Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] неодноразово збільшувала позовні вимоги, останній раз 28.08.2017 року, просить усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками у місті Стрию по вул. Вахнянина, 25 площею 0,1531 га та [PERSON], 27 площею 0,0534 га, що належать їй на праві приватної власності; зобовязати відповідача [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], демонтувати цегляну огорожу по вул. Вахнянина, 23а в м. Стрию зі сторони філії «Стрийський вагоноремонтний завод» ПАТ «Українська залізниця», перенести огорожу на відстань 1,9 м від стіни філії «Стрийський вагоноремонтний завод» ПАТ «Українська залізниця» та забезпечити проїзд вулиці Вахнянина у м. Стрию до земельних ділянок по вулиці Вахнянина, №25 та №27 шириною 5 м з радіусом повороту до вулиці [PERSON] зі сторони вулиці Петлюри 6 м; демонтаж цегляної огорожі провести за кошти [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь 60000,00 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні 02.10.2017 року представники позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] та [PERSON] у звязку із зміною позовних вимог, поданих ними 28.08.2017 року, заявили клопотання про виключення з числа відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та з числа третіх осіб : філію Стрийський вагоноремонтний завод ПАТ Українська залізниця, Управління земельних ресурсів у м. Стрию та Стрийський районний відділ Львівської регіональної філії ДП Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах, яке задоволено протокольною ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 02.10.2017 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що їй на праві приватної власності належать дві земельні ділянки площею 0,0534 га в м. Стрию по вулиці Вахнянина, 27 згідно з Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЛВ № 059150 від 06.10.1998 року для обслуговування житлового будинку та площею 0,1531 га в м. Стрию по вулиці Вахнянина, 25 згідно з Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЛВ № 059149 від 06.10.1998 року для ведення особистого підсобного господарства. Вказані земельні ділянки знаходяться всередині житлового кварталу вулиць [PERSON], Дорошенка, [PERSON] та мають прямий транспортний доступ (заїзд-виїзд) до дороги по вул. [PERSON], який зі сторони відповідача [PERSON] звужений за рахунок будівництва останнім цегляної огорожі, що унеможливлює заїзд-виїзд до ділянки. Відповідач 09.02.1998 року згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського міського і районного нотаріального округу за реєстровим № 469, купив у [PERSON] та [PERSON] будинок з господарськими будівлями та спорудами в м. Стрию по вул. Вахнянина, 23а. В п. 1 зазначеного договору вказано, що житловий будинок та господарські будівлі розташовані на земельній ділянці площею 1043 кв.м. Одночасно, того ж 09.02.1998 року згідно з договорами купівлі-продажу, посвідченими приватним нотаріусом Стрийського міського і районного нотаріального округу, [PERSON] купив у [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки для обслуговування житлового будинку площею 566 кв.м і 913 кв.м по вул. Вахнянина, 23а, що в цілому становить 1479 кв.м. Отже, правомірність володіння вказаною земельною ділянкою підтверджується лише копіями договорів купівлі-продажу. Однак, фактичне місцезнаходження вказаних земельних ділянок чітко не визначено у звязку з відсутністю виносу їх меж у натурі. Станом на момент уточнення позовної заяви вказана земельна ділянка відповідача не сформована в розумінні ст. 79-1 ЗК України, що передбачає визначення площі ділянки, її меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Технічна документація щодо встановлення меж земельних ділянок не виготовлена та не затверджена, ділянкам не присвоєні кадастрові номери, що свідчить про відсутність їх реєстрації в державному кадастровому реєстрі, межі вказаних земельних ділянок не погоджені з суміжними землекористувачами. Зазначене підтверджується довідкою в.о. начальника реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції [PERSON], датованою 8.07.2015 року за вих.№2395/02.02-10/264. З план-схеми земельних ділянок по вулиці Вахнянина, 23а, 25, 27, 29 в м. Стрию, виконаної Львівською регіональною філією Центру державного земельного кадастру, дійсно вбачається, що у фактичному користуванні [PERSON] у місті Стрию по вул. Вахнянина, 23а дійсно перебуває земельна ділянка площею 0,1488 га (1488 кв.м), що на 9 метрів більше площі вищевказаних земельних ділянок, загальна площа яких становить лише 1479 кв.м. З викопіювання з генерального плану м. Стрия, виконаного в 1974 році Львівським філіалом Українського державного інституту проектування міст «Дніпроміст», підписаного начальником відділу архітектури і містобудування Стрийської міської ради, вбачається, що проїзд по вулиці [PERSON] в житловому кварталі вулиць Дорошенка, [PERSON], [PERSON] має плавний та чітко заокруглений радіус повороту вздовж стіни Стрийського вагоноремонтного заводу, що чітко відповідає всім діючим нормам і правилам. Таким чином, навіть не беручи до уваги факту відсутності погодження меж земельних ділянок [PERSON] та їх реєстрації, встановленим та доведеним неспростовними доказами є факт збільшення відповідачем його земельної ділянки в цілому як мінімум на 9 м за рахунок інших суміжних ділянок. Відповідно до висновку експертизи за № 1346 ширина вул. [PERSON] в місці примикання до будинковолодіння 23а і 29 не відповідає вимогам державних будівельних норм: зі сторони будинку 23а ширина вулиці [PERSON] становить 3,1 м, а з боку будинку № 29 проїзд повністю загороджений. Як вбачається з різних частин висновку експертизи, мотивувальної та резолютивної, для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою [PERSON] належним варіантом розширення загороджених проїздів, що відповідатимуть можливостям забезпечення проїзду не лише легкового, але й службового транспорту є розширення діючого проїзду до ширини 5 м. Зазначена ширина є обгрунтованою з огляду на недопустимість розміщення огорож, повітряних ліній електропередач і рядкового насадження дерев на відстані 1,5 м від проїзду з протилежного боку будинку, в даному випадку від стіни Стрийського вагоноремонтного заводу. Таким чином, належним способом захисту порушеного права у даному позові є необхідність демонтажу цегляної огорожі земельної ділянки по вулиці Вахнянина, 23а та перенесення огорожі на ширину 1,9 м в сторону земельної ділянки [PERSON] для забезпечення нормальної ширини проїзду 5 м по вул. [PERSON]. Крім цього, у звязку з неправомірними діями відповідача, неодноразовими зверненнями до державних органів, а також тривалим розглядом справи в суді позивачці спричинено багато страждань і душевних травм. Їй 85 років, останні 10 років вона живе в постійному напруженні. Безрезультатні звернення до різних установ, судові розгляди справи забрали у неї багато життєвих сил та енергії, підірвавши її здоровя. Довготривалий розгляд даної справи призвів до настання в її житті негативних і вимушених змін, підірвав і без того слабке здоровя. У звязку з неможливістю доступу і користування земельною ділянкою за вказаний період вона втратила урожай фруктів і овочів, а також дві будівлі, з яких одна житловий будинок, що вимагав ремонту і догляду, а тепер зруйнований, а друга будівля сарай, який зруйнував відповідач [PERSON] під час будівництва цегляної огорожі, захопивши при цьому частину її земельної ділянки. За вказаний період часу помер її чоловік [PERSON] і син [PERSON], чим скористався відповідач, зловживаючи її безпорадністю, відсутністю захисту і неспроможністю протистояти його протиправним діям, а тому вважає, що їй спричинено моральну шкоду на суму 60000,00 грн. Представники позивачки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги від 28.08.2017 року підтримали, просять їх задовольнити та зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належними [PERSON] земельними ділянками по вул. Вахнянина, 25 та вул. Вахнянина, 27 в місті Стрию шляхом демонтажу частини цегляної огорожі земельної ділянки № 23а по вулиці Вахнянина в місті Стрию, стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн. та судові витрати по справі. Додатково пояснили, що [PERSON] є власником земельних ділянок по вул. Вахнянина, 25 та 27 в м. Стрию. Дані земельні ділянки межують між собою. Земельна ділянка під № 25 призначена для ведення особистого підсобного господарства, земельна ділянка під № 27 для обслуговування житлового будинку. В 1998 році відповідач [PERSON] придбав житловий будинок №23а по вул. Вахнянина в м. Стрию та земельну ділянку, на якій він розташований. У 2005 році відповідач самовільно побудував цегляний паркан товщиною близько 40 см з прямим кутом, незаконно звузивши дорогу із 6,7 м до 3,1 м, що унеможливлює проїзд будь-яким автотранспортом до земельної ділянки позивачки, де знаходиться житловий будинок, який потребує ремонту і догляду. Своїми діями при будівництві цегляної огорожі [PERSON] порушив норми та правила будівництва. Крім цього, відповідач не виготовив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, та не отримав Державний акт на право власності на землю по вул. Вахнянина, 23а на своє імя, відтак, не мав права здійснювати будівництво цегляної огорожі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що він купив земельні ділянки площею 0,0566 га та 0,0913 га і в межах цих ділянок побудував цегляну огорожу. Стверджує, що ширина вулиці [PERSON] в місці будівництва огорожі дозволяє проїзду не лише легкового, але й вантажного транспорту, відтак, жодних перешкод позивачці у користуванні проїздом та земельними ділянками не створює, тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи - Стрийської міської ради [PERSON] позовні вимоги визнала частково, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог у частині усунення перешкод у користуванні земельними ділянками позивачки [PERSON] не заперечила, в решті позову просить відмовити. Пояснила, що при розширенні вагоноремонтного заводу вул. Залізнична (тепер [PERSON]) увійшла в зону розширення заводу, після чого будівництво нової вулиці не планувалося і не було виконано. Присадибні земельні ділянки, які були вилучені для потреб вагоноремонтного заводу, були огороджені огорожею, що на сьогоднішній день має місце. [PERSON] та [PERSON] отримали Державні акти на право власності на земельні ділянки по вулиці Вахнянина, 29 в м. Стрию, що призначені для обслуговування житлового будинку та ведення садівництва. Відповідач [PERSON] після укладення в 1998 році договорів купівлі-продажу земельних ділянок по вул. Вахнянина, 23а в м. Стрию технічну документацію із землеустрою (проект землеустрою) щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, не виготовив, межі вказаних земельних ділянок не погоджені з суміжними землекористувачами, державного акту на право власності на земельну ділянку по вул. Вахнянина, 23а в м. Стрию [PERSON] не отримував. Генеральним планом м. Стрия від 1974 року передбачений заїзд до будинковолодінь № 27 та № 29 по вул. Залізничній (теперішня [PERSON]) в м. Стрию зі сторони вул. [PERSON] шириною 3,5 м. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 059149 від 06.10.1998 року позивачці [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1531 га по вул. Вахнянина, 25 в м. Стрию для ведення особистого підсобного господарства /Т. 3 а.с. 68/. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 059150 від 06.10.1998 року позивачці [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0534 га по вул. Вахнянина, 27 в м. Стрию для обслуговування житлового будинку /Т. 3 а.с. 67/. Відповідно до листа Стрийської міської ради № 3-17/2073 від 12.10.2011 року вулиця Залізнична була перейменована на вул. [PERSON] на підставі розпорядження представника Президента України у Стрийському районі і м. Стрий № 150 від 11.03.1993 року «Про перейменування вулиць м. Стрия» /Т. 3 а.с. 75/. Відповідно до договору від 09.02.1998 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 913 кв.м, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Стрийської міської ради народних депутатів, для обслуговування житлового будинку за адресою: м. Стрий, вул. Вахнянина, 23а /Т. 3 а.с. 77/. Відповідно до договору від 09.02.1998 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 566 кв.м, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Стрийської міської ради народних депутатів, для обслуговування житлового будинку за адресою: м. Стрий, вул. Вахнянина, 23а /Т. 3 а.с. 78/. Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 09.02.1998 року [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купив житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Стрию по вулиці Вахнянина під № 23а, розташований на земельній ділянці площею 1043 кв.м /Т. 3 а.с. 61/. Згідно з довідкою № 231 від 18.02.2010 року, виданою Управлінням держкомзему в м. Стрию Львівської області, Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЛВ № 1029 від 05.02.1998 року площею 566 кв.м та серії ЛВ № 1030 від 05.02.1998 року площею 913 кв.м по вул. Вахнянина, 23а для обслуговування житлового будинку [PERSON] не переоформлені /Т. 1 а.с. 167/. З викопіювання з генерального плану м. Стрия, виконаного у 1974 році Львівським філіалом Українського державного інституту проектування міст «Дніпроміст» (тепер Містопроект), виданого відділом архітектури і містобудування Стрийської міської ради 18.01.2012 року, вбачається наявність заїзду до земельних ділянок буд. № 25, № 27 по вулиці Вахнянина, що належать позивачці [PERSON], в житловому кварталі вулиць Дорошенка, [PERSON], [PERSON], що має плавний та чітко заокруглений радіус повороту вздовж стіни Стрийського вагоноремонтного заводу /Т. 3 а.с. 55/. Відповідно до листа реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 2395/02.02-10/264 від 08.07.2015 року відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок, які знаходяться за адресою : м. Стрий, вул. Вахнянина, 23а, м. Стрий, вул. Вахнянина, 25, м. Стрий, вул. Вахнянина, 29 відсутні /Т. 3 а.