Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення, встановлення порядку вільного користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди в праві користування, володіння, розпорядження житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS], а відповідачка [PERSON] є власником 2/3 часток вищевказаної квартири. На даний час вони не можуть домовитись про порядок користування квартирою, яка перебуває у спільній частковій власності. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася, але надала заяву, згідно якої просить розглянути дану цивільну справу її відсутності. Представник позивачки [PERSON], [PERSON], що діє на підставі довіреності, просила вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], встановити між [PERSON] та [PERSON] порядок вільного користування квартирою [ADDRESS], який відповідає їїх частинам спільної часткової власності 2/3 [PERSON], 1/3 [PERSON] та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в праві користування, володіння, розпорядження 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Представники позивачки [PERSON], [PERSON], що діє на підставі довіреності та [PERSON], до судового засідання не з'явилися, але надали заяву, згідно якої позовні вимоги просять задовольнити у повному обсязі та ь розглянути дану цивільну справу у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилися, але надали заяви, згідно яких позовні вимоги визнали у частині вселення в квартиру [ADDRESS] [PERSON] та просять розглянути дану цивільну справу у їх відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 47 Конституції України встановлює, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ч. 3 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Способом захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, зокрема, є припинення дії, яка порушує право. Відповідно до положень ст. 358 ч. 1 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 358 ч. 2 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ч. 3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 18 жовтня 2012 року державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцями ? частки квартири [ADDRESS] [PERSON], померлого [INFO], є його: дружина [PERSON] в 1/3 частки; донька [PERSON] в 2/3 частки, у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовилася мати - [PERSON] (а.с.5). Згідно витягу про державну реєстрацію прав МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 25.10.2012 року №35989380 [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано 1/3 частка квартири [ADDRESS] (а.с.6). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна сформованого 19 травня 2014 року №21798685 Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області за [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано 1/3 частка квартири [ADDRESS]. Згідно інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна сформованого 19 травня 2014 року № 21798768 Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області за [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано 1/3 частка квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину, 3-493, 18 жовтня 2012 року посвідченого Другою маріупольською державною нотаріальною конторою; за [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано 1/6 частка квартири [ADDRESS], на підставі договору міни, 3-46, 20 січня 2003 року Другою маріупольською державною нотаріальною конторою. Відомості про інші речові права відсутні. У Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості відсутні. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачка та відповідачка по справі є співвласниками квартири [ADDRESS] та мають рівні права в користуванні своєю власністю. Судом встановлено, та не заперечується відповідачкою по справі, що вона перешкоджає користуванню та вселенню в спірну квартиру позивачці [PERSON] на грунті особових неприязних стосунків. На підставі викладеного та з врахуванням конкретних обставин справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS], як її співвласника. В той самий час позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення порядку вільного користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди в праві користування, володіння, розпорядження житловим приміщенням задоволенню не підлягають, бо не обґрунтовані на законі та законодавство не передбачає такого поняття у володінні, користуванні та розпорядженні власністю та дані вимоги викладені з суб'єктивної точки зору позивачки, яка і так має право користуватися спірною квартирою.

Outcome: partial