Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з позовом до відповідача, просить розірвати шлюб, зареєстрований 05.06.2012 року у Виконавчому комітеті Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 1, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що протягом року сторони проживають окремо, позивачка проживає з дитиною, яку сторони мають від спільного подружнього життя. Стосунки з відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння та постійні конфлікти. Майновий спір між сторонами відсутній. На даний час відповідач не надає допомогу на утримання дитини, у зв`язку з чим, позивачці складно самій утримувати дочку та вона потребує допомоги на її утримання. 02.03.2020 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання у справі. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, у якій позов підтримала, просить його задоволити та у разі неявки відповідача, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 05.06.2012 року у Виконавчому комітеті Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 1 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 05.06.2012). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з`ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім`я розпалась остаточно, оскільки вони не проживають разом протягом тривалого часу, спільного господарства не ведуть, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Вони досягли доровільної згоди про залишення неповнолітньої дитини на проживання з матір`ю. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позивачка самостійно утримує дитину, остання проживає разом з нею. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дочки. Зі слів позивачки, їй не відомо про місце роботи відповідача та його дохід. Відповідно до роз`яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, аліменти з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки за її вибором на утримання дітей у частці від заробітку (доходу) відповідача. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Судом не встановлено обставин, за яких відповідач не мав би змоги сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення аліменти за рішенням суду в розмірі, заявленому позивачем - 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Суд зважає, що обов`язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved