Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивачка заявила позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Заявлений позов обґрунтувала тим, що одружилась з відповідачем 25.02.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Тисменицьким РВ ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області, актовий запис №5. В даному шлюбі у них 15.03.2018 року народився син [PERSON], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. В січні 2018 року, тобто до народження дитини, відповідач покинув сім'ю та залишив без засобів для існування. Не зважаючи на те, що шлюб між ними не припинено відповідач не піклується про сім'ю, не надає жодної матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки не має на утриманні інших дітей чи перестарілих батьків, є фізично здоровим. Дитина потребує щоденних витрат на придбання дитячого харчування, підгузків, одягу та ліків. Позивачка стверджує, що самостійного доходу вона не має, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У зв'язку із вищевикладеним позивачка була змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилась, від неї до суду надійшла заява, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, неодноразово повідомлявся про час та дату судового засідання, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає, що при таких обставинах існуюють всі підстави ухвалити заочне рішення, на згідно з ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справичи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка одружилась з відповідачем 25.02.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Тисменицьким РВ ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області, актовий запис №5. В даному шлюбі у них 15.03.2018 року народився син [PERSON], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. В січні 2018 року, тобто до народження дитини, відповідач покинув сім'ю та залишив без засобів для існування. Не зважаючи на те, що шлюб між ними не припинено відповідач не піклується про сім'ю, не надає жодної матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки не має на утриманні інших дітей чи перестарілих батьків, є фізично здоровим. Дитина потребує щоденних витрат на придбання дитячого харчування, підгузків, одягу та ліків. Позивачка самостійного доходу не має, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвиткудитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Частиною 1 ст. 79 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, зокрема те, що вона повністю знаходиться на утриманні матері, та матеріальне становище відповідача. Суд вважає, що з відповідача, з урахуванням вказаних обставин відповідно до вимог ч.1 ст.184 СК України слід стягнути на користь позивачки на утримання дитини, сина [PERSON], [INFO], аліменти розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини та аліменти на утримання матері у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно до 15.03.2021 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved