Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 920,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку; а також просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на оплату навчання їх повнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? витрат на навчання, згідно Договору № 1586-17 від 18.08.2017 року. Позивачка мотивувала свої позовні вимоги тим, що згідно рішення суду від 04 травня 2007 року з відповідачем розірвано шлюб, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER], за актовим записом № 45. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON] [INFO], який є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету української й іноземної філології та мистецтвознавства групи УД-17 Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, де навчається на контрактній основі за спеціальністю «дизайн». Відповідач сину матеріальної допомоги не надає, тому позивачка звернулася до суду. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, надав суду та позивачці письмовий відзив на позовну заяву, яким заперечив позовні вимоги, мотивуючи свою позицію тим, що позивачка не надала жодного доказу, що у зв'язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги, не надано доказів витрати на навчання, не надала доказів, що сама позивачка має доходи і чи отримує стипендію [PERSON] Також зазначив? що відповідач не має можливості надавати допомогу дорослому сину, оскільки ніде не працює, являється інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, будь-якого підсобного господарства не має, і єдиним джерелом його доходу є пенсійні виплати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, пояснила, що з колишнім чоловіком не спілкується, що відповідач сплачував аліменти до досягнення сином 18 років, після чого добровільно жодної допомоги не надає. Позивачка також пояснила, що працює неофіційно, її заробіток складає близько 3000,00 гривень в місяць, але надати підтверджень не може, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідач не може надавати допомогу сину, оскільки ніде не працює, являється інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, підсобного господарства не має і єдиним джерелом доходу є пенсійні виплати. Також наголошував на тому, що позивачка не обґрунтувала свої позовні вимоги. Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] одружилися 25.09.1999 року, про що у книзі реєстрації актів про одруження відділом реєстрації актів громадянського стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зроблений запис за № 94. Прізвище дружини після одруження - «[PERSON]» (копія свідоцтва про шлюб, а. с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серія [NUMBER] (копія свідоцтва а. с. 6). 04.05.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зроблений актовий запис за №45 (копія свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], а. с. 7). Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 27 липня 2016 року, [PERSON] змінила прізвище і після державно реєстрації зміни імені стала [PERSON] (копія свідоцтва серія [NUMBER], а. с. 9). Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 27 липня 2016 року, [PERSON] [INFO], змінив прізвище і після державної реєстрації зміни імені став [PERSON] (копія свідоцтва серія [NUMBER], а. с. 9). Отже судом встановлено походження дитини від своїх батьків та наявність родинних зв'язків між ними. Факт проживання однією родиною матері [PERSON] та сина - [PERSON] 2000 року народження, за адресою [ADDRESS] підтверджується довідкою, виданою виконкомом Покровської селищної ради за № 4731 від 27.08.2018 року (копія довідки, а. с. 14). У той же час, як пояснила позивачка в судовому засіданні, вона разом з сином, чоловіком та їх спільною дитиною фактично проживає у м. Дніпро, де винаймають квартиру. Факт навчання [PERSON] у Дніпровському національному університеті імені Олеся Гончара підтверджується наданою копією Договору №1586/17 від 18.08.2017 року (далі - договір, а. с. 11-12). Згідно п. 1.1. договору предметом укладеного договору є здійснення навчання [PERSON] терміном 4 (чотири) роки, за рахунок коштів замовника, яким виступає позивачка і сам [PERSON]. Згідно п. 5.1. договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 46000,00 гривень. На момент укладення договору замовник вносить одноразово 6000,00 гривень, а що семестрова плата складає 5750,00 гривень. Згідно довідки вих. №87-225-681 від 21.08.2018 року [PERSON] є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету української й іноземної філології та мистецтвознавства групи УД-17, навчається на контрактній основі за спеціальністю - дизайн (копія довідки, а. с. 13). В судовому засіданні позивачкою заявлене клопотання щодо долучення до матеріалів справи квитанцій про сплату за навчання за договором у розмірі 5750,00 гривень. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти долучення даних документів до матеріалів справи, мотивуючи свою позицію тим, що клопотання заявлене після початку судового розгляду по суті. Суд долучив квитанції до матеріалів справи, враховуючи той факт, що позовна заява була подана до суду 31.08.2018 року, а квитанції датовані 11.09.2018 року та 15.09.2018 року, тобто, виникли після подачі позову, отже, суд вважає за необхідне не обмежувати позивача у праві подавати докази і вважає подані докази належними і допустимими. Дослідивши квитанції, суд встановив, що позивачка [PERSON] дійсно сплатила за 1 семестр 2 курсу навчання сина згідно договору (квитанції, а. с. 42,43). Заслухавши позивачку та представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина визначається розділом 16 Сімейного кодексу. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як зазначено в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як зазначено у ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом з пояснень позивачки, їх спільний з відповідачем син є здоровим, не страждає на будь-які хронічні захворювання, не є інвалідом, отже, є працездатною людиною. Також позивачка пояснила суду, що сама вона також не страждає на хронічні захворювання, працює неофіційно, її дохід складає близька 3000,00 гривень щомісячно, однак документальних підтверджень свого доходу надати не може. Зі слів позивачки, навчання дитини сплатив її другий чоловік, з яким вона зараз перебуває у шлюбі і має ще одну, спільну дитину. У той же час, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА №7360648 від 29.01.2018 року, [PERSON] має третю групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання (копія довідки, а. с. 31). Згідно медичної довідки від 10.01.2018 року відповідач також має діагноз «остаточні зміни після перенесеного туберкульозу легень» (копія консультативного висновку, а. с. 30). Судом встановлено, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1452,00 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою, виданою Управлінням ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 872 від 17.09.2018 року (копія довідки, а. с. 32). Доказів щодо наявності інших джерел доходу у відповідача суду не надані. З установлених обставин суд робить висновок, що відповідач не має матеріальної можливості в теперішній час надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину у зв'язку з наявністю інвалідності, невеликим розміром пенсії та відсутністю інших джерел для існування. Суд зауважує, що позивачка також не надала жодного доказу, що їх з відповідачем повнолітній син взагалі потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням; розмір щомісячних платежів в сумі 920,00 гривень, заявлених у позові, вона обґрунтувала тим, що ця сума складає 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлену законом, саме цим вона обґрунтовує розмір заявлених позовних вимог. Суд відхиляє таку аргументацію позивачки у зв'язку з наступним. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2018 складає 1944 грн., а з 01.12.2018 - 2027 грн. на місяць, однак прожитковий мінімум і мінімальний розмір аліментів, виходячи з прожиткового мінімуму, встановлюються саме для дітей, а не для дорослих синів, дочок, тому суд не може на цій підставі вважати автоматично доведеним розмір щомісячних платежів за даним позовом. Розмир аліментів повинен бути обґрунтований, виходячи з фактичних потребами і витрат сина сторін. Суд також відхиляє позовні вимоги позивачки в частині стягнення ? витрат на навчання які заявлені як додаткові витрати. Участь батьків у додаткових витратах на дитину регулюється ст. 185 СК України, додаткові витрати стягуються саме на дитину, до досягнення нею 18-річного віку, і ця стаття Сімейного кодексу не застосовуються при стягненні аліментів на повнолітнього сина, дочку. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог позивачки відсутні.

Outcome: dismissed