Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що 22 січня 2011 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося та шлюбні відносини з серпня 2015 року не підтримують, спільне господарювання не ведуть, оскільки перестали розуміти один одного. Шлюб існує лише формально та зберегти його вже неможливо, просила його розірвати. Малолітні діти проживають разом із нею. Відповідач в добровільному порядку відмовляється від наданні допомоги своїм дітям, хоча є молодим, здоровим, працездатним чоловіком, який в змозі надавати допомогу своїм малолітнім дітям. В судове засідання позивачка не з'явилась, надавши суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим у суду є підстави розглядати справу у його відсутність. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав . Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 січня 2011року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]) у Глибоцькій сільській раді Харківського району Харківської області, актовий запис № 03 (а. с. 3). Від шлюбу мають малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.05.2011 року) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.01.2014 року) (а. с. 4, 5). З матеріалів справи судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між сторонами. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, проживають вони окремо, спільне господарство не ведуть. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального, або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує положення ст.. 182 СК України, при цьому суд виходить з відсутності доказів того, що відповідач не має інших дітей чи непрацездатних осіб, які перебувають на його утриманні, те, що відповідач не страждає на будь - які захворювання. Тому, суд виходить із захисту інтересів дітей та того розміру аліментів, який відповідає прожитковому мінімуму для відповідного віку дитини. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивачки, аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня її звернення до суду, а саме з 24.11.2015 року і до досягнення найстаршою дитини повноліття . Для задоволення вимоги про стягнення аліментів надання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка - батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину як з чоловіка і на дитину - як з батька. Відповідно до ч.1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved