Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що з відповідачем знаходиться у шлюбі з 12 серпня 1999 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану №2 Куп'янського міськвиконкому Харківської області, актовий запис №90. Позивачка, посилаючись на те, що останнім часом з відповідачем склалися відносини, які привели до неможливості збереження сім'ї, відсутні взаєморозуміння та взаємоповага, примирення неможливе, просить шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - «[PERSON]». Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розірвати шлюб. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу. Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 серпня 1999 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану №2 Куп'янського міськвиконкому Харківської області, актовий запис №90. (а.с. 3) Відповідач у попередньому судовому засіданні позов не визнав, просив надати строк на примирення. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Отже, враховуючи зазначене, а також той факт, що сторона виявила бажання вжити заходів щодо примирення, суд вважав за свій обов'язок вжити всі передбачені законом заходи для відновлення шлюбу та сім'ї та надав сторонам строк на примирення, який позитивних наслідків не дав. Взаєморозуміння подружжям не досягнуто. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Вказані вище обставини справи та закріплена в ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України добровільність шлюбу, заперечення позивачки проти збереження шлюбу свідчать про те, що шлюб сторін існує формально, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивачки. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 цього Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 СК України. Таким чином, суд вважає позов як такий, що підлягає задоволенню, оскільки сім'я фактично розпалась, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, в зв'язку з чим за необхідне шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved