Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання дитини, вказуючи, що 24.10.2015 вона з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільнго стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1697. В шлюбі народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS] , та фактично знаходяться на її утриманні. Причиною розпаду сім`ї є те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, склалися неприязні стосунки між ними, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство не ведуть з липня 2019 року, разом не проживають. Оскільки сім`я розпалася остаточно, просить суд шлюб розірвати. Також, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.01.2020 і до настання його повноліття. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.02.2020 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка та її представник - адвокат Дрогоман О.О. в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, просили суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини від усіх видів його зробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття та розірвати шлюб. Позивачка додатково пояснила, що жодних спільних інтересів в неї з відповідачем немає, так само як і наміру продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю, вважає, що подальше спільне життя неможливе і такий шлюб суперечить як її інтересам, так і моральним засадам суспільства. Також, суду пояснила, що відповідач матеріально своїй дитині не допомагає, участі у її виконанні не приймає. На даний час, у неї не має можливості самостійно без участі батька дитини утримувати дитину. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, проти розіврання шлюбу не заперечував. Разом з тим, при визначенні розміру стягуваних аліментів, просив суд взяти до уваги той факт, що на його утриманні є ще одна дитина - син [PERSON] , 2007 року народження. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Судом встановлено, що сторони 24.10.2015 зареєстрували шлюб відділом державної реєстрації актів цивільнго стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1697, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 24.10.2015. В ході розгляду справи судом з`ясовано, що шлюбні відносини між сторонами припинені у зв`язку із непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя, разом не проживають, спільне господарство не ведуть з липня 2019 року, збереження сім`ї не можливе. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає доведеним, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб необхідно припинити шляхом його розірвання. В шлюбі у сторін народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . Згідно з вказаного свідоцтва про народження батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема відповідно до частини першої вказаної статті при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд приймає до уваги той факт, що на даний час у відповідача наявні аліментні зобов`язання щодо утримання сина [PERSON] . Разом з тим, при визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію малотінього сина [PERSON] та звичайні його потреби. Суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, не поставить останнього у скрутне матеріальне становище. Згідно з частиною другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд вважає про необхідність стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітньої дитини. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць. Крім того, рри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що на підставі п.3.ч.1, п. 9 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення аліментів, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: partial