Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ДСК «Чорноморське морське пароплавство» та просить стягнути з відповідача на її користь додатковий середній заробіток за час затримки розрахунку з 28 червня 2013 року по 11 червня 2015 року в розмірі 43\~561, 14 грн. з урахуванням податків. [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що вона працювала з 07 серпня 1977 року по 24 грудня 2012 року в ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах. 24 грудня 2012 року позивачку було звільнено з вказаної посади на підставі наказу ДСК «Чорноморське морське пароплавство» № 223-Л у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення їй не було виплачено заробітну плату за грудень місяць 2012 року, суму вихідної допомоги згідно зі\~ст. 44 КЗпП України, компенсацію відпустки, додаткову вихідну допомогу за колективним договором -\~дванадцятимісячний середній заробіток. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2013 року було стягнуто з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку з 25 грудня 2012 року по 27 червня 2013 року у розмірі 11\~286, 85 грн.; додаткову вихідну допомогу за колективним договором у розмірі 16\~473, 60 грн.; та моральну шкоду у розмірі 5\~000, 00 грн. Однак, вищевказане рішення почало виконуватись лише 11 червня 2015 року. У звязку з цим, позивачка просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 28 червня 2013 року по 11 червня 2015 року в розмірі 43\~561, 14 грн. з урахуванням податків. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ДСК «Чорноморське морське пароплавство» у судовому засіданні визнала вимоги [PERSON] в частині стягнення грошової суми у розмірі 13\~390, 11 грн., та вказала, що позивачкою невірно розраховано додатковий середній заробіток, виходячи з кількості календарних днів у місяці, оскільки вважає, що таку заборгованість необхідно розраховувати починаючи з 18 вересня 2014 року та виходячи з кількості робочих днів в місяці. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на своєчасне одержання винагороди за працю, що захищається законом. Судом встановлено, що [PERSON] працювала з 07 серпня 1977 року по 24 грудня 2012 року в ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах. 24 грудня 2012 року позивачку було звільнено з вказаної посади на підставі наказу ДСК «Чорноморське морське пароплавство» № 223-Л у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення йому не було виплачено заробітну плату за грудень місяць 2012 року, суму вихідної допомоги згідно зі\~ст. 44 КЗпП України, компенсацію відпустки, додаткову вихідну допомогу за колективним договором -\~дванадцятимісячний середній заробіток. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2013 року було стягнуто з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку з 25 грудня 2012 року по 27 червня 2013 року у розмірі 11\~286, 85 грн.; додаткову вихідну допомогу за колективним договором у розмірі 16\~473, 60 грн.; та моральну шкоду у розмірі 5\~000, 00 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2013 року, що набрало чинності, вищевказане рішення було змінено лише в частні стягнення моральної шкоди, та стягнуто з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 500, 00 грн. У вказаному рішенні було встановлено, що при звільненні позивачки їй не були сплачені всі належні від підприємства платежі, тобто ДСК «Чорноморське морське пароплавство» порушила положення\~ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак, вищевказане рішення почало виконуватись лише 11 червня 2015 року шляхом зарахування на рахунок позивачки грошових коштів передбачених рішенням суду. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Згідно із ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Нездійснення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для притягнення до відповідальності, передбаченої\~статтею 117 вказаного Кодексу\~шляхом виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, зокрема, й виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Однак, рішенням Приморськогорайоного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області, було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку час затримки за період з 28 червня 2013 року по 17 вересня 2014 року. Тому, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» заборгованості зі сплати середнього заробітку час затримки лише за період з 18 вересня 2014 року по 11 червня 2015 року. Позиція щодо стягнення середнього заробітної плати за час затримки виплати закріплюється в ухвалах касаційного суду від 16 травня 2012 року (№ 6-47110св11) та від 18 липня 2012 року (№ 6-14417св12). Рішенням Конституційного Суду України №-8-рп/2013 від 15.10.2013 р. щодо офіційного тлумачення положень частини другої\~ст. 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України\~«Про оплату праці», було зазначено, що у разі порушення роботодавцем\~КЗпП України, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України\~№13 від 24.12.1999 р. «Про порядок застосування судами законодавства про оплату праці», суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Крім того, у судовому засіданні доведено, що згідно вимог Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середня заробітна плата повинна обчислюватись виходячи з кількості робочих днів в місяць. Як вбачається з довідки № ГБ-10 від 29 січня 2013 року про розрахунок середньомісячної та середньоденної заробітної плати [PERSON], її середньоденна заробітна плата з врахуванням податків складала 61, 01 грн., а середньомісячна\~ 1\~372, 80 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачкою за період з 18 вересня 2014 року по 11 червня 2015 року складає: (61, 01 *9)+(61, 01 *23)+(61, 01 *20)+(61, 01 *23)+(61, 01 *20)+(61, 01 *20)+(61, 01 *21)+(61, 01 *21)+(61, 01 *18)+(61, 01 *8) = 11\~164, 83 грн. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки частково, й доведеність протиправних дій відповідача з затримки належних виплат позивачці після її звільнення. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку зі звільненням позивача від сплати судових витрат відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про судовий збір», а саме за подання позову про стягнення заробітної плати, та інші вимоги, що випливають з трудових правовідносин, суд вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Таким чином, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial