Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі, який було розірвано 19 грудня 2002 року. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO]. На даний час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Разом з цим, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, оскільки не цікавиться життям сина, не бачиться з ним та не телефонує йому, не виявляє бажання спілкуватись з ним та приймати участь у його вихованні, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина взагалі не надає, подарунків на день народження чи іншу подію не дарує. Всі питання щодо виховання дитини, яка проживає разом з нею, знаходиться на її повному утриманні та вихованні, вирішуються нею та її чоловіком, всі витрати вони несуть самостійно. Також син навчається у Перечинському професійному ліцеї за професією «Слюсар з ремонту автомобілів, рихтувальник кузовів» на другому курсі навчання (термін закінчення навчання - 30 червня 2018 року). Крім цього, про небажання відповідача виконувати свої батьківські обов'язки ще й його нотаріально посвідчена заява від 20 червня 2009 року, якою він відмовляється від всіх належних йому прав на його дитину [PERSON], [INFO], та дає згоду на його усиновлення будь-яким громадянином України. З огляду на вищевикладене, просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце такого повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У судове засідання представник служби у справах дітей Перечинської РДА Набокова І.Ю. також не з'явилася, однак подала заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Також встановлено, що шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було розірвано 19 грудня 2002 року, після чого 05 серпня 2003 року остання зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO]. З довідки Перечинського професійного ліцею від 25 жовтня 2016 року № 408 вбачається, що [PERSON] навчається у вказаному закладі з 01 вересня 2015 року за професією «Слюсар з ремонту автомобілів, рихтувальник кузовів» на другому курсі навчання (термін закінчення навчання - 30 червня 2018 року). Крім цього встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, оскільки не цікавиться життям сина, не бачиться з ним та не телефонує йому, не виявляє бажання спілкуватись з ним та приймати участь у його вихованні, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина взагалі не надає, подарунків на день народження чи іншу подію не дарує, а всі питання щодо виховання дитини, яка проживає разом з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні та вихованні, вирішуються нею та її чоловіком, всі витрати вони несуть самостійно. Також, як вбачається з нотаріально посвідченої заяви відповідача від 20 червня 2009 року, він відмовляється від всіх належних йому прав на його дитину [PERSON], [INFO], та дає згоду на його усиновлення будь-яким громадянином України. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Також вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, а отже повністю відсторонився від виконання батьківських обов'язків і не проявляє відносно неї щонайменшої турботи, тому суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. На підставі наведеного та

Outcome: approved