Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що з 31.08.1996 року вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Володарського райсуду Донецької області від 25.02.2014р., яке набуло чинності 11.03.2014 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають двох доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За час шлюбу ними за спільні кошти було придбане рухоме та нерухоме майно. В травні 2016 року їй стало відомо, що відповідачем частина майна без її згоди була продана, проте шлюбний договір між ними не укладався, а угоди про добровільний поділ майна не досягнуто, в звязку з чим у них з цього приводу виник спір. Зазначила, що за спільні кошти ними було придбано холодильник Samsung RS21HNLR1/BWT 2012р. вартістю 7481,00 грн., телевізор Toshiba 42WL58R 2007р. вартістю 2614,00 грн., телевізор Toshiba VTD 15FPR с DVD 2004р. вартістю 443,00 грн., телевізор 32LG4000 2009р. вартістю 2090,00 грн., ремінний масажер краси HM - 3003 HouseFit н/д вартістю 977,00 грн., еліптичний степінговий тренажер HB-8027HP HouseFit н/д вартістю 713,00 грн., бензокосу SBS-242 2009р. вартістю 3026,00 грн., мотокультиватор «Дніпро» 2009р. вартістю 16299,00 грн., пилосос TWIN Agua Power 1700 Turbo Ariete 2010р. вартістю 7699,00 грн., прес шнековий «Корекс» КЕ-120 2008р. вартістю 17000,00 грн. та бензопилу KLGS 5200 2008р. вартістю 1043,00 грн. всього на загальну суму 59385,00 грн., а тому дане майно, як спільно нажите в рівних частках підлягає розподілу. Також зазначила, що в період шлюбу, на початку червня 1998 року нею разом з відповідачем було придбано житловий будинок за адресою вул. Садова (Октябрська), 16-а, с. Новокраснівка, Нікольського р-ну, Донецької обл. за 18000,00 грн. та земельна ділянка площею 0,48 га. для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення підсобного господарства, право власності на які зареєстровано за відповідачем. Проте, гроші на придбання зазначеної нерухомості в розмірі 15000,00 грн. їй позичив її батько [PERSON], про що свідчить складена розписка від 2.06.1998 року. Зазначену суму вона зобовязалася повернути батькові до 1.01.2017 року. Решту суми в розмірі 3000,00 грн. на придбання зазначеної нерухомості було витрачено з грошей, які їй та відповідачу були подаровані на весілля. Оскільки гроші, які були сплачені на придбання будинку та землі були її особистими коштами, позиченими у батька, вважає, що ця нерухомість не є спільною сумісною власністю подружжя, а повинна належати їй на праві особистої приватної власності. Крім цього зазначила, що за час шлюбу ними була накопичена сума грошей в розмірі 155000,00 грн., яку відповідач запропонував витратити на придбання квартири для доньки. Вона погодилася щоб оформленням документації з цього приводу займався відповідач та зазначену суму на покупку квартири, розташованої за адресою: м. Маріуполь, пр-т. Металургів, 97 кв. 74 перерахувала на імя [PERSON] до м. Харкова, а згодом дізналася, що вказана квартира була придбана та зареєстрована на матір відповідача [PERSON] Таким чином, вважає, що їй належить половина грошей, які було витрачено на придбання зазначеної квартири в розмірі 77500,00 грн. Також зазначила, що їй випадково стало відомо, що відповідач за час шлюбу 16.11.2012 року уклав договір про намір придбати трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], вартість якої 23000,00 доларів США, що еквівалентно 190440,00 грн., а також згодом, зі слів останнього їй стало відомо, що він її придбав на своє імя щоб в подальшому переписати на їх спільну доньку, але влітку 2016 року при спілкуванні відповідача з дочками вона дізналася, що він продав дану квартиру. А тому, вважає, що їй належить половина вартості квартири, яка була придбана та продана без її відома в розмірі 95220,00 грн. На підставі викладеного остаточно просить, визнати отриману нею в період шлюбу з відповідачем від свого батька [PERSON] суму на придбання нерухомості в розмірі 15000,00 грн. її особистим боргом, визнати за нею право особистої приватної власності на будинок і землю розташовані за адресою: вул. Садова, 16-а, с. Новокраснівка, Нікольського р-ну, Донецької обл., зобовязати Держреєстратора внести зміни до держреєстру речових прав дані про власника майна на будинок і землю за зазначеною адресою, розподілити спільно нажите з відповідачем в період шлюбу майно, а саме визнати за нею право власності на холодильник Samsung RS21HNLR1/ BWT, телевізор Toshiba 42WL58R, телевізор Toshiba VTD 15FPR с DVD, телевізор 32LG4000, ремінний масажер краси HM - 3003 HouseFit, еліптичний степінговий тренажер HB-8027HP HouseFit, пилосос TWIN Agua Power 1700 Turbo Ariete та бензокосу SBC- 242, на загальну суму 25043,00 грн., а за відповідачем визнати право власності на мотокультиватор «Дніпро», бензопилу KLGS 5200 та прес шнековий «Корекс» КЕ-120, на загальну суму 34342,00 грн., також просить зобовязати відповідача відшкодувати їй половину сумісних коштів витрачених на придбання квартири за адресою: м. Маріуполь, пр.-т Металургів, 94, кв. 74, у розмірі 77500,00 грн. та відшкодувати половину вартості квартири № 33 буд. № 69 розташованого по пр. Перемоги в м. Маріуполі придбаної під час шлюбу в розмірі 95220,00 грн., а також стягнути з відповідача сплачені нею при зверненні до суду судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 30.11.2016 року позов по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Також суду пояснила, що відповідач ввів її в оману, без її відома за спільні кошти придбав нерухоме майно, обіцяв подарувати його донькам, але одну квартиру оформив на свою матір, а іншу зовсім продав. Вважає, що її право порушене та підлягає судовому захисту. В судові засідання призначені на 06.02.2017 р., 14.03.2017 р., 27.03.2017 р., 11.04.2017 р. позивачка не зявилася. Надала суду письмову заяву в якій позов підтримала, наполягала на його задоволенні та просила справу розглянути без її участі з участю її представника [PERSON] Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 06.02.2017 р. позовні вимоги заявлені позивачкою, з підстав зазначених в позові підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Також суду пояснила, що сторони перебували у шлюбі в період з 31.08.1996 р. по 25.02.2014 р. В 1998 році позивачка особисто взяла в борг у свого батька гроші в сумі 15000 грн. для придбання будинку з землею в с. Новокраснівка про що нею особисто, при свідках, власноручно була складена розписка. Також відповідно розписки вона взяла на себе зобовязання повернути позичену суму батьку у строк до 01.01.2017 року. Вони з відповідачем добавили до зазначеної суми спільні кошти в сумі 3000 грн. та придбали за 18000 грн. житловий будинок з земельною ділянкою для його обслуговування за адресою вул. Садова (Октябрська), 16-а, с. Новокраснівка, Нікольського р-ну, Донецької обл., який за пропозицією відповідача було документально оформлено на нього. Таким чином будинок з землею було придбано за особисті кошти позивачки, які вона позичила у свого батька, в звязку з чим зазначена нерухомість не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою, приватною власністю позивачки. Також в період шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано двокімнатну квартиру розташовану за адресою: м. Маріуполь, пр-т. Металургів, 97 кв. 74. Позивачка особисто трьома платежами перерахувала суму продавцю квартири [PERSON] в розмірі 155000,00 грн. Проте, як стало відомо пізніше квартира була оформлена на матір відповідача [PERSON] Чому в договорі купівлі продажу вказаної квартири зазначено іншу суму її придбання пояснити не може. Вважає, що половина суми, спільно нажитих за час шлюбу грошей витрачених на придбання квартири, в розмірі 77500 грн. належить позивачці. Крім цього пояснила, що відповідач за час шлюбу, без відома позивачки придбав ще одну квартиру в [ADDRESS], вартість якої становить 23000 доларів США, що еквівалентно 190440,00 грн., яку також без відома останньої і продав, а тому позивачка має право на половину її вартості, а саме на суму в розмірі 95220,00 грн. Щодо рухомого майна (речей побуту), пояснила, що позивачка просить провести його розподіл, залишивши відповідачу майна на більшу суму ніж їй, без внесення останнім відповідної компенсації для зрівняння розподілених часток. Також, в чому саме полягає порушення прав позивачки Держреєстратором, якого вона просить зобовязати внести відповідні зміни до держреєстру речових прав, пояснити не може. Проте, в наступні судові засідання представник не зявилася за невідомих суду причин. Про місце і час розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилася. Надала суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні, якого судом було відмовлено за недоведеності поважних причин незабезпечення стороною позивача, явки до суду свого представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Надав суду письмову заяву в якій просив справу розглянути без його участі з участю його представника адвоката [PERSON] Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки [PERSON] предявлені до його довірителя визнав частково. Суду пояснив, що вимоги з приводу рухомого майна (речей побуту) в запропонованому стороною позивача варіанті розподілу, відповідачем визнаються у повному обсязі, як і його кількість і вартість. Щодо решти частини позовних вимог, то відповідачем вони не визнаються у повному обсязі. Також пояснив, що позивачка та відповідач дійсно з 1996 по 2014 р.р. перебували у шлюбі, мають двох дітей. Будинок з земельною ділянкою, що розташовані за адресою: вул. Садова (Октябрська), 16-а, с. Новокраснівка, Нікольського р-ну, Донецької обл. було придбано сторонами в 1998 році саме за сумісні кошти, а тому нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначений будинок, згідно угоди купівлі-продажу, було придбано саме відповідачем та зареєстровано за останнім. Про боргові зобовязання позивачки перед її батьком відповідачу нічого невідомо, доказів, що кошти в розмірі 15000 грн. були витрачені саме на придбання цього будинку, позивачкою не представлено, а тому в задоволенні вимог щодо визнання суми 15000 грн. особистим боргом позивачки та визнання за нею право особистої приватної власності на зазначену нерухомість просив відмовити. З приводу вимоги позивачки щодо відшкодування відповідачу половини суми коштів витрачених на придбання квартири за адресою: м. Маріуполь, пр-т. Металургів, 97 кв. 74, в розмірі 77500 грн. пояснив, що зазначена квартира була придбана не їх подружжям, а особисто матірю відповідача. А ні відповідач, а ні позивачка ніякого відношення до придбання квартири не мають, ніяких грошей на її покупку не передавали. Представлені стороною позивача квитанції про перерахування певних сум грошей не мають ніякого відношення до придбання цієї квартири. Гроші дійсно перераховувалися позивачкою, але зовсім з іншого приводу повязаного з ремонтом паркану, а тому в задоволенні і цієї вимоги просив відмовити. Крім цього пояснив, що вимога позивачки з приводу відшкодування половини вартості квартири розташованої в [ADDRESS] є також безпідставною, оскільки зазначена квартира є особистою приватною власністю відповідача, так як була йому подарована, і таким чином не є спільним сумісним майном придбаним за час шлюбу, а тому в задоволенні цієї вимоги також просив відмовити. Також звернув увагу суду, що відповідачем прав позивачки щодо внесення даних до лержреєстру речових прав про власника майна на будинок і землю за адресою: вул. Садова (Октябрська), 16-а, с. Новокраснівка, Нікольського р-ну, Донецької обл. порушено не було, а тому в цій частині заявлених вимог він не має відповідати. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини осіб, які беруть участь у справі достатніми, суд розглянув справу у відсутність нез*явившихся відповідача [PERSON] та представника позивачки [PERSON] [PERSON] Вислухавши пояснення, позивачки, її представника [PERSON], представника відповідача [PERSON], розглянувши письмові заяви позивачки, її представника [PERSON], відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 31 серпня 1996 року у Новокраснівській сільраді Володарського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 03. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 25.02.2014 року шлюб між сторонами було розірвано за позовом [PERSON]. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а частиною 2 статті 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається з вищезазначеного рішення Володарського райсуду Донецької області від 25.02.2014 р. про розірвання шлюбу між сторонами, воно набрало чинності 11.03.2014 р., тобто саме з цього часу шлюб між сторонами припинився. Таким чином сторони перебували у шлюбі в період з 31 серпня 1996 року по 11 березня 2014 р., що також не заперечується сторонами. [PERSON] із ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи та не заперечується самими сторонами, що в період шлюбу ними було придбано наступне майно: холодильник Samsung RS21HNLR1/BWT 2012р. вартістю 7481,00 грн., телевізор Toshiba 42WL58R 2007р. вартістю 2614,00 грн., телевізор Toshiba VTD 15FPR с DVD 2004р. вартістю 443,00 грн., телевізор 32LG4000 2009р. вартістю 2090,00 грн., ремінний масажер краси HM - 3003 HouseFit н/д вартістю 977,00 грн., еліптичний степінговий тренажер HB-8027HP HouseFit н/д вартістю 713,00 грн., бензокоса SBS-242 2009р. вартістю 3026,00 грн., мотокультиватор «Дніпро» 2009р. вартістю 16299,00 грн., пилосос TWIN Agua Power 1700 Turbo Ariete 2010р. вартістю 7699,00 грн., прес шнековий «Корекс» КЕ-120 2008р. вартістю 17000,00 грн. та бензопилу KLGS 5200 2008р. вартістю 1043,00 грн. всього на загальну суму 59385,00 грн. Відповідно до вимог ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. [PERSON] із ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Враховуючи позовні вимоги позивачки, а також визнання в цієї частині позову відповідачем, суд приходить до висновку про можливість розподілу сумісного майна подружжя в натурі, шляхом виділу позивачці та визнання за нею права власності на холодильник Samsung RS21HNLR1/BWT 2012р. вартістю 7481,00 грн., телевізор Toshiba 42WL58R 2007р. вартістю 2614,00 грн., телевізор Toshiba VTD 15FPR с DVD 2004р. вартістю 443,00 грн., телевізор 32LG4000 2009р. вартістю 2090,00 грн., ремінний масажер краси HM - 3003 HouseFit н/д вартістю 977,00 грн., еліптичний степінговий тренажер HB-8027HP HouseFit н/д вартістю 713,00 грн., пилосос TWIN Agua Power 1700 Turbo Ariete 2010р. вартістю 7699,00 грн. та бензокосу SBS-242 2009р. вартістю 3026,00 грн., всього на загальну суму 25043,00 грн., Відповідачу в свою чергу слід виділити та визнати за ним право власності відповідно на: мотокультиватор «Дніпро» 2009р. вартістю 16299,00 грн., бензопилу KLGS 5200 2008р. вартістю 1043,00 грн. та прес шнековий «Корекс» КЕ-120 2008р. вартістю 17000,00 грн., всього на загальну суму 34342,00 грн. При цьому слід зазначити, що розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, незважаючи, що частка майна у праві спільній сумісній власності подружжя відповідача більше частки позивачки на 9299,00 грн., суд вважає, що саме такий варіант розподілу майна подружжя підлягає задоволенню, оскільки сторони самостійно дійшли згоди щодо такого варіанту розподілу майна, позивачка, підтримує заявлені вимоги, не вимагає грошової компенсації для зрівняння часток розподіленого майна, а відповідач не заперечує проти цього. Що стосується позовних вимог про визнання за позивачкою отриманою нею в період шлюбу з відповідачем від свого батька [PERSON] суми грошей на придбання житлового будинку і землі для його обслуговування розташованих за адресою: вул. Садова, 16-а, в с. Новокраснівка, Нікольського р-ну, Донецької обл. в розмірі 15000 грн. її особистим боргом та визнання за нею право особистої приватної власності на зазначене нерухоме майно, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, оскільки правовідносини між сторонами, щодо яких на даний час виник спір, виникли в 1998 році, суд вважає, що для їх вирішення підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на час їх виникнення. Відповідно положень ст. 22 КпШС України в редакції, яка діяла на час виниклих правовідносин майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Судом встановлено, що відповідно до Біржового контракту (Договору купівлі продажу) № 21447 від 04.06.1998 р. укладеного на Маріупольській універсальній товарній біржі відповідач [PERSON] придбав у гр. [PERSON] житловий будинок розташований за адресою: с. Новокраснівка, вул. Октябрська (Садова), 16 а, Володарського району Донецької області за 44230,00 грн. [PERSON] відомостей зазначених в технічному паспорті на зазначений будинок, виготовлений станом на 06.05.1998 р. власником будинку значиться [PERSON] Крім цього сторонами не заперечується, що будинок з земельною ділянкою за документами було придбано в період шлюбу відповідачем та зареєстровано на останнього. Відповідно копії розписки, позивачка взяла в борг у [PERSON] гроші в сумі 15000 грн. для придбання з метою проживання будинку за адресою: Донецька обл., Володарський р-н, вул. Октябрська, 16-а, які зобовязалася повернути у строк до 01.01.2017 р. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання за нею право особистої приватної власності на нерухомість придбану в період шлюбу за особисті кошти не ґрунтуються на законі, який діяв на час виниклих правовідносин, а тому задоволенню не підлягають. Крім цього відмовляючи в задоволенні зазначеної позовної вимоги, суд також виходить з того, що, доказів з приводу доводів позивачки про те, що зазначене нерухоме майно було придбане останньою за її особисті кошти, зокрема за 15000 грн., які вона позичила у батька для покупки будинку, суду не надано, тим паче, що ця обставина не визнається іншою стороною, а з досліджених доказів вбачається, що будинок було придбано в період шлюбу саме відповідачем, і за іншу суму. Оскільки в задоволенні вищезазначеної вимоги позивачки відмовлено, суд вважає, що вимога останньої про визнання позиченої суми в розмірі 15000 грн. її особистим боргом також задоволенню не підлягає, оскільки не створює для останньої ніяких правових наслідків, зокрема захисту її прав, які як встановлено судом не порушені. Щодо вимог позивачки про зобовязання відповідача відшкодувати їй половину витрачених спільних сумісних коштів на придбання квартири його матері за адресою: м. Маріуполь, пр.-т Металургів, 94, кв. 74, в розмірі 77500 грн. та відшкодувати половину вартості квартири № 33 буд. № 69 розташованого по пр. Перемоги в м. Маріуполі придбаної під час шлюбу та згодом проданої відповідачем без її відома в розмірі 95\~220 грн., то вони також задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що згідно Договору купівлі продажу квартири від 22.06.2011 року, засвідченого нотаріально, гр. [PERSON] придбала у гр. [PERSON] двокімнатну квартиру розташовану за адресою: м. Маріуполь, пр-т. Металургів, 97 кв. 74 за 41000 грн., покупець [PERSON] сплатила гроші за покупку квартири представнику продавця [PERSON] [PERSON] витягу про державну реєстрацію прав зазначена квартира з 31.08.2011 р. зареєстрована на праві приватної власності в цілому за [PERSON] Доказів з приводу того, що зазначена квартира була придбана за спільні сумісні кошти подружжя сторін, стороною позивача не надано, а зазначена обставина стороною відповідача не визнається. З представлених суду трьох квитанцій про перерахування сум коштів позивачкою на відповідні розрахункові рахунки, не вбачається, що зазначені кошти були призначені саме для купівлі зазначеної квартири, як і не вбачається саме походження зазначених грошей. На підставі викладеного, враховуючи, що стороною позивача не доведено факт, використання спільних сумісних грошей на придбання квартири в сумі 155000 грн., суд вважає, що половина зазначеної суми відшкодуванню позивачки не підлягає. Також відповідно Договору дарування квартири від 30.11.2012 року, посвідченого нотаріально, відповідачу [PERSON] безоплатно подаровано трьохкімнатну квартиру за номером 33, що знаходиться у будинку за номером 69 розташованого по проспекту Перемоги в м. Маріуполі. [PERSON] про державну реєстрацію прав відповідач з 06.12.2012 р. є власником зазначеної квартири в цілому на підставі договору Дарування від 30.11.2012 року. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Таким чином, враховуючи, що зазначена квартира набута відповідачем за договором дарування, вона є його особистою приватною власністю, а тому поділу не підлягає, в звязку з чим в задоволенні вимоги позивачки щодо відшкодування половини вартості квартири № 33 буд. № 69 розташованого по пр. Перемоги в м. Маріуполі придбаної відповідачем під час шлюбу та згодом проданої без її відома в розмірі 95\~220 грн. слід відмовити. Також слід зазначити, що наданий позивачкою договір про наміри від 16.11.2012 р. згідно, якого відповідач домовився купити у продавця спірну квартиру у строк до 17.12.2012 р., вартість, якої визначена по домовленості сторін в сумі 190440 грн., що еквівалентно 23000 доларам США не спростовує висновків суду. Крім цього слід зазначити, що вимога позивачки предявлена до відповідача [PERSON] про зобовязання Держреєстратора внести зміни до держреєстру речових прав дані про власника майна на будинок і землю за адресою: вул. Садова, 16-а, с. Новокраснівка, Нікольського р-ну, Донецької обл. також задоволенню не підлягає, оскільки, а ні відповідачем, а ні Держреєстратором прав позивачки порушено не було, а тому вони судовому захисту не підлягають. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено суму судового збору в розмірі 3202,25 грн., а саме 2651,05 грн. за вимоги майнового характеру та 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру. Суд задовольнив 22,40 % заявлених позивачкою позовних вимог майнового характеру від суми 265105 грн. в задоволенні вимог немайнового характеру відмовив у повному обсязі. Таким чином на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог в розмірі 593,83 грн., решта суми судового збору пропорційна розміру позовних вимог в яких позивачки відмовлено стягненню на користь останньої не підлягає.

Outcome: partial