Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] первісно звернулась до суду із позовом до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя, [PERSON], третя особа ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який мотивує тим, що 26.10.2016р. їй стало відомо про те, що 09.12.2015р. державним виконавцем Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області [PERSON] здійснено опис нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS], та накладено на нього арешт з метою реалізації його на прилюдних торгах. Арешт накладено в межах виконавчого провадження №432/10, ЄДРВП №47333686, яке відкрито за виконавчим листом №2/337/23/2014, виданим 19.05.2014р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя на підставі рішення суду від 27.01.2014р., у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вважає, що вказаний арешт було накладено державним виконавцем безпідставно, оскільки на момент здійснення опису майна та накладання арешту вказані квартири належали їй на праві приватної власності на підставі двох окремих нотаріально посвідчених договорів дарування від 11.06.2015р. Право власності було зареєстровано у встановленому законом порядку і ніким не оспорено. Вона не є стороною виконавчого провадження, не є майновим поручителем боржників за виконавчим провадженням і не повинна відповідати за боржників своїм власним майном. На підставі викладеного вважає, що наявність арешту порушує її право власності, перешкоджає здійсненню нею своїх повноважень щодо вільного користування та розпорядження нерухомим майном. В звязку з цим вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Просила усунути їй перешкоди у здійсненні права власності щодо зазначеного нерухомого майна шляхом виключення його майна з акту опису та арешту майна від 09.12.2015р. та зняти арешт з цього майна. 12.07.2017р. позивачка [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, якою змінила склад відповідачів та третіх осіб. Зокрема, заявила ті ж позовні вимоги до [PERSON], третіми особами зазначила Хортицький ВДВС м. Запоріжжя та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Ухвалою суду від 12.07.2017р. уточнений позов [PERSON] прийнятий до судового розгляду. 05.09.2017р. в судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявив клопотання про залучення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в якості співвідповідача та виключення його зі складу третіх осіб. Ухвалою суду від 05.09.2017р. вказане клопотання було задоволено і за клопотанням представника співвідповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розгляд справи розпочато спочатку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Представник відповідача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання на прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність та письмових заперечень не подав. Представник третьої особи - Хортицького ВДВС м.Запоріжжя в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних осіб за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3, 4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Ст.391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. (який діяв на момент виникнення правовідносин), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно з ч.1, п.5 ч.3 ст.11 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. У відповідності до вимог ст.32 Закону №606-XIV, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Ст.52 Закону №606-XIV, встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно з ч.1 ст.57 вказаного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, або проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Відповідно до ст.60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Суд встановив, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, укладеного між нею та [PERSON] та посвідченого 11.06.2015р. приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], реєстровий №1314, належить квартира [ADDRESS] (арк..8-9). Також їй на праві приватної власності на підставі договору дарування, укладеного між нею та [PERSON] та посвідченого 11.06.2015р. приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], реєстровий №1312, належить квартира [ADDRESS] (арк.11-12). Право власності позивачки на зазначене нерухоме майно зареєстровано у встановленому порядку, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38910901 від 11.06.2015р. та №38909964 від 11.06.2015р. відповідно, а також Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №79416963 від 02.02.2017р. та №79384257 від 01.02.2017р. відповідно (арк.10, 13, 59-61, 66-68). Також судом встановлено, що на даний час на примусовому виконанні в Хортицькому ВДВС м. Запоріжжя перебуває виконавчий лист №2/337/23/2014, виданий 19.05.2014р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості в розмірі 590 911,15 грн. Виконавче провадження відкрито 25.04.2015р. за №47333686. 05.05.2015р. державним виконавцем Хортицького ВДВС м.Запоріжжя [PERSON] в межах вказаного виконавчого провадження винесена постанова про арешт всього нерухомого майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження (арк..174). Відомості про державну реєстрацію вказаного обтяження внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 03.07.2015р., номер запису 10265454 (арк.69). Крім того, згідно Акту опису та арешту майна, складеного 09.12.2015р. державним виконавцем Хортицького ВДВС м.Запоріжжя [PERSON] в межах виконавчого провадження №47333686, здійснено опис і накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартири, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] (арк.168-171). Відомості про державну реєстрацію обтяження, яке виникло на підставі вказаного акту, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесені. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] При цьому, суд виходить з того, що на момент нотаріального посвідчення 11.06.2015р. договорів дарування спірних квартир, попереднім власником яких була [PERSON], вказане нерухоме майно під забороною відчуження не перебувало, відповідні відомості в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні і жодних перешкод для посвідчення вказаних договорів нотаріусом виявлено не було. Відомості про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна [PERSON] на підставі постанови державного виконавця від 05.05.2015р. про арешт усього її нерухомого майна в межах виконавчого провадження №47333686 були внесені лише 03.07.2015р., тобто після посвідчення договорів дарування. На момент розгляду справи суду не надані докази того, що договори відчуження спірного майна оспорені будь-якими заінтересованими особами, в т.ч. стягувачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», визнані судом недійсними. Також суду не надано доказів визнання протиправними дій державного виконавця чи державного реєстратора щодо несвоєчасності державної реєстрації обтяження нерухомого майна. Отже, суд вважає, що позивачка [PERSON] в законному порядку набула право власності на житлові приміщення - квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], тому має право вимагати усунення перешкод в здійсненні свого права власності. Суд вважає, що перешкоди в здійсненні права власності позивачці [PERSON] чиняться включенням спірного майна до Акту опису та арешту від 09.12.2015р., складеного в межах виконавчого провадження №47333686, та накладанням таким чином арешту на це нерухоме майно, оскільки на момент складання такого акту та накладання арешту вказане спірне майно боржнику [PERSON] не належало, законним його власником була [PERSON], яка не є боржником у вказаному виконавчому провадженні. За вказаних обставин, підстав для наявності заборони відчуження (арешту) нерухомого майна позивачки [PERSON] суд не знаходить і вважає, що наявність такого арешту перешкоджає їй у вільному розпорядженні своїм майном. Тому суд вважає необхідним захисти порушене право позивачки вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, право власності на яке вона набула в установленому порядку, шляхом виключення спірного нерухомого майна з акту опису та арешту майна від 09.12.2015р. та зняття з нього арешту. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved