Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 17.02.2001 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 18.10.2013 року рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська шлюб з відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач перестав утримувати дітей, що змусило її звернутись до суду з позовом. В звязку з цим, під час розгляду справи уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. на кожну дитину, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивачки зазначив про підтримання останньою заявленого позову та просив задовольнити останній в повному обсязі. Відповідач в наданих до суду письмових запереченнях просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнав частково та не заперечував щодо визначення аліментів в розмірі 888 грн. 50 коп. на кожну, тобто половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення представника позивачки, перевіривши доводи, викладені в письмових запереченнях відповідача, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 17.02.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2013 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на теперішній час мешкають разом із позивачкою. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обовязки матері, батька утримувати дитину та їх виконання визначені та врегульо-вані нормами глави 15 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами та на час звернення позивачки до суду з позовом) встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З доводів, викладених в позовній заяві та в запереченнях відповідача вбачається, що між сторонами не досягнуто домовленостей щодо порядку утримання їх дітей, а тому вказаний спір підлягає вирішенню судом в порядку, передбаченому наведеними вище положеннями Сімейного кодексу України. Вирішуючи питання щодо заявлених позивачкою вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є здоровим та працездатним, зареєстрований, як фізична особа-підприємець та отримує доходи, а тому здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Також з огляду на положення ч.3 ст.181 та ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України та враховуючи, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та має мінливий дохід, суд вважає, що аліменти на утримання дітей повинні бути присуджені у часті від доходу (заробітку) відповідача. В своєму позові позивачка просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2500 грн. на кожну дитину, що не ґрунтується на положеннях ст.183 Сімейного кодексу України, частинами 2 та 3 якої визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, станом на момент розгляду справи становить 1777 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивачкою не доведено належ-ними доказами розмір фактичних витрат, які вона несе на утримання дітей та, відповідно, обґрунтованість заявленого нею до стягнення розміру аліментів. Також позивачкою не надано доказів щодо матеріального стану відповідача, який би дозволяв йому сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. В той час, як з банківської довідки від 19.08.2017 року вбачається, що обіг коштів по рахунку відповідача, як фізичної особи-підприємця, становить 500 грн. на місяць. Таким чином, враховуючи розмір доходів відповідача; максимальний розмір відрахувань із заробітку особи при стягненні аліментів, встановлений ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження»; розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також спільний обовязок батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей в єдиній частці в сумі 1777 грн. (по половині прожиткового мінімуму в розмірі 888 грн. 50 коп. на кожну дитину), починаючи з 08.06.2017 року (дня предявлення позову) та до досягнення дітьми повноліття. Також, у відповідності до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial