Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад [PERSON] управління персоналом» в особі відокремленого підрозділу Сєвєродонецький інститут про стягнення заробітної плати, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, пені та моральної шкоди, мотивуючи вимоги тим, що з 01.06.2014р. по 21.11.2014р. за строковим трудовим договором з ТОВ [PERSON] управління персоналом позивачка [PERSON] працювала викладачем кафедри гуманітарної та фундаментальної підготовки Сєвєродонецького інституту [PERSON] «Вищий навчальний заклад [PERSON] управління персоналом» та з 01.09.2014р. по 21.11.2014р. інспектором з кадрів на 0,5 ставки за сумісництвом. Звільнилася позивачка [PERSON] за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Оплата праці позивачки [PERSON] здійснювалась відповідачем з порушення чинного законодавства України, а саме: її заробітна плата була меншою за встановлений законом мінімальний рівень оплати праці та відповідачем було не враховано період простою липень-серпень 2014р., внаслідок чого сума не нарахованої та невиплаченої заробітної плати становить 4198грн.. Крім того, позивачці [PERSON] відповідачем не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 624,09грн.. [PERSON] грошові кошти мали бути виплачені відповідачем позивачці [PERSON] при звільнені, а саме 22.11.2014р., натомість часткова виплата належної позивачці [PERSON] заробітної плати при звільненні відбулась лише 26.12.2014р., їй було сплачено грошову суму у розмірі 1270,13грн.. Оскільки у повному обсязі розрахунок між сторонами не проведений, то позивачка [PERSON] вважає, що має право на компенсацію затримки із розрахунку розміру середньої заробітної плати у період з 22.11.2014р. по день подачі позовної заяви 24.03.2015р. у розмірі 4257,36грн.. Крім того, за виконану роботу позивачкою [PERSON] на підставі договору замість належних їй грошових коштів у розмірі 600грн., вона отримала лише 300грн.. Починаючи з 27.01.2015р. позивачка [PERSON] також має право на стягнення пені за недотримання строків оплати наданих послугу розмірі 7158грн.. До того, вищевказаними діями відповідача позивачці [PERSON] спричинена моральна шкода, яку позивачка [PERSON] оцінює у розмірі 5000грн.. Тому, позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом і просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад [PERSON] управління персоналом» на її користь не законно не нараховану заробітну плату у розмірі 4198грн.; незаконно не нараховану та невиплачену компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 624,09грн.; компенсації за затримку із розрахунком при звільненні у розмірі 4257,36грн.; оплату вартості виконаних робіт на підставі договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р. у розмірі 300грн.; пеню за недотримання строків оплати наданих послуг на підставі п.5.3 Договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р. за період з 27.01.2015р. по 24.03.2015р. у розмірі 7158грн.; стягнути 5000грн. у якості відшкодування моральної шкоди та покласти на відповідача судові витрати. В уточненій позовній заяві позивачка [PERSON] просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад [PERSON] управління персоналом» на її користь не нараховану заробітну плату у розмірі 7532,28грн.; не нараховану та невиплачену компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 624,09грн.; компенсації за затримку із розрахунком при звільненні у розмірі 4257,36грн.; оплату вартості виконаних робіт на підставі договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р. у розмірі 300грн.; пеню за недотримання строків оплати наданих послуг на підставі п.5.3 Договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р. за період з 27.01.2015р. по 24.03.2015р. у розмірі 19398грн.; стягнути 5000грн. у якості відшкодування моральної шкоди та покласти на відповідача судові витрати. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила , що у період з 01.06.2014р. по 21.11.2014р. вона працювала у Сєвєродонецькому інституті «ВНЗ «МАУП» на посаді викладача кафедри соціально-гуманітарних дисциплін по строковому трудовому договору, а з 01.09.2014р. прийнята на посаду фахівця з підбору кадрів на 0,5 ставки за сумісництвом. Крім того, вона виконувала роботу для СІ «ВНЗ «МАУП» по договору надання послуг. В самому договору не вказано як саме повинен оформлюватися звіт та в який строк він повинен бути зроблений виконавцем. Звільнилася вона 21.11.2014р. за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Оплата її праці здійснювалась СІ «ВНЗ «МАУП» з порушенням чинного законодавства України , а саме: її заробітна плата була меншою за встановлений законом мінімальний рівень оплати праці та відповідачем було не враховано період простою липень-серпень 2014р.. Також відповідачем не нараховано їй та не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 624,09грн.. [PERSON] грошові кошти мали бути виплачені їй відповідачем при звільнені, а саме 22.11.2014р., натомість часткова виплата належної їй заробітної плати при звільненні відбулась лише 26.12.2014р. та 25.02.2015р. оплата праці за договором підряду. Тому, вона звернулась до суду з позовом і просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад [PERSON] управління персоналом» на її користь не нараховану заробітну плату у розмірі 7532,28грн.; не нараховану та невиплачену компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 624,09грн.; компенсацію за затримку із розрахунком при звільненні у розмірі 4257,36грн.; оплату вартості виконаних робіт на підставі договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р. у розмірі 300грн.; пеню за недотримання строків оплати наданих послуг на підставі п.5.3 Договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р. за період з 27.01.2015р. по 24.03.2015р. у розмірі 19398грн.; стягнути 5000грн. у якості відшкодування моральної шкоди та покласти на відповідача судові витрати. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила , що позивачка [PERSON] у період з 01.06.2014р. по 21.11.2014р. працювала у Сєвєродонецькому інституті «ВНЗ «МАУП» на посаді викладача кафедри соціально-гуманітарних дисциплін по строковому трудовому договору, а з 01.09.2014р. прийнята на посаду фахівця з підбору кадрів на 0,5 ставки за сумісництвом. Крім того, вона виконувала роботу для СІ «ВНЗ «МАУП» по договору надання послуг. Договори про надання послуг позивачка [PERSON] складала сама. Оплата у договорі не була обумовлена сторонами. Рішенням наглядової ради в [PERSON] встановлена та діє підрядна погодинна оплата праці науково-педагогічних працівників відокремлених структурних підрозділів. Відповідно до діючого законодавства України установлена мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі 7,3грн.. Натомість позивачка [PERSON] була прийнята на посаду викладача з погодинною оплатою праці у розмір 14грн., а отже розмір її оплати праці був у два рази більшим встановленого мінімуму та залежав від конкретного педагогічного навантаження. Відсутність роботи у викладача [PERSON] у липні-серпні 2014р. не може кваліфікуватися як простой, бо даний період був канікулярним у навчальному закладі. Після прийняття позивачки [PERSON] на посаду викладача з 01.06.2014р., адміністрація інституту продовжувала виплачувати їй винагороду за договорами надання послуг у розмірі 1240грн. (червень-серпень 2014р.) та 650грн. (вересень-листопад 2014р.) і тому сукупний дохід позивачки [PERSON] перевищував розмір мінімальної заробітної плати. Нарахування компенсації за 27 календарних днів невикористаної відпустки позивачки [PERSON] було здійснено у відповідності до чинного законодавства України, виходячи з фактично отриманої заробітної плати. Відповідно до договорів надання послуг за листопад та грудень 2014р. позивачка [PERSON], як виконавець, повинна була готувати [PERSON] та надавати їх Замовнику. [PERSON] були надані секретарю директора лише 22.01.2015р.. Акт за листопад 2014р. був підписаний замовником та оплачений 27.01.2015р., тобто у 5-ти денний строк, як це і передбачено самим договором. Акт за грудень 2015р. замовником підписаний не був, оскільки позивачка [PERSON] не визначила в ньому вартість послуг та не надала звіт про обсяг виконаних робіт. Згідно домовленості сторін зазначений акт був перероблений СІ МАУП 30.01.2015р., підписала його позивачка [PERSON] тільки 25.02.2015р., посилаючись на зайнятість на новій роботі. Тому, саме 25.02.2015р. позивачка [PERSON] отримала грошові кошти за виконані роботи по акту за грудень 2015р., виходячи зі зведеної таблиці педагогічного навантаження за грудень 2014р.. Ствердження позивачки [PERSON] стосовно оплати робіт за договором за грудень 2014р. у розмірі 600грн. жодним чином не обґрунтовані нею. За таких обставин нарахування пені за недотримання строків оплати наданих послуг є неправомірним з боку позивачки [PERSON], та крім того, вимога про відшкодування 5000грн. у якості компенсації за моральні страждання є надуманою. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.п. 20 , 21 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1993р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні , що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії Трудової книжки серії БТ-І №4618544 на імя [PERSON], 07.04.1983р.н., вчителя української мови та літератури, зарубіжної літератури, з 01.06.2014р. прийнята до Сєвєродонецького інституту Приватного акціонерного товариства «ВНЗ «МАУП» на посаду викладача кафедри соціально-гуманітарних дисциплін по строковому трудовому договору; з 01.09.2014р. прийнята на посаду фахівця з підбору кадрів на 0,5 ставки за сумісництвом; з 21.11.2014р. звільнена з посади викладача кафедри гуманітарної та функціональної підготовки та з посади інспектора з кадрів за сумісництвом за згодою сторін , п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.6, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 5.1, 5.3, 7.1 копії Договору надання послуг б/н від 01.11.2014р., укладеному між Сєвєродонецьким інститутом [PERSON] «ВНЗ «МАУП» та [PERSON], Виконавець бере на себе зобовязання з надання послуг, а саме: підготовки документації в учбово-методичному відділі, складання розкладу лекційних занять в строки та на умовах, визначених даним Договором, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити їх вартість. Сторони визначились та погоджуються з тим, що даний договір є цивільно-правовою угодою. Виконавець зобовязаний вчасно та якісно надавати передбачені у п. 1.1 договору послуги замовнику згідно до вимог, які звичайно ставляться до аналогічних послуг, підписувати і передавати замовнику акти про надані послуги. Вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання у розмірі 650грн. за місяць за наслідками кожного календарного місяця і фіксується в актах про надані послуги. Акт про надані послуги готує виконавець і передає для підписання уповноваженому представнику замовника. Замовник протягом пяти днів після отримання акту про надані послуги перевіряє його реальність та підписує в частині фактично наданих послуг до 5 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги. Замовник зобовязаний оплатити визначену в акті про надані послуги вартість послуг у 5-ти денний строк з моменту підписання такого акта. Сторони цього договору несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором відповідно до чинного законодавства. За недотримання строків оплати наданих послуг, визначених у п. 4.3 цього договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.11.2014р. без можливості автоматичної пролонгації. З даним договором сторони ознайомлені, про що свідчать їх підписи. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.6, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 5.1, 5.3, 7.1 копії Договору надання послуг б/н від 01.12.2014р., укладеному між Сєвєродонецьким інститутом [PERSON] «ВНЗ «МАУП» та [PERSON], Виконавець бере на себе зобовязання з надання послуг, а саме: викладацька діяльність, складання розкладу лекційних занять в строки та на умовах, визначених даним Договором, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити їх вартість. Сторони визначились та погоджуються з тим, що даний договір є цивільно-правовою угодою. Виконавець зобовязаний вчасно та якісно надавати передбачені у п.1.1 договору послуги замовнику згідно до вимог, які звичайно ставляться до аналогічних послуг, підписувати і передавати замовнику акти про надані послуги. Вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання у розмірі 15грн. за годину та «___грн. 00коп.» за місяць за наслідками кожного календарного місяця і фіксується в актах про надані послуги. Акт про надані послуги готує виконавець і передає для підписання уповноваженому представнику замовника. Замовник протягом пяти днів після отримання акту про надані послуги перевіряє його реальність та підписує в частині фактично наданих послуг до 5 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги. Замовник зобовязаний оплатити визначену в акті про надані послуги вартість послуг у 5-ти денний строк з моменту підписання такого акта. Сторони цього договору несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором відповідно до чинного законодавства. За недотримання строків оплати наданих послуг, визначених у п.4.3 цього договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 29.12.2014р. без можливості автоматичної пролонгації. З даним договором сторони ознайомлені, про що свідчать їх підписи. Відповідно до копії [PERSON] про надані послуги за Договором про надання послуг б/н від 01.09.2014р., Замовник Сєвєродонецький інститут [PERSON] «ВНЗ «МАУП» та Виконавець [PERSON], уклали акт про те, що [PERSON] виконала роботи згідно договору надання послуг: підготовка документації в учбово-методичному відділі, складання розкладу лекційних занять та заліково-екзаменаційної сесії за вересень 2014р.. Вартість послуг Виконавця склала 650грн.. Відповідно до копії [PERSON] про надані послуги за Договором про надання послуг б/н від 01.10.2014р., Замовник Сєвєродонецький інститут [PERSON] «ВНЗ «МАУП» та Виконавець [PERSON], уклали акт про те, що [PERSON] виконала роботи згідно договору надання послуг: підготовка документації в учбово-методичному відділі, складання розкладу лекційних занять за жовтень 2014р.. Вартість послуг Виконавця склала 650грн.. Відповідно до копії [PERSON] про надані послуги за Договором про надання послуг б/н від 01.11.2014р., Замовник Сєвєродонецький інститут [PERSON] «ВНЗ «МАУП» та Виконавець [PERSON], уклали акт про те, що [PERSON] виконала роботи згідно договору надання послуг: підготовка документації в учбово-методичному відділі, складання розкладу лекційних занять за листопад 2014р.. Вартість послуг Виконавця склала 650грн.. Відповідно до копії [PERSON] про надані послуги за Договором про надання послуг б/н від 01.12.2014р., Замовник Сєвєродонецький інститут [PERSON] «ВНЗ «МАУП» та Виконавець [PERSON], уклали акт про те, що [PERSON] виконала роботи згідно договору надання послуг: викладацька діяльність, складання розкладу лекційних занять за грудень 2014р.. Вартість послуг Виконавця склала 300грн., з яких: 150грн. викладацька діяльність, 150грн. складання розкладу занять. Відповідно до копії заяви [PERSON] від 21.01.2015р., остання звернулась до директора СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» з проханням письмової відповіді щодо невиплати їй грошової винагороди за листопад та грудень 2014р. відповідно до договорів про надання послуг, а також надала до ВНЗ «МАУП» [PERSON] виконаних робіт до договору про надання послуг б/н від 01.11.2014р. та до договору надання послуг б/н від 01.12.2014р.. [PERSON] заява була отримана фахівцем [PERSON] за вх. №08 від 22.01.2015р.. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-ЕД №220994, виданого 07.08.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №410, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Відповідно до копії Протоколу №39 засідання Наглядової ради [PERSON] управління персоналом від 13.04.2013р., постановлено ввести з 01.09.2013р. відрядну оплату праці науково-педагогічних працівників у відокремлених структурних підрозділах МАУП, у тому числі й Сєвєродонецький інститут МАУП. Відповідно до копії Наказу №11 в.о. директора [PERSON] «ВНЗ «МАУП» від 11.07.2013р., встановлено з 01.09.2013р. відрядну оплату праці та наступні тарифні ставки для професорсько-викладацького складу Сєвєродонецького інституту [PERSON] «ВНЗ «МАУП» за одну академічну годину: викладач (штатні працівники 14,0грн.; працівники за сумісництвом та відрядною формою винагороди 13,0грн.). Відповідно до копії заяви [PERSON] від 01.06.2014р., остання звернулась до директора СІ «ВНЗ «МАУП» з проханням прийняти її на роботу по строковому трудовому договору на посаду викладача кафедри соціально-гуманітарних дисциплін та психології СІ «ВНЗ «МАУП» з погодинною оплатою праці у розмірі 14,00грн. з 01.06.2014р. по 31.08.2015р.. Відповідно до копії Наказу №22вк директора СІ МАУП від 01.06.2014р., прийнято [PERSON] на посаду викладача кафедри соціально-гуманітарних дисциплін та психології по строковому трудовому договору з 01.06.2014р. по 31.08.2015р. з погодинною оплатою праці у розмірі 14,00грн./год.. Головному бухгалтеру проводити нарахування заробітної плати згідно фактично відпрацьованого часу на підставі табелю обліку використання робочого часу за місяць. Відповідно до копії Наказу №42вк директора Сі МАУП від 01.09.2014р., прийнято [PERSON] викладача кафедри гуманітарної та фундаментальної підготовки на посаду фахівця з підбору кадрів за сумісництвом на 0,5 ставки з 01.09.2014р. по 31.12.2014р., з оплатою праці згідно штатного розпису інституту; головному бухгалтеру проводити нарахування заробітної плати згідно фактично відпрацьованого часу на підставі табелю обліку використання робочого часу за місяць. Відповідно до копії Наказу №53вк директора СІ МАУП від 22.09.2014р., доручено [PERSON], інспектору з кадрів СІ МАУП, виконання обовязків касира бухгалтерії без увільнення її від основної роботи з 23.09.2014р. по 30.09.2014р. та встановлено [PERSON] доплату за виконання обовязків касира бухгалтерії у розмірі 150грн.. Відповідно до копії Наказу №60вк директора СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» від 21.11.2014р., звільнено з 21.11.2014р. [PERSON] з посад викладача кафедри гуманітарної та фундаментальної підготовки і інспектора з кадрів за сумісництвом за згодою сторін, стаття 36 п.1 КЗпП України; виплатити компенсацію за невикористані відпустки за період роботи з 01.06.2014р. по 21.11.2014р. у кількості 27 днів та з 01.09.2014р. по 21.11.2014р. у кількості 6 днів. Відповідно до розрахунку компенсації №1 від 21.11.2014р., СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» нарахувало [PERSON] (посада викладач) компенсацію за відпустку у розмірі 362,53грн.. Відповідно до розрахунку компенсації №2 від 21.11.2014р., СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» нарахувало [PERSON] (посада інспектор з кадрів) компенсацію за відпустку у розмірі 127,88грн.. Відповідно до копії зведеної таблиці педагогічного навантаження за грудень 2014/2015 навчального року СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП», [PERSON] викладач, мала лекцій 6год., семінарів 4год., всього 10год., погодинна оплата 15,00грн, сума 150грн.. Відповідно до копії Положення про Сєвєродонецький інститут Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «[PERSON] управління персоналом», затвердженого РЗЗ від 14.12.2010р. №24, Інститут створений на правах філії і не має статусу юридичної особи. Відповідно до копії Наказу (Розпорядження) Луганської дирекції УДППЗ «Укрпошта» №446-к від 24.11.2014р., [PERSON] прийнята на роботу з 25.11.2014р. на посаду оператора поштового звязку 1 класу. Відповідно до довідки Луганської дирекції УДППЗ «Укрпошта» №306 від 10.11.2015р., [PERSON] працює в Луганській дирекції УДППЗ «Укрпошта» з 25.11.2014р. на посаді інструктора поштового звязку підрозділ 1309 Дільниця контрольно-експлуатаційних питань, заробіток з 25.11.2014р. по 31.10.2015р. включно складає в загальному розмірі 24153,38грн.. Відповідно до довідки СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» №117 від 23.11.2015р., [PERSON] за листопад 2014р. було нараховано заробітну плату: посада інспектора з кадрів 850,03грн. (775,09грн. сума до виплати з вирахуванням податків) виплачено через касу інституту 26.12.2014р.; посада викладача 615,38грн. (495,01грн. сума до виплати з вирахуванням податків) виплачено через касу інституту 26.12.2014р.; за грудень 2014р. по договору за листопад 2014р. 650грн. (528,38грн. - сума до виплати з вирахуванням податків) виплачено через касу інституту 27.01.2015р.; за січень 2015р. по договору за грудень 2014р. 300грн. (248,37грн. - сума до виплати з вирахуванням податків) виплачено через касу інституту 18.02.2015р.. Отже, матеріалами справи, поясненнями сторін встановлено, що позивачка [PERSON] у період з 01.06.2014р. по 21.11.2014р. працювала у Сєвєродонецькому інституті «ВНЗ «МАУП» на посаді викладача кафедри соціально-гуманітарних дисциплін по строковому трудовому договору, а з 01.09.2014р. прийнята на посаду фахівця з підбору кадрів на 0,5 ставки за сумісництвом. Крім того, вона виконувала роботу для СІ «ВНЗ «МАУП» по договорам надання послуг. 21.11.2014р. позивачка [PERSON] звільнилася з посад викладача кафедри гуманітарної та фундаментальної підготовки і інспектора з кадрів за сумісництвом за згодою сторін, стаття 36 п.1 КЗпП України, проте продовжувала виконувати роботи за договорами надання послуг б/н від 01.11.2014р. та від 01.12.2014р.. При цьому з 25.11.2014р. позивачка [PERSON] працює у Луганській дирекції УДППЗ «Укрпошта» на посаді оператора поштового звязку 1 класу. В день звільнення позивачки [PERSON] з СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» остаточного розрахунку не було проведено, натомість остаточний розрахунок між сторонами було проведено 26.12.2014р., при цьому суд зауважує, що СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» не розрахувався перед позивачкою за дні затримки розрахунку . Стосовно позивної вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] «ВНЗ «МАУП» на її користь не нараховану заробітну плату у розмірі 4198грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень; у погодинному розмірі - 7,3 гривні. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про оплату праці», працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Оскільки на СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» з 01.09.2013р. введено відрядну оплату праці науково-педагогічних працівників за одну академічну годину у розмірі 14,0грн. , то враховуючи, що позивачка [PERSON] працюючи на посаді викладача отримувала заробітну плату у відповідності до відпрацьованого часу за відрядною формою оплати праці. А тому, посилання позивачки [PERSON] на те, що відповідачем СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» не доплачено їй заробітну плату у розмірі 4198грн., тобто саме цієї суми на думку позивачки не були виплачено відповідачем до встановленої законодавством мінімальної заробітної плати у розмірі 1218грн. на місяць, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а отже дана вимога підлягає залишенню без задоволення. Стосовно позовної вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення на її користь не нараховану та не виплачену компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 624,09грн.. Відповідно до ст.74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до абз.2 п.6 Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №346 від 14.04.1997р., у разі звільнення керівних, педагогічних, наукових і науково-педагогічних працівників навчальних закладів та навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, які до звільнення пропрацювали менш як 10 місяців грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічної основної відпустки пропорційно до відпрацьованого ними часу. В матеріалах справи наявні розрахунки компенсації за невикористані відпустки позивачки [PERSON] (а.с.85-86) на посаді викладача у кількості 27 календарних днів у розмірі 362,53грн., та на посаді інспектора з кадрів - 6 календарних днів у розмірі 127,88грн.. Дані розрахунки були здійснені на підставі відпрацьованого часу позивачкою [PERSON], виходячи з її середньоденної заробітної плати. [PERSON] суми компенсації були включені до розрахунку заробітної плати позивачки [PERSON] за листопад 2014р. та виплачені позивачці [PERSON] через касу інституту 26.12.2014р., що підтверджено розрахунковими відомостями, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] обґрунтовує свою позовну вимогу щодо стягнення не нарахованої та не виплаченої компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 624,09грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, то суд приходить до висновку, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачем [PERSON] «ВНЗ «МАУП» було нараховано та виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у відповідності до чинного законодавства України, а саме пропорційно до відпрацьованого часу працівником та виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, а тому ствердження позивачки [PERSON] в обґрунтування даної позовної заяви не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а отже позовна вимога щодо стягнення на користь позивачки [PERSON] не нараховану та не виплачену компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 624,09грн. не підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] «ВНЗ «МАУП» на її користь компенсації за затримку із розрахунком при звільненні у розмірі 7532,28грн., суд зазначає наступне. Матеріалами справи та поясненнями сторін встановлено, що позивачка звільнилася 21.11.2014р.. У відповідності до чинного законодавства остаточний розрахунок з позивачкою [PERSON] в день звільнення не було проведено, а відбувся він лише 26.12.2014р.. Однак, відповідачем [PERSON] «ВНЗ «МАУП» при проведенні остаточного розрахунку з позивачкою [PERSON] 26.12.2014р. за звільнення з посад викладача та інспектора з кадрів не було здійснено виплату компенсації за затримку остаточного розрахунку. Позивачка [PERSON] в обґрунтування даної позовної вимоги виходить з того, що період затримки складає 129 календарних днів, тобто період з 22.11.2014р. по 24.03.2015р. (дата подачі позову до суду) та з встановленої законодавством мінімальної ставки почасової оплати праці. Враховуючі зібрані докази по справі, суд приходить до висновку, що позивачкою [PERSON] при обчисленні належних їй до сплати сум порушено вимоги чинного законодавства України, а тому при обчисленні належних до стягнення на користь позивачки [PERSON] сум у якості компенсації за затримку із розрахунком при звільненні, суд виходить з наступного: дата звільнення 21.11.2014р., остаточний розрахунок проведений 26.12.2014р.. Таким чином, розрахунок при звільненні був затриманий на 35 календарних дні (з 21 по 30.11.2014р. 10к.д.; з 01 по 25.12.2014р. 25к.д.). Середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 40,60грн. (виходячи з нарахованої заробітної плати за вересень 2014р. у розмірі 800грн. (22 робочі дні), та за жовтень 2014р. у розмірі 905грн. (20 робочих днів). Сума нарахувань за період затримки виплати розрахунку при звільненні становить в загальному розмірі 1421грн. (40,60грн. х 35к.д.). Таким чином, позовна вимога позивачки [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] «ВНЗ «МАУП» на її користь компенсації за затримку із розрахунком при звільненні у розмірі 7532,28грн. підлягає частковому задоволенню і на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню з [PERSON] «ВНЗ «МАУП» на її користь компенсація за затримку із розрахунком при звільненні у розмірі 1421грн. за період з 21.11.2014р. по 25.12.2014р.. Стосовно позовної вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення на її користь оплати вартості виконаних робіт на підставі договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р. у розмірі 300грн. суд зазначає наступне. Відповідно до п.4.1 копії Договору надання послуг б/н від 01.12.2014р., укладеному між Сєвєродонецьким інститутом [PERSON] «ВНЗ «МАУП» та [PERSON], вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання у розмірі 15грн. за годину та «___грн. 00коп.» за місяць за наслідками кожного календарного місяця і фіксується в актах про надані послуги. Відповідно до копії [PERSON] здачі-приймання робіт (надання послуг до договору надання послуг від 01.12.2014р.), [PERSON] виконала роботи згідно з договором надання послуг: викладацька діяльність, складання розкладу лекційних занять за грудень 2014р.. Вартість послуг виконавця склала: викладацька діяльність 150грн. та складання розкладу занять 150грн., всього до сплати 300грн.. З даним [PERSON] здачі-приймання робіт [PERSON] ([PERSON]) не погодилась, про що наявна її відмітка від 25.02.2015р. з особистим підписом. При цьому суд зауважує, що відповідно до копії зведеної таблиці педагогічного навантаження за грудень 2014/2015 навчального року СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП», викладач [PERSON] у грудні мала 10 робочих годин. Враховуючи умови договору, а саме розмір оплати 15грн. за годину, то відповідачем СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» правомірно нараховано позивачці [PERSON] 150грн. за викладацьку діяльність. Також суд звертає увагу на те, що в самому договорі відсутня оплата праці за місяць. При цьому суд критично ставиться до пояснень позивачки [PERSON], яка при визначенні оплати виконаних робіт складання розкладу занять виходила з оплати відповідачем її послуг за попередніми договорами надання послуг у розмірі 650грн., оскільки договір не передбачає розміру оплати робіт за місяць, а акт здачі-приймання робіт не містить в собі інформації щодо витраченого виконавцем часу для складання розкладу занять і матеріали справи також не містять в собі доказів витраченого часу на виконання даних робіт, то суд приходить до висновку, що дана позовна вимога не обґрунтована та не підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення на її користь пені за недотримання строків оплати наданих послуг на підставі п. 5.3 Договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р. за період з 27.01.2015р. по 24.03.2015р. у розмірі 19398грн. суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 4.2 -4.4 Договору надання послуг б/н від 01.12.2014р., акт про надані послуги готує виконавець і передає для підписання уповноваженому представнику замовника. Замовник протягом пяти днів після отримання акту про надані послуги перевіряє його реальність та підписує в частині фактично наданих послуг до 5 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги. Замовник зобовязаний оплатити визначену в акті про надані послуги вартість послуг у 5-ти денний строк з моменту підписання такого акта Сторони цього договору несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором відповідно до чинного законодавства. За недотримання строків оплати наданих послуг, визначених у п. 4.3 цього договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] надала до СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» акт виконаних робіт по договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р., який було отримано фахівцем [PERSON] за вх. №08 від 22.01.2015р.. Матеріалами справи та поясненнями сторін встановлено, що у сторін виникли суперечки щодо належного оформлення акту виконаних робіт по договору надання послуг б/н від 01.12.2014р.. Акт за грудень 2015р. замовником підписаний не був, оскільки позивачка [PERSON] не визначила в ньому вартість послуг та не надала звіт про обсяг виконаних робіт. Згідно домовленості сторін зазначений акт був перероблений СІ МАУП 30.01.2015р., підписала його позивачка [PERSON] тільки 25.02.2015р., посилаючись на зайнятість на новій роботі. Тому, саме 25.02.2015р. позивачка [PERSON] отримала грошові кошти за виконані роботи по акту за грудень 2015р., виходячи зі зведеної таблиці педагогічного навантаження за грудень 2014р., що підтверджено матеріалами справи. Факт отримання оплати за вищевказаним договором 25.02.2015р. позивачкою [PERSON] не оспорюється, однак вона не згодна з отриманою сумою та датою розрахунку. При цьому суд зауважує, що позивачка [PERSON] жодним чином не обґрунтовує період з 27.01.2015р. по 24.03.2015р., за який просить суд стягнути пеню за недотримання строків оплати наданих послуг. Враховуючи зібрані докази по справі, суд приходить до висновку, що обставини, на які позивачка [PERSON] посилається в обґрунтування даної позовної вимоги не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому позовна вимога позивачки [PERSON] щодо стягнення на її користь пені за недотримання строків оплати наданих послуг на підставі п.5.3 Договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р. за період з 27.01.2015р. по 24.03.2015р. у розмірі 19398грн. не підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення на підставі ст.237-1 КЗпП України 5000грн. у якості відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд враховує те, що позивачка [PERSON] після звільнення 21.11.2014р. з СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП» 25.11.2014р. працевлаштувалась у Луганській дирекції УДППЗ «Укрпошта» та отримувала заробітну плату в середньому розмірі 2000грн.; ступень вини відповідача СІ [PERSON] «ВНЗ «МАУП», який не провів остаточний розрахунок при звільненні позивачки [PERSON] у встановлений законодавством строк, а здійснив його з затримкою 35 календарних днів, та ту обставину, що сама позивачка [PERSON] жодним чином не обґрунтовує у чому саме полягали її моральні страждання та не обґрунтовує заявлений розмір спричиненої моральної шкоди у розмірі 5000грн., тому, суд вважає, що 500грн. є достатнім розміром для відшкодування заподіяної їй моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем строків остаточного розрахунку при звільненні з позивачкою [PERSON], а тому позовна вимога позивачки [PERSON] щодо стягнення на підставі ст. 237-1 КЗпП України 5000грн. підлягає частковому задоволенню. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі, суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачкою [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, а отже [PERSON] до [PERSON] «ВНЗ МАУП» в особі відокремленого підрозділу Сєвєродонецький інститут про стягнення не нарахованої заробітної плати у розмірі 7532,28грн.; не нарахованої та невиплаченої компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 624,09грн.; компенсації за затримку із розрахунком при звільненні у розмірі 4257,36грн.; оплату вартості виконаних робіт на підставі договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р. у розмірі 300грн.; пеню за недотримання строків оплати наданих послуг на підставі п. 5.3 Договору про надання послуг б/н від 01.12.2014р. за період з 27.01.2015р. по 24.03.2015р. у розмірі 19398грн.; стягнення 5000грн. у якості відшкодування моральної шкоди та покладення на відповідача судових витрат, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, то з відповідача [PERSON] «ВНЗ МАУП» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60грн.. При цьому, позивачкою [PERSON] ([PERSON]) 30.05.2015р. було сплачено судовий збір у розмірі 243,60грн. про поданні до суду заяви про збільшення позовних вимог, тому, з відповідача [PERSON] «ВНЗ МАУП» підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 243,60грн..

Outcome: partial