Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 22.07.2004 у смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області, запис № 10. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що спільне життя з [PERSON] не склалося. Протягом останніх років між ними постійно виникали сварки та непорозуміння. Не було взаєморозуміння, поваги та терпіння один до одного. За таких обставин віддалились один від одного та втратили почуття поваги і любові один до одного. Відповідач почав жити своїм життям, не цікавлячись ні дружиною, ні дітьми. Через тривалі непорозуміння і конфлікти вони перестали бути сім`єю, їх нічого не об`єднує. Вважає, що подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам, оскільки їх сім`я розпалась остаточно, поновити подружні стосунки неможливо, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Провадження у справі відкрито 20.08.2020. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, судовий збір просить стягнути з позивачки. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що 22 липня 2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який був зареєстрований Гніздичівською селищною радою Жидачівського району, запис №10. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] [INFO] , які на даний час проживають з позивачкою. Сім`я фактично розпалась, а шлюб існує тільки формально, так як протягом тривалого часу між сторонами існують конфлікти та непорозуміння. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають, оскільки їх відсутність у судовому засіданні свідчить про їх байдуже ставлення до сім`ї та збереження шлюбу. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що розлад у сім`ї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам позивачки, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З врахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з квитанцією від 06.08.2020 №1, а з відповідача в користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Outcome: approved