Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, він не проявляє уваги до неї, тому сумісне життя та збереження сімї стало неможливим. Фактичні шлюбні відносини припинені. Спільного господарства не ведеться. Зазначає, що відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, але враховуючи, що подружжя має неповнолітню дитину, вона змушена звернутися з позовною заявою до суду. Примирення з відповідачем неможливе. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. В судове засідання, позивачка не зявилась, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує /а.с. 8/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не надав суду заяву про поважність пропуску судового засідання. Про час і місце судового засідання його було повідомлено телефонограмою, телефонограма міститься в матеріалах справи /а.с.22/. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст.\~224,\~225 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 23 серпня 2011 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-НО № 251961 від 23 серпня 2011 року, актовий запис № 167 зроблено відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с. 5/. Від шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-НО № 439917 від 03 травня 2012 року, актовий запис № 112 зроблено відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с. 7/. На теперішній час подружжя мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде, стосунки не підтримують. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права та інтереси сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Малолітню дитину суд вважає за необхідне залишити з матірю, бо питання про місце проживання дітей вирішено сторонами в добровільному порядку. Позивачка не заявляла вимог щодо розподілу судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved