Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 31.08.2016р. з позовом, в якому зазначила, що відповідач залишив місце свого проживання понад дев'ять років назад без поважних причин, а тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що перебування відповідача на реєстрації в її квартирі, шкодить реалізації нею її права власності та створює додаткові незручності, оскільки вона змушена одноособово виконувати всі обов'язки користувача житла, в тому числі і сплачувати комунальні послуги, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих в житлі осіб. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судового виклику за зареєстрованим місцем проживання відповідача та розміщенням оголошення про судовий виклик у пресі. Відповідно до ст.224 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оцінивши наявні у справі письмові докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони набули право спільної власності в рівних частках на квартиру за адресою: [ADDRESS], - на підставі рішення Придніпровського райвиконкому м. Черкаси від 15.02.1995р. №56, що підтверджується відповідним свідоцтвом /а.с.8/. Відповідач зареєстрований в зазначеній квартирі з 02.08.2000р. /а.с.19/. 12.03.2007р. відповідач подарував свою частку квартири позивачці /а.с.10/. З 03.01.2008р. право власності позивачки на всю квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку /а.с.9, 11/. У липні-серпні 2007р. відповідач припинив проживання в квартирі позивачки, оскільки пішов з дому і більше не повертався. На теперішній час адреса місця знаходження відповідача невідома. Факт не проживання відповідача у квартирі позивачки підтверджується актом опитування сусідів від 08.08.2016р. /а.с.4/ та поясненнями свідків. У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі позивачки вона змушена сплачувати за нього комунальні послуги. Тож відповідач не виконує обов'язків наймача житлового приміщення, чим порушує права позивачки, тому вона звернулася до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються главою 6 Житлового кодексу України (далі - ЖК), главою 32 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Статтею 150 ЖК встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім'ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника квартири зобов'язані дбайливо ставитися до жилої квартири. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Таким чином відповідач має право користування квартирою ([ADDRESS]) як член сім'ї власника. Статтею 157 ЖК передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Разом з тим, ч.2 ст.405 ЦК передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто зазначеною спеціальною нормою закону визначено додаткову підставу для втрати членом сім'ї власника житлового приміщення права користування цим приміщенням. Таким чином, з урахуванням положень ч.2 ст.405 ЦК, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо вона набула цього права як член сім'ї власника житлового приміщення, необхідним є встановлення факту, що ця особа без поважних причин не користується цим житлом понад один рік. Як встановлено в судовому засіданні поясненнями позивачки та свідків, відповідачеві не чинилися перешкоди у користуванні квартирою. Квартира має дві кімнати і дозволяє проживати в ній всім зареєстрованим особам. Проте, відповідач без поважних причин не проживає в цій квартирі, а тому вже понад дев'ять років не користується цим житлом і не виконує обов'язків, передбачених ч.3 ст.156 ЖК. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання позивачки про покладення судових витрат на неї. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved