Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.11.2016, помер її брат - [PERSON] Після смерті останнього, відкрилась спадщина у вигляді 4/100 частки домоволодіння літ.Г, розташованого по вул. Пушкіна буд.46/10 кв.8 в м.Маріуполі, загальною площею 16,7 кв.м., жилою площею 12,7 кв.м. Зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом. 16.05.2017 нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що свідоцтво про право власності на житло за життя брата не було зареєстровано в єдиному реєстрі прав власності. У звязку з вищенаведеним, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 4/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивачка до залу судового засідання не зявилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] до залу судового засідання не зявилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] до залу судового засідання не зявилась, надала на адресу суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України, в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно з договором конкретного користування, зареєстрованого в реєстрі за №1-2846 від 27.11.1998, посвідченому державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], в користування [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, виданого ОПЖКХ м.Маріуполя 27.11.1996 №44785, зареєстрованого в Маріупольському БТІ 22.12.1996 №37334, ухвали Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 29.05.1998 переходить частка житлового будинку літ.Г, а саме: кімната 8-9 пл.12,7 кв.м.; частина сіней літ г.5, а саме:1/3 частина кухні Ш, пл. 2,2 кв.м.; 1/3 частина коридору П пл. ? кв.м.; 1/3 частина туалету; 1/3 навісу; 1/3 ганку, що в ідеальній долі до домоволодіння складає 4/100 (а.с.7). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії I-НО №961524 від 18.11.2016 [PERSON] помер 17.11.2016, про що зроблено актовий запис №1079 (а.с.8). З заповіту, зареєстрованому в реєстрі №30 від 28.01.2009 та посвідченому приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що [PERSON] заповів усе майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право заповів [PERSON] (а.с.43). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №249/02-14 від 16.05.2017 вбачається, що приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] відмовлено [PERSON], що зареєстрована за адресою: [INFO], у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]І, померлого 17.11.2016. Причиною відмови у видачі свідоцтва про спадщину зазначене те, що спадкоємцем не було надано документу, що підтверджує право власності на майно, не надано документів, що підтверджують державну реєстрацію право власності на нерухоме майно (а.с.10). Судом під час попереднього судового засідання на вимогу сторін вживались заходи щодо витребування доказів по справі. Так, з наданої КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» правової справи №46/10 по вул. Пушкіна вбачається, що відповідно до договору про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, зареєстрованого в реєстрі за №7501 від 05.10.2007 та посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ОПЖКГ м.Маріуполя за №44785, від 27.11.1996, дублікат якого виданий Управлінням міського майна міської Ради м.Маріуполя від 19.09.2007, та на підставі Договору конкретного користування, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №1-2846 від 27.11.1998, що зареєстровані в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого МБТІ за №16012195 від 21.09.2007 належить 4/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул. Пушкіна, будинок 46/10. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина 2 статті 3 цього Закону визначає, що державна реєстрація гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з ч.4 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Тобто такі права мають підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, а право власності бути зареєстрованим належним чином, відповідно до закону, оскільки такою реєстрацією держава визнає наявність цих прав і гарантує їх достовірність. Згідно із ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи той факт, що на теперішній час позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності померлого брата у органах реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно, суд вважає необхідним захистити права позивачки та визнати за нею в судовому порядку право власності на на 4/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: вул. Пушкіна, б.46/10 в м. Маріуполі.

Outcome: approved