Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їй належить ? частина квартири [ADDRESS], інша частина квартири належить відповідачу, який на даний час проживає в квартирі. Вона тимчасово проживає за іншою адресою, так як відповідач в 2012 році вигнав її з квартири, чинить їй перешкоди в користуванні житлом, в березні місяці цього року змінив замки на вхідних дверях квартири. Вона зареєстрована у вказаній квартирі, добровільно вирішити з відповідачем питання порядку користування квартирою не має змоги. Тому позивачка просила зобовязати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні жилим приміщенням, а саме квартирою № 77 в будинку № 46-б по вул. Сосновського в м. Коростені; вселити її в квартиру [ADDRESS]; встановити наступний порядок користування квартирою: виділити їй для проживання жилу кімнату площею 10, 9 кв. м., яка на плані позначена цифрою 6, відповідачу виділити для проживання житлову кімнату площею 14, 8 кв. м, яка позначена в на плані цифрою 4, допоміжні приміщення залишити в загальному користуванні. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Пояснила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, в період шлюбу ними була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу вона залишила квартиру та на даний час проживає за іншою адресою. Відповідач змінив замки, не пускає її в квартиру, згоди щодо порядку користування квартирою вони не досягли. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно після розірвання шлюбу позивачка сама залишила квартиру. Він змінив замок на вхідних дверях квартири в звязку з тим, що попередній замок зламався. Ключа від квартири позивачка не має і він не може їй його надати, так як має лише один ключ від квартири. Він не згоден з тим, щоб був встановлений порядок користування жилим приміщенням, визначеним позивачкою у позовній заяві, так як кімнати в квартирі суміжні і кімната, яку просить виділити йому в користування позивачка, є прохідною. При цьому вказав, що спільно з ним в квартирі проживає старший син. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 18 вересня 1999 року по 05.08.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( копія свідоцтва про одруження а.с. 21, копії свідоцтв про народження дітей а.с. 19-20 ). В період шлюбу, а саме 22.11.2002 року сторони купили приватизовану квартиру [ADDRESS], право власності на цю квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] ( договір купівлі-продажу квартири а.с. 4). Сторони по справі та їх неповнолітні діти зареєстровані у вищевказаній квартирі ( форма № 1 а.с.22). Фактично на даний час в квартирі проживає відповідач разом із неповнолітнім сином [PERSON], [INFO]. Вказаних обставин сторони не оспорюють. Відповідно до вимог ч. 2 ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної сумісної власності, вони є співвласниками вказаної квартири. Доказів того, що за кожною із сторін визначалась частка в цій квартирі, сторонами не подано. Відповідно до вимог ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч.1,2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників. Як вбачається з матеріалів справи, квартира, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, є двокімнатною, розташована на 5 поверсі багатоквартирного будинку, загальною площею 40, 6 кв.м, житловою площею 25, 7 кв.м.; складається з двох кімнат площею 10, 9 кв.м., та 14,8 кв.м., кухні, ванної кімнати, коридору, вбудованої шафи, обладнана балконом ( технічний паспорт а.с. 7-8). Суд вважає, що встановити порядок користування квартирою неможливо, оскільки у разі виділення в користування позивачці кімнати площею 10,9 кв.м., а відповідачу кімнати 14,8 кв. м. порушуються зручності в користуванні кімнатами. Кімната площею 14, 8 кв.м. є прохідною до кімнати площею 10, 9 кв. м. Потрапити в кімнату 10, 9 кв. м. можливо лише через кімнату площею 14, 8 кв. м., іншого входу в кімнату площею 10,9 кв.м. немає. Також кімната 14, 8 кв. м. обладнана балконом і у разі її виділення в користування одному зі співвласників, інший буде позбавлений можливості користуватись ним. А тому позовні вимоги [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою задоволенню не підлягають. З пояснень сторін слідує, що відповідач дійсно змінив замки у належній сторонам квартирі, ключа від квартири позивачці не надає, не бажає, щоб позивачка вселялась в квартиру, так як вважає її для себе чужою людиною. З акту ( а.с. 3), слідує, що відповідач чинить позивачці перешкоди в користуванні житлом. Спростувань цьому акту відповідач не надав. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком( квартирою), крім випадків, установлених законом. Оскільки відповідач чинить позивачці перешкоди в користуванні квартирою, позовні вимоги [PERSON] про зобовязання відповідача не чинити перешкод в користуванні квартирою та вселення є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Позивачкою сплачено при подачі позову 243 грн. 60 коп. судового збору, розмір недоплаченого судового збору становить 487 грн. 20 коп. Дана сума підлягає стягненню з сторін на користь держави в рівних долях пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial