Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ майна в натурі та визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності, посилаючись на наступні обставини. Згідно договору дарування від 12.03.2003 р. нею були прийняті в дар (власність ) об'єкт нерухомості: 9/100 частин домоволодіння номер [ADDRESS]. Домоволодіння складається з : семи житлових будинків літ. А - 1 , Б- 1 , В- 1, Г- 1, Д- 1, Е - 1 : сараїв літ. П, Н, І ; вбиральні 3, душа літ. Т, водопроводу літ. О. Загальна площа будинків становить 338,90 м.кв., житлова площа 177,70 м.кв. Даний договір пройшов державну реєстрацію в КП БТІ м. Донецька 21.04.2003 р. № 212893. У відповідності зі ст.356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою співвласністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні та юридичні особи. Статтею 358 ч. З ЦК України визначено, що кожний із співвласників має право на надання йому у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 361 ЦК України встановлено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності . Однак, чинним законодавством України встановлено обмеження в самостійних діях співвласників об'єкта, що стосується вільної відчуження за договорами купівлі-продажу та іпотеки майна. У зв'язку з чим, між співвласниками об'єкта неодноразово велися переговори з укладення нотаріального договору виділу майна в натурі , згідно зі ст. 364ч.З ЦК України. У результаті проведення переговорів сторони (що беруть участь у справі) не досягли згоди, оскільки відповідачі по справі відмовляються від посвідчення такого нотаріального договору з причини пов'язаних з цим фінансових витрат, і зайнятістю кожного із співвласників. Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку в спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : загальне володіння і користування майном є неможливим. В даний час всі співвласники домоволодіння мають окремі ізольовані житлові приміщення, з відокремленими входами, індивідуальні допоміжні приміщення до них. Користування частинами домоволодіння здійснюється індивідуально , претензій один до одного не має. З метою визначення можливості виділу майна в натурі позивач звернувся в ДФ ДП « ССЕЦ » за отриманням судово-будівельної експертизи. Висновком фахівців № 14/08-1 від 14.08.2013 р. ДФ ДП « ССЕЦ » було визначено, що: на момент проведення експертизи, на підставі результатів обстеження домоволодіння, а саме 9/100 частин домоволодіння, що становить квартиру [ADDRESS] можна зробити висновок, що домоволодіння має окремий вхід, автономну систему життєзабезпечення і може функціонувати незалежно; санітарно-гігієнічні умови, об'ємно-планувальне рішення домоволодіння відповідає будівельним нормам і правилам; виділення домоволодіння в натурі не несе функціональних порушень і не погіршує умов проживання сусідніх мешканців; можливе виділення в натурі домоволодіння, а саме: квартири [ADDRESS] , розташованої в житловому будинку літ. А - 1 з прибудовами а , а2 , аЗ , загальною площею 44,5 м.кв. як окремого об'єкта з присвоєнням поштової адреси. Таким чином, у позивача є всі правові підстави звернутися до суду на дозвіл даного спору . Просила суд виділити в натурі 9/100 частин домоволодіння [ADDRESS], розташовану в житловому будинку літ. А-1 з прибудовами а, а2, а3 загальною площею 44,5 м.кв, належну [PERSON], припинити право спільної часткової власності на майно, розташоване по [ADDRESS], визнати право власності, як самостійний об»єкт за [PERSON] квартиру [ADDRESS], розташовану в житловому будинку літ. А-1 з прибудовами а, а2, а3 загальною площею 44,5 м.кв по [ADDRESS], судові витрати залишити за позивачем. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Додав, що відповідачі ухиляються від укладання договору про виділ її частки, тим самим порушують її права розпоряджатися майном в повному обсязі, позивачка не може продати своє майно. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до положень ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Судом встановлені наступні обставини. 12 березня 2003 року було укладено договір дарування, згідно якого [PERSON], іменований в подальшому Даруватель та [PERSON], іменована в подальшому Обдарована уклали цей договір про наступне: [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 9/100 частин домоволодіння [ADDRESS], жилою площею - 177,70 кв.м, загальною площею домоволодіння - 338,90 кв.м, яке знаходиться на земельній ділянці площею -770 кв.м. Домоволодіння складається з : семи житлових будинків літ. А - 1 , Б- 1 , В- 1, Г- 1, Д- 1, Е - 1 : сараїв літ. П, Н, І ; вбиральні 3, душа літ. Т, водопроводу літ. О. Даний договір пройшов державну реєстрацію в КП БТІ м. Донецька 21.04.2003 р. № 212893, про що мається відповідна відмітка на договорі дарування. Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS] виданого КП «БТІ м. Донецька» від 14.02.2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі, власник 9/100 частини домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування. Позивачка [PERSON] звертаючись до суду з вищезазначеними позовними вимогами просить виділити в натурі 9/100 частин домоволодіння [ADDRESS], розташовану в житловому будинку літ. А-1 з прибудовами а, а2, а3 загальною площею 44,5 м.кв, належну [PERSON], припинити право спільної часткової власності на майно, розташоване по [ADDRESS], визнати право власності, як самостійний об»єкт за [PERSON] квартиру [ADDRESS], розташовану в житловому будинку літ. А-1 з прибудовами а, а2, а3 загальною площею 44,5 м.кв по [ADDRESS], так як остання має намір продати належну їй частку та розпорядитися своїм майном, а відповідачі ухиляються від нотаріального укладання договору про виділ її частки майна з спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Висновком фахівців № 14/08-1 від 14.08.2013 р. ДФ ДП «Судовий будівельно-експертний центр» було визначено, що на момент проведення експертизи, на підставі результатів обстеження домоволодіння, а саме 9/100 частин домоволодіння, що становить квартиру [ADDRESS] можна зробити висновок, що домоволодіння має окремий вхід, автономну систему життєзабезпечення і може функціонувати незалежно; санітарно-гігієнічні умови, об'ємно-планувальне рішення домоволодіння відповідає будівельним нормам і правилам; виділення домоволодіння в натурі не несе функціональних порушень і не погіршує умов проживання сусідніх мешканців; можливе виділення в натурі домоволодіння, а саме: квартири [ADDRESS], розташованої в житловому будинку літ. А - 1 з прибудовами а , а2 , аЗ , загальною площею 44,5 м.кв., як окремого об'єкта з присвоєнням поштової адреси. Встановлено, що позивачка має намір відчуження 9/100 частини домоволодіння, яке належить їй на праві власності згідно договору дарування у зв»язку з чим, остання зверталася до нотаріуса для виклику відповідачів для укладання договору про виділ в натурі майна із спільної часткової власності, будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] на 14 годину 00 хвилин на 17 січня 2014 року до приватного нотаріуса Донецького нотаріального округу [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Зазначені заяви позивачки [PERSON], в якій остання повідомляла про свій намір укласти договір виділу в натурі майна із спільної часткової власності були отримані відповідачами, про що на вказаних заявах свідчить підписи відповідачів із зазначенням дати їх отримання. Встановлено, що відповідачі не прибули в призначений час до приватного нотаріуса Донецького нотаріального округу [PERSON] для укладання договору виділу в натурі майна із спільної часткової власності, будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Отже, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власника, так як належне йому домоволодіння не виділено в натурі із спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS]. Встановлено, що відповідачі не бажають в добровільному порядку нотаріально посвідчити договір про виділення в натурі частки з нерухомого спільного майна. Оскільки відповідачі не бажають в добровільному порядку нотаріально посвідчити договір про виділення в натурі частки з нерухомого спільного майна, тим самим порушуються права позивачки, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ майна в натурі та визнання права власності в частині позовних вимог щодо припинення права спільної часткової власності на майно, розташоване по [ADDRESS] та виділ в натурі 9/100 частини домоволодіння [ADDRESS], розташовану в житловому будинку літ. А-1 з прибудовами а, а2, а3, загальною площею 44,5 кв.м належну [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивачки [PERSON] в частині визнання права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], розташовану в житловому будинку літ. А-1 з прибудовами а, а2, а3, загальною площею 44,5 кв.м по [ADDRESS], то такі вимоги позивачки не підлягають задоволенню, так як є безпідставними та необґрунтованими, оскільки за позивачкою на підставі договору дарування визнано право власності на вказане майно, про що свідчать наявні в матеріалах справи документи, а отже повторне визнання права власності на одне і теж майно є таким, що не ґрунтується на вимогах закону. Судові витрати залишити за позивачкою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial