Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] у травні 2019 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 травня 2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Під час перебування у шлюбі у них народилися спільні діти: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Вказала, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Шлюбні відносини фактично припинені з травня 2018 року, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбу не можливе, у зв`язку з чим, просила розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Відповідно до заяви [PERSON] просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати. Спір щодо поділу майна та місця проживання дитини відсутній. Відповідач у судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви [PERSON] просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Спір щодо поділу майна та місця проживання дитини відсутній. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З матеріалів справи судом встановлено, 19 травня 2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 192, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] . У зазначеному шлюбі у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Також, встановлено, що між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки з травня 2018 року, сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, примирення неможливе. Спір з приводу поділу майна та місця проживання дітей відсутній. Відповідно до ст. 120 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved