Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує її право на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію розповсюджену [PERSON] [INFO] на сайті «Facebook» в групі « [INFO] » о 01:49год. та о 10:00год., та зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно її недостовірну інформацію, в якій публічно принижено її честь, гідність та ділову репутацію, та стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 28338грн та понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2102грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] відповідачка [PERSON] о 01год. 49хв. у мережі інтернет на сайті «Facebook» в групі «[INFO]» опублікувала повідомлення про те, що вона із своїм співмешканцем знущаються над її домашніми тваринами, а саме, собакою та котом, що кота вона отруїла, та у дворі постійно сморід. Того ж дня о 10год. відповідачкою тим же способом поширено інформацію, що ті з ким вона проживає: «зеки (які бігають по чужих дворах, калічать пса)». Зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Поширення недостовірної інформації щодо неї, порушує її гідність, честь та ділову репутацію. Разом з тим, внаслідок окреслених порушень її прав, в порядку ст.23 ЦК України, вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, яку визначає у розмірі 2102грн. Ухвалою судді від 20.05.2020 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 07.07.2020 року відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що жодної переписки в соціальній мережі в групі « [INFO] » не вела, і в наданих роздруківках вказано прізвище « [PERSON] », а її прізвище « [PERSON] ». Доказів того, що саме вона здійснила дані записи, не надано позивачкою. Самі по собі зображення переписки не дають можливості ідентифікувати особу, яка написала коментарі щодо [PERSON] . Що стосується конфліктів між нею та позивачкою, які мали місце 09.07.2017 року та 11.07.2017 року, то їх обох було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, а отже вимагати стягнення з неї моральної шкоди в даній частині є необґрунтованою. Тому, враховуючи вище викладене просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. (а.с.40-44). 17.07.2020 року позивачкою [PERSON] подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що доказом доданим до позовної заяви є звернення о 10годині 01січня 2020 року такого змісту: «Дорога сусідко та шановна вчителько [PERSON] », в якому відповідачка чітко називає її і сусідкою, і вчителькою, тому всі звернення у соціальних мережах прослідковуються на її адресу саме відповідачкою, її сусідкою, і для цього в матеріалах справи містяться докази про давні неприязні відносини відповідачки до неї (судове рішення 2017 року та звернення до поліції у 2020 році). В матеріалах її звернення до поліції є пояснення відповідачки, в якому вона зазначає, що публікувала інформацію стосовно неї у Фейсбуці в групі « [INFO] ». (а.с.45-48). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідачки адвокат Неживок І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що позивачка не надала доказів, що саме відповідачка [PERSON] здійснила вказані записи в соціальній мережі, самі по собі зображення переписки не дають можливості ідентифікувати особу, яка написала коментарі в бік [PERSON] . Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідачки, свідка, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно наданої позивачкою роздруківки скриншоту за інтернет-адресою: [INFO](група «[INFO]») вбачається, що [INFO] о 01:49 поширено інформацію наступного змісту: «Допоможіть порадою, як боротися з сусідкою.? З 2013р-маю сусідку (маму трьох дітей, вчителька мол.класів) останні кілька років, від неї маю_наклепи, ображання в бік моєї сім`ї, а особливо моєї дитини; сусідка разом зі своїм співмешканцем знущається над моїми тваринами, а саме собакою(був покалічений, на даний час частково паралізований) та котом, якого вона час від часу відловлювала та закривала без їжі та води на своїй території - поліції, сусідка пояснювала, що думала то лис. (на даний час кота отруїла)!!!! Також постійний сморід (з літа до пізньої осені) з її подвір`я, тому що умов для тримання господарства не має!!. Як бути??». О 10 годині користувач, зареєстрований під іменем « [PERSON] » опублікував коментар наступного змісту: «Дорога сусідко та шановна вчителько [PERSON] ,,--позбирайте до купки «своїх співмешканців-зеків (які бігають по чужих дворах, калічать пса) та дорогоцінних подруг і займіться ділом,, проковтніть вже, цю заздрість в мій бік та забудьте, що я є жива!!!». (а.с.16-17). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] є її сусідками, які між собою перебувають в неприязних стосунках, тому, враховуючи зміст інформації поширеної у Фейсбуці, вважає, що саме відповідачка [PERSON] вела переписку щодо образ до [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до частин 4 та 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачка не довела, що саме відповідачка [PERSON] поширила вказану інформацію та не надала належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин. Надані позивачкою скриншоти тексту поширеної інформації в соціальній мережі Facebook не доводять факт її поширення саме відповідачкою. Суд бере до уваги доводи представника відповідачки про те, що будь-хто може зареєструватися у соціальній мережі Facebook під будь-яким іменем. Реєстрація у соціальній мережі Facebook є анонімною. Соціальна мережа Facebook пропонує механізм підтвердження аккаунтів, проте скриншоти, на які посилається позивачка, не містять такого підтвердження та доказів, що цей аккаунт створений саме відповідачкою [PERSON] , оскільки, створити його могла будь-яка особа. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, суд вважає, що пояснення позивачки, свідка про те, що саме відповідачкою [PERSON] було розміщено зазначену інформацію в соціальній мережі Facebook є лише припущеннями, які за відсутності доказів не можуть прийматися судом до уваги. Щодо наданого позивачкою до відповіді на відзив до позовної заяви копії письмового пояснення, відібраного 10.01.2019 року ДОП Тетіївського ВП ГУ НП в Київській області Пащуком О.В. у громадянки [PERSON] , то суд не може вважати його належним доказом, оскільки, позивачка зазначила, що недостовірна інформація була поширена [INFO], а вказане пояснення [PERSON] датоване 10.01.2019 року, а в самих поясненнях відсутня дата щодо опублікування відповідачкою посту в групі «[INFO]» в соціальній мережі Фейсбук. Крім того, копія письмового пояснення [PERSON] належним чином не засвідчена. Надану позивачкою копію постанови Тетіївського районного суду Київської області від 12 липня 2017 року щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, суд не бере до розгляду як доказ, оскільки, він не стосується предмета доказування. Отже, оскільки, позивачкою заявлені позовні вимоги до відповідачки, але не доведено, що саме [PERSON] є автором інформації чи особою, яка поширила оспорювану інформацію в соціальній мережі Facebook, тому, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині визнання недостовірною та такою, що порушує її право на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену [PERSON] [INFO] в соціальній мережі Facebook в групі «[INFO]» та її спростування, необхідно відмовити повністю. Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди, то, суд вважає наступне. Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Враховуючи, що суд дійшов висновку про недоведеність позивачкою факту поширення інформації та порушення її особистих немайнових прав саме відповідачкою [PERSON] , тому, позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Таким чином, дослідивши надані докази, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивачки відсутні, тому, в задоволенні позову позивачки про захист честі, гідності та ділової репутації, необхідно відмовити повністю. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки, в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивачку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed