Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на основі договору дарування житлового будинку від 22 грудня 2017 року посвідченого державним нотаріусом [PERSON] їй на праві власності, належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . З 2009 року у вказаному житловому будинку був зареєстрований брат позивача [PERSON] [INFO] . На даний час у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , постійно проживає тільки позивач, а відповідач [PERSON] [INFO] у вказаній квартирі не проживає, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Раївської сільської ради 06 лютого 2019 року Синельниківського району Дніпропетровської області. Те, що відповідач добровільно відмовився від права користування житлом і вибув на інше постійно місце проживання, зможуть підтвердити свідки. Просить визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , знявши його з обліку реєстрації. До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи. \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його присутності та відзиву на позов не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень\~ст.280 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування житлового будинку який посвідчений 22.12.2017 року державним нотаріусом Другої Синельниківської державної контори Мельниковим О.Ж., та зареєстрований в реєстрі за №2-3714, [PERSON] , є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно довідки №77 від 06.02.2019 виданою Вільнянським старостинським округом №3 виконкому Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, [PERSON] , [PERSON] , 1986 р.н., зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але з 2009 року по даній адресі не проживає (а.с.9). З довідки № 323 від 09.10.2018 року виконкому Раївської сільської ради (Вільнянського старостинського округу №3 Синельниківського району Дніпропетровської області) вбачається, що згідно рішення сесії Вільнянської сільської ради №2-ХІ/ХХП від 26.12.1997 року нумерація житлових будинків змінено: [ADDRESS] Бур`яна [ADDRESS] , змінено на [ADDRESS] (а.с10). Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Заявлений позов підлягає розгляду в порядку статті 391 ЦК України, в якій закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1\~ст.383\~ЦК України \~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно зі\~ст.386 ЦК України\~власник який\~має підстави\~передбачати можливість\~порушення свого\~права іншою\~особою,\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про заборону\~вчинення нею\~дій,\~які можуть\~порушити його\~право,\~або з\~вимогою про\~вчинення певних\~дій для\~запобігання такому\~порушенню. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України- член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~\~зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~ст.7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 протоколу Першого до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13 червня 1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п. 69). Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~зміст права власності становить належність власнику права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Із вищевикладеного вбачається, що відповідач дійсно не проживає більше року за адресою реєстрації без поважних причин, що створює перешкоди у здійсненні позивачем її права користування та розпоряджання належним їй майном, тому, суд, дослідивши матеріали справи, вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленими, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то вони задоволенню не підлягають, оскільки зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: partial