Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з первісним позовом про визнання за нею права власності на квартири №№ 1 4 в будинку № 20 по вул. Чкалова в с. Прибузьке Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Зазначала, що відповідачі, які є її батьками, працювали в радгоспі «Прибузький», який потім був реорганізований в СЗАТ «Прибузький». Під час ліквідації останнього та розпаювання його майна вони отримали у свою власність в якості майнової частки зазначені квартири: [PERSON] - № 1 та № 2, а мати - № 3 та № 4. Вказуючи, що внесла кошти за цю нерухомість і таким чином вона перейшла до неї, тому просила визнати за нею право власності на квартири. Під час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] разом подали зустрічну позовну заяву, яка була прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] Відповідно до своїх вимог вони підтверджували набуття під час розпаювання та ліквідації СЗАТ «Прибузький» квартир №№ 1-4 в будинку № 20 по вул. Чкалова в с. Прибузьке, але зазначала, що [PERSON] ніяких коштів за квартири не вносила і їм не передавала, тому квартири належать їм. В зв'язку з цим просили визнати за ними право власності на квартири: за [PERSON] квартири № 1 та № 2, за [PERSON] - № 3 та № 4. В подальшому, під час розгляду справи позивачі за зустрічним позовом уточнили свої вимоги і, посилаючись на те, що після отримання квартир вони перепланували їх в одне ціле житло, тому, виходячи із рівності кількості квартир, які були їм передані, просили визнати за кожним право власності на 1/2 частину будинку. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглядати справу без їх участі, і кожен із сторін наполягав на задоволенні свого позову. Представник сільської ради до судового засідання також не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а первісний позов ні, виходячи з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] працювали в радгоспі Прибузький Жовтневого району Миколаївської області, який вподальшому був реорганізований в сільськогосподарське закрите акціонерне товариство Прибузький. В 2004 році розпочалася процедура ліквідації СЗАТ Прибузьке, в зв'язку з цим, Господарським судом Миколаївської області була винесена постанова від 10 грудня 2004 року «Про банкрутство та відкриття ліквідаційної процедури» (справа № 2/297). Відповідно до статті 7 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Крім того статтею 9 цього ж Закону визначено, що до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. [PERSON] та [PERSON] реалізували право на отримання в натурі свого майнового паю в 2004 році шляхом отримання в натурі нерухомого майна, а саме: [PERSON] були надані у власність квартири № 1 та № 2, а [PERSON] квартири № 3 та № 4 в будинку 20 по вул. Чкалова в с. Прибузьке Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Так, ліквідаційною комісією СЗАТ Прибузький на засіданні 28 жовтня 2010 року було прийнято рішення про передачу їм в рахунок майнового паю зазначені квартири. На підтвердження передачі квартир їм були оформлені та видані накладні від 10 лютого 2004 року (а.с. 58-61). Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22 травня 2007 року СЗАТ Прибузький було ліквідовано. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, згідно зі статтею 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Крім того, статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. (ст.ст. 317-319 ЦК України). Також відповідно до ст. 325 ЦК України визначено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. (ст. 334 ЦК України). Безумовно, що право власності на нерухоме майно, а в даному випадку квартири підлягали державній реєстрації. В той же час, [PERSON] та [PERSON], отримавши квартири у власність, не зареєстрували їх відразу в державному органі. Однак в теперішній час, через неодноразові зміни в законодавстві, передбачено інший порядок реєстрації права власності Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (зі змінами) не передбачено реєстрація права власності на нерухому майно на підставі накладних та на підставі рішення ліквідаційної комісії. До того ж на момент ліквідації підприємства та передачі квартир у власність [PERSON] право власності на ці квартири за самим підприємством не було остаточно зареєстровано. В той же час, за встановлених та виписаних вище обставин, а також виходячи із зазначених норм закону, суд приходить до висновку, що квартири перейшли до власності до [PERSON] та [PERSON] Виходячи з цього первісний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки доказами не було підтверджено, що вона набула право власності на зазначені квартири. За весь час існування будинку, право власності на квартири в ньому належним чином зареєстровано не було і інвентаризація та технічне обстеження не проводилася. Проведеною інвентаризацію будинку в теперішній час (технічний паспорт КП МБТІ від 17 червня 2016 року) було встановлено, що в будинку проведено перепланування, згідно з яким квартир об'єднані. На тепер будинок має житлову площу 42,0 кв.м, загальну 71,1 кв.м., в ньому розташовані: одна житлова кімната площею 42.0 кв.м., кухня 16,3 кв.м., та веранда 12,8 кв.м. Згідно зі ст. 332 ЦК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Беручи до уваги, що [PERSON] та [PERSON] отримали по дві квартири в чотирьох-квартирному будинку, які потім були переобладнані в одне житлове приміщення, що займає весь будинок, тому, виходячи з рівності їх часток в цьому майні, кожному має належати 1/2 частина права власності на будинок. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги, що іншим чином позивачі за зустрічним позовом не можуть захисти своє майнове право, тому суд, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, вважає за можливим позов задовольнити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved