Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину квартири за позивачкою, посилаючись на те, що з 15 червня 2002 року по 14 травня 20112 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами 25 листопада 2004 року на підставі договору купівлі-продажу було придбано квартиру [ADDRESS] Договір купівлі-продажу квартири було оформлено на відповідача [PERSON] та зареєстровано право власності на квартиру на його ім'я. Оскільки добровільно оформити право власності на частину квартири за позивачкою, яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідач відмовляється, [PERSON] просить визнати квартиру спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на ? частину даної квартири. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити з викладених підстав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні об'єктивно встановлено, що сторони з 15 червня 2002 року по 14 травня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджено рішенням суду про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі подружжя 25 листопада 2004 року придбало на підставі договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] Викладені обставини підтверджені даними: копії договору купівлі-продажу квартири; витягу з реєстрації права власності на нерухоме майно; технічного паспорту на квартиру. Оскільки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2002 року по 14 травня 2012 року, квартира була придбана 25 листопада 2004 року, тобто набута за час перебування у шлюбі і є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, сторони у добровільному порядку відмовляються вирішити даний спір, доказів, які б підтвердили факт набуття майна за особисті кошти одного з подружжя не здобуто, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Судові витрати, відповідно до статті 88 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивачки.

Outcome: approved