Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 25.11.2000 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , за час якого у подружжя народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне життя з відповідачем не склалося і за позовом відповідача їхній шлюб було розірвано рішенням суду № 299/4033/19 від 02.12.2019 року. На даний час діти проживають з матір`ю і знаходяться на її утриманні. Відповідач є працівником Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області. Син [PERSON] , 2007 р.н., є неповнолітнім, а донька [PERSON] , 2001 р.н., досягла повноліття і навчається у гуманітарно-педагогічному коледжі МДУ денної форми навчання, тому позивач вважає за необхідне просити суд стягувати з відповідача на їх утримання в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася. Подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, та про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує відносно заявлених позовних вимог. Дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 25.11.2000 року перебували у шлюбі, за час якого у подружжя народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне життя з відповідачем не склалося і за позовом відповідача [PERSON] їхній шлюб було розірвано рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області № 299/3557/19 від 02.12.2019 року. Діти проживають з матір`ю і знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Хижанської сільської ради Виноградівського району №743 від 04.12.2019 року. Син [PERSON] , 2007 р.н., є неповнолітнім (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 09.02.2007 року), а донька [PERSON] , 2001 р.н., досягла повноліття і навчається у гуманітарно-педагогічному коледжі МДУ денної форми навчання, що підтверджується довідкою директора гуманітарно-педагогічного коледжу Мукачівського державного університету №509 від 03.12.2019 року. Позивач вказує, що відповідач працює у Виноградівському ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області та переконана, що відповідач має матеріальну можливість брати участь в утриманні і повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в зв`язку з чим просить стягувати з відповідача на їх утримання в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення ст.180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як випливає з положення ст.181 Сімейного кодексу України, у разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обов`язку з утримання неповнолітньої дитини тим із батьків, хто проживає окремо, інший, з ким проживає така дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на її утримання. Відповідно до ст. 80, 181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, дружини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд, на підставі ст.182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові від 29.01.2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 190-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідач отримує регулярний дохід, тому розмір аліментів слід визначити у частині від доходу відповідача. У разі зміни матеріального або сімейного стану чи погіршення здоров`я має право звернутись до суду для зменшення розміру аліментів у відповідності до ст.192 СК України. У зв`язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання дітей, а саме: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , слід визначити в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, з моменту подання позовної заяви і до досягнення повноліття сином [PERSON] , 2007 р.н., а доньки [PERSON] , 2001 р.н. - до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Отже, оцінивши подані сторонами та досліджені під час судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що звернення позивачки є підставним, а її позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч.1 ст.191 СК України, згідно якої аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved