Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу із відповідачем\~ [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що 11 серпня 2001 року уклала шлюб із [PERSON], який\~зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №93. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина син [PERSON], [INFO]. Із відповідачем подружнє життя не склалося по причині частих сварок, відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги. Тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, між собою майже не спілкуються. Шлюбних відносин подружжя не підтримує, а їх шлюб залишається простою формальністю. У підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак на адресу суду подала письмову заяву, в якій зазначила: «У підготовче\~та судові\~засіданні по\~цивільній справі\~за моїм\~позовом до\~[PERSON] про\~розірвання шлюбу\~я з?явитися\~не можу\~за сімейними\~обставинами. Прошу такий\~судовий розгляд\~моєї справи\~проводити без\~моєї участі,\~позовні вимоги\~підтримую в\~повному обсязі,\~наполягаю на\~їх задоволенні,\~теперішнє моє\~прізвище на\~дошлюбне не\~змінювати,\~судові витрати\~залишити за\~мною і\~з відповідача\~не стягувати. Я категорично\~заперечую проти\~надання нам\~строку для\~примирення,\~оскільки повністю\~втратила почуття\~любові до\~відповідача,\~наш шлюб\~відновленим бути\~не може. Я не\~бажаю бути\~у такому\~шлюбі,\~а оскільки\~шлюб є\~союзом добровільним\~і ніхто\~проти його\~волі не\~може бути\~до цього\~примушений,\~вважаю,\~що перебування\~у шлюбі\~із відповідачем\~порушить мої\~права,\~свободи та\~інтереси,\~зокрема й\~на можливу\~реалізацію в\~майбутньому мого\~права на\~створення нової\~повноцінної сім?ї. Також прошу суд при прийнятті судових рішень у даній справі, прийняти до уваги мої посилання зазначені у позові і у цій заяві. Додатково повідомляю суд, що останні сім років з відповідачем проживаємо окремо, шлюбні стосунки з відповідачем у мене повністю припинені, спільного господарства не ведемо. Причиною розриву наших відносин стала егоїстичність та байдужість відповідача, він не цікавиться ні моїми інтересами як дружини, ні інтересами нашої спільної дитини, свій вільний час він проводив на власний розсуд, фактично ми з ним стали чужими людьми і у нас не залишилося нічого спільного. Фактичних спроб відновити сімейні стосунки за цей час зі сторони відповідача не було; наші стосунки є неприязними. Щодо доказів моїх вимог, то вони є долучені до позову і вважаю, що відповідач не буде заперечувати мого позову й обставин, яким він обґрунтований. У випадку належним чином повідомленого відповідача, за відсутності відповідних заяв з його сторони, не заперечую й клопочу про заочний розгляд моєї справи». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був повідомленим належним чином про слухання справи, відзив на позов не подав, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 05 жовтня 2018 року вирішено розглядати справу заочно. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, заяву позивачки та її позицію щодо вирішення справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи\~ з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено наступне: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 11 серпня 2001 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №93, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу у сторін по справі народилася одна дитина син [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження. З врахуванням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги судом також встановлено, що сторони останні сім років проживають окремо, шлюбні стосунки між ними повністю припинені, спільного господарства не ведуть. Фактично подружжя стало між собою чужими людьми; сімейно-шлюбних відносин не підтримують, стосунки є неприязними, їх шлюб залишається формальністю. Отже, суд прийшов до висновку, що сімя\~сторін по справі розпалася, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved