Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

позивачка [PERSON] Н-М.Л. звернулась в суд із указаним позовом. Просить суд визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку № 20 по вул. Б. Хмельницького в смт. Олесько Буського району Львівської області та зняття її з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником вказаного житлового будинку. Разом із нею у вищевказаному житловому будинку зареєстрована її колишня невістка [PERSON], яка є відповідачкою в даній цивільній справі. Відповідачка із 2000 року у належному позивачці будинку фактично не проживає. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачка понад шість місяців не проживає у зазначеному вище будинку, відмовляється добровільно знятися з реєстрації в ньому, у звязку із чим позивачка не в змозі оформити житлову субсидію, а тому просить суд її позов задовольнити. Позивачка [PERSON] Н-М.Л. в судове засідання не зявилася, направивши до суду письмову заяву, в якій просить її позов задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи провести у її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила, а позовних вимог по суті не оспорила. В силу ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали та зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] Н-М.Л. є власником житлового будинку по вул. Б. Хмельницького в смт. Олесько Буського району Львівської області, що стверджується копією наявного у матеріалах справи Реєстраційного посвідчення № 120 від 09.09.1987 року, а також підтверджується технічними паспортом ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 26.03.2013 року. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 09.02.2015 року, яке набрало законної сили, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із Акту перевірки паспортного режиму б/н від 15.10.2014 року, було проведено перевірку паспортного режиму згідно письмової заяви [PERSON] про виписку її невістки [PERSON], яка не проживає за адресою: [INFO]. На час перевірки встановлено, що [PERSON] із 2000 року в даному будинку не проживає і особистих речей не має. Крім цього, із довідки Олеської селищної ради Буського району Львівської області за №792 від 29.10.2014 року вбачається те, що [PERSON] зареєстрована в [INFO], але за даною адресою не проживає з 2000 року. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 391 ЦК України. Так, згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно частини 1 статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог статті 72ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, визнавши відповідачку [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку № 20 по вул. Б. Хмельницького в смт. Олесько Буського району Львівської області, оскільки вона понад шість останніх місяців в ньому не проживає. Разом із тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою Відтак, суд вважає за доцільне відмовити у задоволені позовної вимоги про зняття відповідачки з реєстраційного обліку, оскільки вказане питання не є компетенцією суду. Ураховуючи викладене, та

Outcome: partial