с. 21/. З плану земельних ділянок по вул. Вахнянина, 23а, 25, 27, 29 в м. Стрию, виконаного Львівською регіональною філією Центру державного земельного кадастру, судом встановлено, що у фактичному користуванні відповідача [PERSON] перебуває земельна ділянка по вул. Вахнянина, 23а в м. Стрию площею 0,1488 га (1488 кв.м), що на 9 кв.м більше площі придбаних відповідачем земельних ділянок за договорами купівлі-продажу від 09.02.1998 року, яка становить 1479 кв.м (566 кв.м+913 кв.м) /Т. 3 а.с. 57-63/. Згідно з висновком № 1346 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №2-128/11, складеним 31.05.2016 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, транспортне сполучення (вантажного, легкового) вулиць [PERSON] і Дорошенка з вул. [PERSON] від будинковолодіння №23а, що належить [PERSON], і до будинковолодіння № 29, що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до викопіювання з генерального плану м. Стрия, виконаного у 1974 році, з позначенням існуючих вулиць міста та місцем розташування житлового кварталу вулиць [PERSON], Дорошенка, [PERSON], виданого відділом архітектури і містобудування Стрийської міськради 18.01.2012 року, технічно можливе. Земельна ділянка за адресою : м. Стрий, вул. Вахнянина, 23а, що належить [PERSON], зі сторони вул. [PERSON] огороджена цегляним парканом. Ширина вулиці [PERSON] зі сторони будинковолодіння № 23а становить в межах 6,02 м до 3,10 м. Ширина вулиці [PERSON] в місці примикання до земельних ділянок № 25 та № 27 по вул. Вахнянина, що належать [PERSON], становить у межах 4,92 м до 8,80 м. Ширина вулиці [PERSON] в місці примикання до будинковолодіння № 23а і в місці примикання до будинковолодіння № 29 не відповідає вимогам державних будівельних норм, а саме: вимогам п.п.3.22, 3.11 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та п. 3.32 ДБН В.2.3-5-2001 Вулиці та дороги населених пунктів, оскільки згідно з п. 2 додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» ширина проїзду повинна бути не менше 3,5 м, а мінімальна ширина вулиці [PERSON] в місці примикання до земельної ділянки будинковолодіння № 23а становить 3,1 м. Для можливості користування позивачкою [PERSON] земельними ділянками № 25, № 27 по вул. Вахнянина в м. Стрию ширина проїзду повинна становити не менше 3,5 м. Для облаштування і забезпечення позивачці [PERSON] заїзду і користування своєю земельною ділянкою на вул. Вахнянина, 25, 27 необхідно для заїзду зі сторони вулиці [PERSON] демонтувати частину огорожі земельної ділянки № 23а по вул. Вахнянина зі сторони земель Стрийського ВРЗ для можливості влаштування проїзду шириною не менше 3,5 м та радіусу повороту 6 м /Т. 3 а.с. 95-99/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ №106785 від 10.08.2007 року [PERSON], чоловік [PERSON], помер 10.08.2007 року /Т. 3 а.с. 146/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ №273097 від 22.02.2012 року [PERSON], син [PERSON], помер 21.02.2012 року /Т. 3 а.с. 145/. Відповідно до ст. 41 ч. 4 Конституції України право приватної власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Так, у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, яке здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК шляхом, в т.ч. відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п. 7). Відповідно ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. У п. 3.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» зазначено, що у районах садибної забудови при потребi, крiм вуличної мережi (роздiл 7), слiд формувати мережу внутрiшньоквартальних проїздiв. Ширина їхньої проїжджої частини з однiєю смугою руху приймається 3,5 м, з двома 5,5м. На односмугових проїздах передбачаються розїзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздiв повинна бути не бiльше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздiв повинна закiнчуватися кiльцевими обїздами радiусом по осi проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмiрами 12 м ? 