Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 14 лютого 2009 року вона, [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №5, виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає на даний час з позивачкою. Подружжя протягом тривалого часу не мали шлюбно-сімейних відносин, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2013 року шлюб було розірвано. Зі слів позивачки, батько участі в утриманні та вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача, аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року було відкрито спрощене провадження у цій справі. Позивачка у судовому засіданні надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до такого висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином позивачки та відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району у Дніпропетровській області 05 жовтня 2018 року. Після припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами, дитина залишилась проживати разом з матір`ю, яка знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 6 ст. 12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1,2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючі обставини перелічені у ст. 182 Сімейного кодексу України, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову 16 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . У відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved