Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з вказаним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на житло. Позов [PERSON] мотивувала тим, що гідно договору дарування квартири від 21 серпня 1996 року на праві приватної власності їй належить квартира [ADDRESS]. З дозволу позивача в квартирі також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] та не зважаючи на це понад строки встановлені законом в ній не проживають. Відповідачі в даній квартирі не проживають більше трьох років, комунальні платежі, які нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб, не сплачують. За вказаних обставин просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала суду заяву, за змістом якої просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просила суд позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, подали суду заяву, за змістом якої просять розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном, внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно довідки № 01-03/629 від 15.04.2015 року, виданої КП «Єдиний розрахунковий центр» у квартирі [ADDRESS] стверджують, що [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за адресою [INFO] (а.с.3). Реєстрація відповідачів у даній квартирі підтверджується також довідками Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, які були витребувані на запити суду в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України. Позивачка вказує, що реєстрація у квартирі відповідачів, які насправді мають зовсім інше місце проживання, перешкоджає здійсненню нею прав на вільне користування нерухомим майном. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачці на праві власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідачі не проживають в [INFO] понад рік, не несуть витрат по утриманню житла, позов визнали, а тому їх слід визнати таким, що втратили право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, ЦПК України,

Outcome: approved