Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнила, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1997 року квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Після смерті [PERSON] її 1/4 частина була успадкована в рівних частинах іншими співвласниками. 17.06.2002 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири, який начебто був укладений між [PERSON], що діяв від свого імені та на підставі доручення №426, виданого 15.06.2002 року [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], від імені [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони. Позивачка вважає, що договір купівлі-продажу квартири є недійсним, оскільки вона та [PERSON] ніякої довіреності на право продажу квартири нікому не надавали, намірів продати квартиру не мали. Також позивачка вважає недійсною довіреність від 06.04.2002 року, посвідчену нотаріусом в м. Софія в Болгарії на ім'я [PERSON], оскільки вона та її брат [PERSON] в Болгарію не виїздили і ніякої довіреності не підписували. Також [PERSON] не укладав і не підписував вказаний договір купівлі-продажу. Позивачка просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 17.06.2002 року, та повернути сторони в попередній стан шляхом поновлення реєстрації права власності на вказану квартиру за попередніми власниками. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в редакції від 29.04.2013 року з тих же підстав, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні з позовом не погодилася, просила відмовити в задоволенні позову. Третя особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлені. Вислухавши сторони, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Положеннями ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.1997 року відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної держадміністрації м. Києва згідно з розпорядженням (наказом) від 25.12.1997 №19687, належала на праві спільної власності в рівних долях [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] ( т.1 а.с.29). Після смерті [INFO] [PERSON] належну їй 1/4 частину квартири [ADDRESS] успадкували в рівних частинах [PERSON], [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2000 року, виданого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за №3-1144 (т.1 а.с.30). 06.04.2002 року в м. Софія нотаріусом [PERSON] Республіки Болгарія район СЪД- Софія за р/№5203 посвідчена довіреність, видана [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] на ім'я [PERSON], [INFO] на право розпоряджатися на свій розсуд належною їм на праві приватної власності частиною квартири [ADDRESS], а саме - підписати від їх імені договір купівлі-продажу квартири і отримати належні грошові кошти. Довіреність видана з правом передоручення на строк три місяці і діє до 06.07.2002 року (т.1 а.с.42). 15.06.2002 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON] і [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом [PERSON] Республіки Болгарія район СЪД- Софія від 06.04.2002 року за р/№25013, уповноважив [PERSON] розпорядитися на свій розсуд належною [PERSON] і [PERSON] на праві приватної власності частиною квартири [ADDRESS]. Довіреність посвідчена 15.06.2002 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №426. 17.06.2002 року між [PERSON], що діяв від свого імені та на підставі доручення №426, виданого 15.06.2002 року [PERSON] та посвідченого 15.06.2002 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], від імені [PERSON] і [PERSON], з однієї сторони і [PERSON] з другої сторони був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.5). Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №7615. 22.10.2008 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується копією договору від 22.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (т.2 а.с.79-81). [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що зазначена квартира була предметом договору іпотеки №95543 від 22.10.2008 року (т.2 а.с.75-76), але кредит, в забезпечення якого ця квартира передавалась, нею вже погашений, і квартира не є предметом іпотеки. [INFO] [PERSON] помер (т.3 а.с.4 - копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.12.2011 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області). З заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу [PERSON] 05.03.2012 року позивачка [PERSON], яка є дочкою померлого (т.3 а.с.3 зв.). Представник позивачки в судовому засіданні стверджував, що позивачка намірів продавати квартиру не мала, в Болгарію ніколи не виїздила, жодної довіреності на право розпоряджатися її частиною квартири нікому не надавала, а її батько договір купівлі-продажу не підписував. З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2009 року постановою слідчого СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві була порушена кримінальна справа за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Згідно з вказаною постановою в період з 06.04.2002 року по 17.06.2002 року невстановлена слідством особа шляхом обману заволоділа приватною квартирою [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] і [PERSON], чим спричинила останнім матеріальну шкоду у великих розмірах (т.2 а.с.8). Згідно з висновком №8314 судово-почеркознавчої експертизи від 24.09.2009 року за матеріалами даної кримінальної справи підпис від імені [PERSON] в графі «[PERSON]» в довіреності від 06.04.2002 року, м. Софія, виконано не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] в графі «[PERSON]» в довіреності від 06.04.2002 року, м. Софія, виконано не [PERSON], а іншою особою (т.2 а.с. 21-24). Згідно з висновком №8315 судово-почеркознавчої експертизи від 24.09.2009 року за матеріалами даної кримінальної справи підпис від імені [PERSON] в графі «ПІДПИСИ:____ [PERSON] в договорі від 17.06.2002 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його підпису (т.2 а.с. 28-31). Судом призначалась судова почеркознавча експертиза з метою з'ясування питання щодо належності [PERSON] підпису на договорі купівлі-продажу квартири від 17.06.2002 року, а також щодо належності [PERSON] підпису на довіреності від 06.04.2002 року. Однак, експертиза проведена не була, оскільки наданих матеріалів для її проведення було недостатньо, не були надані договір купівлі-продажу квартири від 17.06.2002 року, довіреність від 06.04.2002 року та вільні і умовно-вільні зразки підпису [PERSON] та [PERSON] Між тим, висновки судово-почеркознавчої експертизи №8315 та №8314 від 24.09.2009 року відповідачем не спростовані. Зазначені експертизи проведені на підставі оригіналів договору купівлі-продажу квартири від 17.06.2002 року та довіреності від 06.04.2002 року, в ході їх проведення експертом досліджувались вільні та умовно-вільні зразки почерку та підпису [PERSON], [PERSON] та [PERSON], експертизи проводилися експертом, стаж якого понад 13 років, а тому у суду немає підстав сумніватися у висновках цих експертиз. Крім того, не дивлячись на те, що позивачкою не висунуті позовні вимоги щодо визнання недійсною довіреності від 06.04.2002 року, виданої у м. Софії в Болгарії, суд зважає на ту обставину, що, як стверджує позивачка, в Болгарії вона ніколи не була, а відповідно до листа Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 17.02.2004 року за №55/514вх (т.1 а.с.133) [PERSON] і [PERSON] у ВГІРФО Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві паспорта гр. України для виїзду за кордон не оформляли. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Аналізуючи зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачкою, яка є також спадкоємицею після померлого [PERSON], доведено в судовому засіданні, що волевиявлення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на продаж належної на праві власності спірної квартири не було, а тому є підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири, укладеного 17.06.2002 року. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 203 ч.3, 215, 216, 627 ЦК України,

Outcome: approved