Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 7 у будинку № 30 смт. Ківшарівка, м. Купянська, Харківської області. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона є власницею вищевказаної квартири, у якій значиться зареєстрованим відповідач. [PERSON] є її сином, але з квітня місяця 2015 року не проживає у помешканні. Він виїхав з квартири та за даною адресою до теперішнього часу не проживає, що підтверджується актом про не проживання. У будинку відсутні його речі. Відповідач самостійно не знявся з реєстраційного обліку, він не бере участі у витратах на утримання квартири. Через реєстрацію відповідача, позивачка, як власниця, немає можливості реалізувати у повному обсязі свої права, у звязку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відомостей про звернення [PERSON] до суду з аналогічним позовом немає. 21.08.2018 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 29.08.2018 року, ухвалою судді від 30.08.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання на 20.09.2018 року. 20.09.2018 року судове засідання відклалося через неявку відповідача. Позивачка у судове засідання 16.10.2018 року підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, додавши, що вона не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.34). Відповідач про час та місце судових засідань повідомлявся за місцем мешкання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові конверти про повернення відправленої кореспонденції через невручення адресатові. До суду відповідач не зявився, про причини неявки не повідомив, заяв про перенесення слухання справи чи можливих пояснень, відзиву чи заперечень проти заявленого позову не надав. Третя особа надали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника та у вирішенні справи вони покладалися на розсуд суду ( а.с. 26). Частина ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач вважається повідомленим про судові засідання. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася. Перевіривши матеріали справи, зясувавши позиції учасників справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з\~ст.\~76,\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] в цілому на праві приватної власності належить квартира № 7 у будинку № 30 смт. Ківшарівка, м. Купянська Харківської області, що підтверджується копіями: свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] по спадкові справі № 641/2001 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1595; свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] по спадкові справі № 3/2014 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-894; Витягу про державну реєстрацію речових прав Купянського бюро технічної інвентаризації за № 30616627 від 14.07.2011 року; Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 24734163 від 25.07.2014 року; а також оригіналом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за № 141320839 від 16.10.2018 року (а.с. 5-11, 35-37). Згідно копії Акту про не проживання громадянина за місцем реєстрації від 09.08.2018 року, складеного комісією у складі мешканців будинку № 30 та засвідченого уповноваженою особою комунальної організації [PERSON], відповідач [PERSON] з квітня місяця 2015 року по теперішній час не проживає за місцем реєстрації за адресою: смт. Ківшарівка, 30/7, м. Купянська, Харківської області (а.с.14,18). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. \~ \~ \~ \~ \~ За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. \~ \~ \~ \~ \~ Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на ґрунті яких позивачка набула своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сімї власника житла понад рік). На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. \~ \~ \~ \~ Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Наявні у справі докази свідчать, що відомості про можливі перепони для проживання [PERSON] у належній позивачці квартирі відсутні, він виїхав добровільно і там не проживає з квітня місяця 2015 року, про що свідчить комісійний акт від 09.08.2018 року, але з реєстраційного обліку до теперішнього часу у добровільному порядку не знімається, а також відсутні підстави для збереження за ним житла. У звязку з наведеним вище, суд вважає, що права позивачки підлягають захисту, оскільки вона, як власниця нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належній їй квартирі перешкоджає цьому, що призводить до порушення її прав. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та задоволення поданого нею позову. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved