Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] та визнання за нею особистою приватною власністю земельну ділянку під № [NUMBER] площею 0,2500 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - 0522482200:07:001:0089, та вільну від забудови земельну ділянку під № [NUMBER] , площею 0.0623 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки- 0522482200:07:001:0090, що розташовані по [ADDRESS] . Просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що 19.08.2015 року між нею, [PERSON] , та [PERSON] зареєстровано шлюб. 25 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири під [ADDRESS] . Відчужувана квартира належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Квартира, яка є предметом цього договору, була її особистою приватною власністю, оскільки була набута нею у власність внаслідок успадкування за законом. Продаж зазначеної квартири було вчинено за 195 000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень. 27 серпня 2020 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. За цим договором продавці [PERSON] та [PERSON] передали у власність (продали) по 1/2 частці цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . Продаж зазначеного житлового будинку, за домовленістю сторін було вчинено за 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень. 27 серпня 2020 року [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок. За цим договором продавці [PERSON] та [PERSON] передали у власність (продали) по 1/2 частці в праві власності земельну ділянку під № [NUMBER] площею 0,2500 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - 0522482200:07:001:0089, та вільну від забудови земельну ділянку під № [NUMBER] , площею 0.0623 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки - 0522482200:07:001:0090, що розташовані по [ADDRESS] . Продаж зазначених земельних ділянок, за домовленістю сторін було вчинено за 58 000 (п`ятдесят вісім тисяч) гривень, а саме: земельна ділянка площею 0, 2500 га за 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, і земельна ділянка площею 0, 0623 га за 8 000 (вісім) тисяч гривень. Тобто, між укладанням угод купівлі-продажу квартири та купівлі-продажу будинку із земельними ділянками пройшло лише 2 дні, що підтверджує те, що саме за кошти від продажу квартири були придбані будинок та земельні ділянки. Таким чином, кошти, витрачені на купівлю зазначених будинку та земельних ділянок, відповідають сумі коштів, за які була продана квартира, що належала позивачці на праві особистої приватної власності, тобто були її особистими коштами. Вважає, що придбані в період шлюбу житловий будинок та земельні ділянки є її особистою приватною власністю, оскільки, вони були придбані за її особисті кошти, які отримала від продажу своєї квартири, оскільки вона належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. На купівлю будинку та земельних ділянок не додавались кошти, набуті сторонами ( [PERSON] та [PERSON] ) спільно, як подружжям. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 06.08.2021 провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 06.09.2021. Ухвалою від 06.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.09.2021, який відкладено на 28.10.2021 у зв`язку з неявкою відповідача. 28.10.2021 розгляд справи відкладено на 18.11.2021. Позивачка [PERSON] надала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути без її участі. Позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відзив на позов не подав. З урахуванням одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини. 19.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис № 2299, згідно свідоцтва серії [NUMBER] виданого 19 вересня 2017 року (а.с.7). 25 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири під [ADDRESS] . Відчужувана квартира належала продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Вінницькою державною нотаріальною конторою 07 червня 2019 року за реєстровим №1-1374 зареєстрованого 07 червня 2019 року Третьою Вінницькою державною нотаріальною конторою в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності - 31899192, реєстраційний номер нерухомого майна 1847093705101, про що надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним №169620130 від 07 червня 2019 року. Продаж зазначеної квартири, за домовленістю сторін вчинено за 195 000 гривень (а.с.21-22,24-25). 27 серпня 2020 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. За цим договором продавці [PERSON] та [PERSON] передали у власність (продали) по 1/2 частці цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2122455305224, номер запису про право власності: 37925673, дата державної реєстрації 27.08.2020 року. Продаж зазначеного житлового будинку, за домовленістю сторін вчинено за 75 000 гривень (а.с.8-13). 27 серпня 2020 року [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок. За цим договором продавці [PERSON] та [PERSON] передали у власність (продали) по 1/2 частці в праві власності земельну ділянку під № [NUMBER] площею 0,2500 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - 0522482200:07:001:0089, та вільну від забудови земельну ділянку під № [NUMBER] , площею 0.0623 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки - 0522482200:07:001:0090, що розташовані по [ADDRESS] . Продаж зазначених земельних ділянок, за домовленістю сторін вчинено за 58 000 гривень, а саме: земельна ділянка площею 0, 2500 га за 50 000 гривень, і земельна ділянка площею 0, 0623 га за 8 000 тисяч гривень (а.с.14-20). У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12. 2007 №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі №367/5390/14-ц. Якщо один з подружжя доведе, що майно, набуте ним у шлюбі, було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя (постанова ВСУ у справі № 6-1568цс16). Факт придбання спірного будинку з господарським будівлями та спорудами та земельних ділянок за кошти, отримані позивачкою від реалізації отриманої у спадок квартири доведено копіями договорів, які укладені з інтервалом у 2 дні та кошти витрачені на купівлю будинку та земельних ділянок не перевищують суму коштів, за які продана квартира. Отже, спірний будинок та земельні ділянки хоча й були придбані у період шлюбу, проте за особисті кошти позивачки, отримані від продажу отриманої у спадок квартири, тому цей житловий будинок та земельні ділянки не можуть вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю [PERSON] , а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання спірного майна особистою приватною власністю позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1410,00грн.

Outcome: approved