12 м кожна. До житлових i громадських будинкiв слiд передбачати проїзди завширшки 3,5 м на вiдстанi не ближче 5 м вiд стiн, придатнi для проїзду пожежних машин. Згідно з п. 3.11* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» у житлових кварталах треба передбачати вїзди на їх територiю, а також при потребi наскрiзнi проїзди в будинках на вiдстанi не бiльше 300 м один вiд одного, а при периметральнiй забудовi не бiльше 180 м. Примикання проїздiв до проїжджих частин магiстральних вулиць регульованого руху допускається на вiдстанях не менше 50 м вiд перехрестя. На другорядних (односмугових) проїздах треба передбачати розїзнi майданчики завширшки 6 м i завдовжки 15 м на вiдстанi не бiльше 75 м один вiд одного. Тупиковi проїзди повиннi бути завдовжки не бiльше 150 м i закiнчуватися поворотними майданчиками, якi забезпечують можливiсть розвороту смiттєвозiв, прибиральних i пожежних машин. На другорядних (односмугових) проїздах треба передбачати розїзнi майданчики завширшки 6 м i завдовжки 15 м на вiдстанi не бiльше 75м один вiд одного. Тупиковi проїзди повиннi бути завдовжки не бiльше 150 м i закiнчуватися поворотними майданчиками, якi забезпечують можливiсть розвороту смiттєвозiв, прибиральних i пожежних машин. Відповідно до п. 2.32 ДБН В.2.3-5-2001 «Вулиці та дороги населених пунктів» радіуси заокруглень проїзних частин вулиць і доріг по їх бортовому каменю та розділювальних смуг на магістральних вулицях (дорогах) і дорогах у промислових і комунально-складських зонах слід приймати не менше 12 м; на транспортних площах - не менше 15 м. В обмежених умовах і при реконструкції допускається зменшувати зазначені радіуси відповідно до 6 м та 10 м. На інших вулицях і дорогах радіуси заокруглень повинні бути не менше 6 м. Статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви про реєстрацію речових прав, за результатами розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав. До заяви, крім того, потрібно долучити оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Таким чином, для переходу права власності на земельну ділянку потрібно вчинити додаткові дії, необхідні для державної реєстрації цих прав. Судом встановлено, що технічна документація щодо встановлення меж земельних ділянок по вул. Вахнянина, 23а, які належать [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 09.02.1998 року, не виготовлена та не затверджена, земельні ділянки в Державному земельному кадастрі не зареєстровані, кадастровий номер земельним ділянкам не присвоєний. Межі спірних земельних ділянок не погоджені з суміжними землекористувачами. Державний акт на право власності на землю [PERSON] не видавався. Наведені обставини відповідач не заперечив у судовому засіданні та не спростував. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка по вулиці Вахнянина, 23а в м. Стрию, що належить відповідачу [PERSON], зі сторони вулиці [PERSON] огороджена цегляним парканом. Ширина вул. [PERSON] в місці примикання до будинковолодіння № 23а не відповідає вимогам п. 3.22, п. 3.11 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та п. 3.32 ДБН В.2.3-5-2001 «Вулиці та дороги населених пунктів», оскільки мінімальна ширина вулиці [PERSON] в місці примикання до земельної ділянки будинковолодіння № 23а становить 3,1 м, в той час як згідно з п. 2 додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» ширина проїзду повинна бути не менше 3,5 м. Відтак, суд приходить до висновку, що оскільки належні позивачці земельні ділянки, які знаходяться всередині житлового кварталу вулиць [PERSON], Дорошенка, [PERSON], мають прямий транспортний доступ (заїзд-виїзд) до дороги по вул. [PERSON], який зі сторони відповідача [PERSON] звужений за рахунок будівництва останнім цегляної огорожі земельної ділянки по вул. Вахнянина, 23а, що унеможливлює позивачці заїзд-виїзд до її земельних ділянок по вулиці Вахнянина 25 та 27 в м. Стрию та створює перешкоди в користуванні ними, а тому позовні вимоги позивачки слід задовольнити та зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками по вулиці Вахнянина, 25 та вулиці Вахнянина, 27 в м. Стрию шляхом демонтажу частини цегляної огорожі земельної ділянки № 23а по вул. Вахнянина в місті Стрию зі сторони земель філії «Стрийський вагоноремонтний завод» ПАТ «Українська залізниця» для забезпечення [PERSON] заїзду до вказаних земельних ділянок зі сторони вул. Петлюри в місті Стрию шириною не менше 3,5 м та радіусу повороту 6 м. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд дійшов висновку, що в цій частині позову слід відмовити, виходячи з наступного. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На підставі частини 1 статті 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою, згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім того, на підставі ч. 1 п. 9 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31.03.1995 року позивачем має бути доведено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів і ін. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені цивільно-процесуальним законодавством, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту заподіяння та розміру завданої відповідачем моральної шкоди. Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 60000 грн. слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial