Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхньої доньки - [PERSON], [INFO], на підставі рішення Зарічного районного суду міста Суми від 6 травня 2010 року по справі № 2-1495/2010, та з дня її звернення до суду з цим позовом стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання цієї ж дитини в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка посилалась на те, що після ухвалення рішення у справі № 2-1495/2010 її матеріальне становище значно погіршилось, адже з 2010 року сторони взагалі припинили будь-які стосунки і з цього часу відповідач дитину до себе не забирає, аліменти не сплачує, продуктами харчування або придбанням дитячого одягу не допомагає, участі у лікуванні дитини не бере, доступу до культурних цінностей донці не надає. В судове засідання позивачка не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 38). Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно (а.с. 25, 29, 30, 33, 34, 35, 36), про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову, доказів в обґрунтування будь-яких заперечень та заяв про розгляд справи за їхньої відсутності суду не надали. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд за згодою позивача розглянув справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, 3 травня 2008 року було укладено шлюб між позивачкою та відповідачем, актовий запис № 387 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції (а.с. 10). На підставі рішення Зарічного районного суду міста Суми від 6 травня 2010 року відповідач повинен був сплачувати аліменти в користь позивачки, на утримання дитини - [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 5 листопада 2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). За відомостями, наведеними у висновку Служби у справах дітей Печенізької районної державної адміністрації Харківської області № 48 від 27 січня 2014 року, дитина [PERSON], проживає разом з позивачкою, відповідач тривалий час не проживає з сім'єю, участі у вихованні та утриманні своєї доньки не бере, матеріально не допомагає (а.с. 13). Дослідивши письмові матеріали та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду, зокрема, за позовом одержувача аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як убачається з матеріалів справи, після ухвалення рішення Зарічним районним судом міста Суми матеріальне положення позивачки погіршилось, адже відповідач припинив будь-які стосунки з дитиною та з нею, станом здоров'я та потребами дитини не цікавиться, у грошовій або натуральній формі матеріальної допомоги не надає, що вимагає від позивачки додаткових зусиль та грошових коштів для організації побуту родини. Зазначене може негативно вплинути на якість матеріального утримання [PERSON] та відповідно є підставою для збільшення розміру аліментів. При визначенні нового розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач заперечень проти позову та будь-яких доказів, які б могли бути підставою для відмови у позові, не надав. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом та згідно частини 2 статті 182 цього ж Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України, для збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позову в частині часу, з якого позивачка просила стягувати аліменти у зміненому розмірі, та, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», стягує їх не від дня звернення позивачки до суду, а від дня набрання законної сили відповідним рішенням. Крім того, суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне відкликати виконавчий лист в справі № 2-1495/2010 від 6 травня 2010 року. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial