Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 10 січня 1997 року між ними був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадянського Лисянської райдержадміністрації Черкаської області. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося через постійні зради, несумісність характерів та різні погляди на життя. Спільне подружнє життя припинено з березня 2014 року і на примирення позивачка не згодна. Позивачка в судове засідання не з'явилась, проте завчасно подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився також, проте згідно з адресованою до суду письмовою заявою позовні вимоги визнає в повному обсязі, наполягає на розлученні, на примирення не згоден та просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: з свідоцтва про одруження вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Лисянської райдержадміністрації Черкаської області 10 січня 1997 року, про що складено відповідний актовий запис за №2 (а. с.4). З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Лисянського районного управління юстиції в Книзі записів актів громадянського стану про народження 16 лютого 2000 року зроблено відповідний актовий запис за №13 (а. с. 5). Судом достовірно встановлено, що сторони проживають окремо з березня 2014 року, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, категорично наполягають на розлученні, на примирення не згодні, а отже бажання розірвати шлюб у сторін є взаємним. За таких обставин, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та зважаючи на те, що згідно з письмовими заявами сторін сторони наполягають на розлучення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню. Також відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу прізвище позивачці залишити «[PERSON]». Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати по справі стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved