстрований разом із матір`ю, а отже і проживає з нею. Дійсно батько дитини піклується про сина: виховує його, [PERSON] може деякий час проживати з батьком. При цьому, матір дитини готує їжу, забирає зі школи, виховує його, піклується. Сама мати не може самостійно матеріально утримувати сина. Крім того, позивачка в судовому засіданні зазначила, що відповідач ще до розлучення пішов із сім`ї; з 2015 року син жив з нею. Після того, як вона подала до суду цю позовну заяву, то відповідач робить все, щоб син до неї не приходив; син казав, що не хоче хвилювати батька, оскільки останній тоді нічого йому не придбає, а тому і живе з батьком. Не всі речі дитини знаходяться у її помешканні, вона не перешкоджає батькові спілкуватися із сином. Визнала той факт, що син проживає з батьком, але зазначила, що періодично живе із нею. Крім того, позивачка зазначила, що слід задовольнити позов, оскільки в разі, якщо син вирішить з нею проживати, то відповідно їй на майбутнє потрібні будуть на його утримання кошти. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Топор І.О. заперечували проти задоволення позовних вимог повністю. Зазначили, що відповідач повністю утримує сина [PERSON] з 2016 року, що підтверджується банківськими документами. Син постійно проживає з батьком з серпня 2016 року, тобто одразу після розірвання з позивачем шлюбу; син 1-2 рази на місяць бачиться із матір`ю. Вважають, що позивачем жодним чином не доведені та не обґрунтовані позовні вимоги, враховуючи, що право на утримання має той з батьків, з ким проживає дитина. Судове рішення про визначення місця проживання дитини відсутнє; посилання позивачки на судове рішення про розірвання між сторонами шлюбу, є безпідставним; на час подачі цього позову син [PERSON] вже проживав тривалий час з батьком. Батько утримує сина (оплачує навчання та гуртки - футбол), але надає матеріальну допомогу і позивачці - своїй бувшій дружині, незважаючи на те, що син проживав та проживає за батьком. В судовому засіданні [PERSON] у присутності педагога [PERSON] пояснив, що він постійно проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] а дуже давно. Будинок великий, має три поверхи, він має свою кімнату, яка всім обладнана. Крім того, батько для нього на горищі завершує облаштування майстерні, оскільки він займається малюванням, займається з педагогом, брав участь у художніх виставках, навчається у школі добре. До школи його відвозить батько на автомобілі, а додому або його він же і забирає, або він їде на маршрутці. Школа знаходиться поруч з будинком, де проживає його матір. Іноді він заходить до неї, відвідує її, поїсть і їде додому до батька. Іноді бували випадки, коли він залишався ночувати у матері, але наступного дня іде до школи і потім їде до себе додому. Всі його речі, іграшки, мольберт, фарби тощо знаходяться в будинку, що по [ADDRESS] . На початку 2019 року матір подарувала йому перчатки, більше подарунків від неї не було. Всі речі купує батько, вони разом відвідують магазин і приміряють одяг. Крім того, він займається футболом; на заняття його відвозить і забирає батько; батько оплачує кошти за гурток - іноді батько через нього для тренера передавав гроші, іноді у його присутності батько сам передавав кошти тренерові. Йому дуже добре живеться з батьком. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що сторони по справі з 11.10.1997 року перебували у шлюбі (актовий запис №863), який розірваний рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.08.2016 року (справа №712/6126/16-ц). Дане судове рішення набрало законної сили. Від шлюбу вони мають двох дітей - сина [PERSON] , 1998р. народження, який є повнолітнім та сина [PERSON] , 2008р. народження (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис №1538). Відповідно до довідки №6989 від 29.11.2016р., виданої КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (позивачка) та її син [PERSON] . Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] , 2008р. народження з серпня 2016 року проживає з батьком - відповідачем по справі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними акту опитування сусідів від 16.04.2019р., затвердженого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Соснівський» Демченко І.М. та даними акту №136 від 10.04.2019р. обстеження умов проживання, складеного комісією та затвердженого начальником служби у справах дітей Черкаської міської ради Шишлюк С.О. Зокрема, зазначено, що дитина має окрему кімнату, площею 25кв.м., кімната містить меблі, місце для навчання та відпочинку, іграшки, житлово-побутові умови проживання дитини задовільні, дитина має все необхідне, моральний клімат в родині добрий. Як вбачається з даних довідки, виданої президентом Футбольного клубу «Черкаси» Безгуба М.І. , Догадко [PERSON] відвідує секцію по футболу ФК «Черкаси» і плату за секцію у розмірі 500грн. щомісяця вносить батько дитини. Відповідно до платіжних документів за період часу з вересня 2018 року по квітень місяць включно 2019 року батько дитини [PERSON] оплачує грошові кошти за навчання сина Давида по 3000грн. щомісяця. [PERSON] працює в ТОВ «Лакофарбовий завод «Аврора» з 20.07.2004 року і займає посаду комерційного директора підприємства, за період часу з грудня 2018 року по травень 2019 року отримав заробітну плату 813737грн. 93коп., що підтверджується даними довідки від 06.06.2019 року. За даними довідки №1 від 14.08.2019р. [PERSON] прийнята на роботу до ТОВ «Логітрансбас» з 14.08.2019р. на посаду менеджера з окладом 4173грн. 00коп. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положенням частини 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із нормами ч. 1 ст. 160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». За результатами розгляду справи встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] з серпня 2016 року фактично проживає з батьком - відповідачем по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько матеріально утримує дитину - купує речі, одяг, оплачує навчання у приватній школі та секції по футболу, забезпечив всіма необхідними речами за місцем проживання. Беззаперечним є той факт, що обидва батьки спілкуються з дитиною та займаються її вихованням, цікавляться його навчанням, життям, здоров`ям, піклуються за ним. Між тим, не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про те, що дитина постійно проживає з матір`ю [PERSON] . Позивачкою не надано до суду жодних доказів у підтвердження обставин про те, що вона самостійно матеріально утримує сина. Крім того, дослідженими доказами спростовуються її доводи про те, що відповідач не надає матеріальної допомоги синові. Під час судового засідання судом встановлено відсутність рішення про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю; відсутні підстави вважати, що батько дитини примусово, без згоди матері забрав проживати сина до себе. Крім того, сам по собі факт реєстрації місця проживання дитини за адресою, де проживає та зареєстрована мати, жодним чином не підтверджує факт постійного місця проживання дитини з матір`ю саме за цією адресою, враховуючи пояснення самого [PERSON] , що були надані ним суду. Таким чином, на думку суду, відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачкою не доведено факту, що неповнолітня дитина проживає з нею та, що вона самостійно матеріально утримує сина Давида, а тому у його задоволенні слід відмовити. Крім того, суд звертає увагу, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини не можуть стягуватися з одного з батьків на користь іншого, під умовою, тобто на випадок, якщо дитина колись почне проживати з таким з батьків. В разі зміни обставин, позивачка [PERSON] не позбавлена права на звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed