Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що відповідно до договору дарування від 26.06.2014 року є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Останній фактично в квартирі з вересня 2014 року не мешкає та в звязку з цим втратив право користування останньою, внаслідок відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки наявність реєстрації останнього в квартирі змушує до сплати надмірних комунальних послуг, які нараховуються на нього, чим порушуються її права власника, позивачка просила суд відповідно до ст.405 ЦК України та ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою та примусово зняти останнього з реєстраційного обліку в останній. В наданій заяві представник позивачки просив провести розгляд справи без її участі, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Відзив на позов не надав. Третя особа в наданій до суду заяві просила проводити розгляд справи без участі її представника та прийняти рішення на розсуд суду та відповідно до діючого законодавства. З урахуванням повторної неявки відповідача, поданих представником позивачки та третьою особою заяв, відповідно до положень ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін в заочному порядку, на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка відповідно до договору дарування від 26.06.2014 року є одноособовим власником квартири [ADDRESS], що підтверджується відповідними копіями договору дарування та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно довідки ОСББ «Корал 11» від 06.10.2017 року вбачається, що у вказаній квартирі значаться зареєстрованими дві особи [PERSON] та відповідач [PERSON]О.У вказаній квартирі також зареєстровані [PERSON] та [PERSON], який згідно акту від 17.07.2017 року мешканців будинку, засвідченого їх підписами та завіреного підписом голови правління ОСББ «Корал 11» та печаткою, в квартирі фактично не проживає з 13.09.2014 року по теперішній час. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки матеріалами справи підтверджено факт не проживання відповідача в квартирі понад один рік без поважних причин, а також враховуючи, що доказів протилежного останнім не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання відповідачами таким, що втратив право користування квартирою в силу ст.405 ЦК України. Разом з тим, в задоволенні позовних вимог про примусове зняття відповідача з реєстрації в квартирі суд вважає за необхідне відмовити, як заявлених передчасно, оскільки матеріали справи не містять даних щодо порушення або не визнання прав позивачки та наявності спору з іншими особами в цій частині, враховуючи, що визнання судом відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, в силу закону, а саме ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття відповідача з реєстрації. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial