Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, мотивуючи його наступним. Позивачка є власником земельної ділянки № 237 площею 0,0393 га (кадастровий номер 7410100000:01:019:5033) у садовому товаристві «ім. Мічуріна» згідно Державного акту на право приватної власності на землю. Межі земельної ділянки, що належить їй на праві приватної власності, визначені на підставі технічної документації, виготовленої в 2002 році Чернігівським філіалом Інституту землеустрою. Власницею суміжної земельної ділянки № 236 є відповідачка [PERSON], з якою останні роки у позивачки виник спір щодо меж їх земельних ділянок, оскільки відповідачка самостійно перемістила частину межі, що поділяє їх земельні ділянки, в глиб території [PERSON], побудувавши цегляну господарську споруду (сарай) таким чином, що вона частково знаходиться на земельній ділянці позивачки. Під час будівництва спірного сараю позивака вказувала відповідачці про порушення меж, а в подальшому намагалась вирішити спір шляхом перемовин без звернення до суду, але [PERSON] весь час наполягає на тому, що межа на рівні будівлі встановлена нею у відповідності до розміру її земельної ділянки. [PERSON] двічі вимушена була звертатись до Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області з заявою про проведення перевірки порушення з боку [PERSON] земельного законодавства при користуванні земельною ділянкою. При здійсненні перевірки з виїздом на місце в 2012 р. Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівській області було встановлено, що станом на 07.08.2012 р. [PERSON] під час реконструкції з метою покращення будівлі (встановлено цегляні стіни) самовільно зайняла частину земельної ділянки [PERSON] відповідно збірного кадастрового плану ДП «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розміром 2,48 х 0,17м, чим порушила вимоги ст. 125,126 Земельного кодексу України. За результатами перевірки, проведеною Держсільскогоспінспекцією в 2012 році, [PERSON] було вручено припис з вимогою у 30-ти денний термін усунути виявлені порушення земельного законодавства при використанні земельної ділянки, однак на даний час нею порушення не усунуті. Внаслідок неправомірних та незаконних дій з боку [PERSON], позивачці заподіяна моральна шкода, яка полягає в негативних емоціях та душевних переживаннях, викликаних тривалим порушенням законних прав власника на користування земельною ділянкою на власний розсуд в повному обсязі; постійним фізичний та психологічним супротивом з боку відповідачки та членів її родини на спроби позивача відновити свої права власника; багатократними образами та грубою нецензурною лайкою з боку відповідачки та членів її родини; неможливістю нормального користування садовою ділянкою, порушенням звичного способу життя, необхідністю докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою № 237 у садовому товаристві «ім. Мічуріна» і привести цю земельну ділянку у попередній стан, який існував до порушення прав позивачки, звільнивши зазначену земельну ділянку шляхом знесення цегляної господарської будівлі (сараю); стягнути з відповідачки 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої її неправомірними діями; покласти на відповідачку судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та письмових поясненнях (а.с.56-58). Крім того позивачка вказує проте, що надала достатньо доказів на підтвердження всіх обставин та доводів по справі, та клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи заявляти не буде. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на доводи, які викладені у запереченнях проти позову (а.с.38-41). Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що при купівлі земельної ділянки, площа земельної ділянки була на 3 кв.м. більше, ніж при приватизації. Коли придбали дачу, був сарай деревяний, його знесли і на старому фундаменті построїли новий. При приватизації земельної ділянки погодження меж з 3 стороною не було обовязково. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідачка є членами садового товариства «ім. Мічуріна». У 2002 році позивачка звернулась до Чернігівського філіалу Української академії аграрних наук інституту землеустрою для складання технічної документації на ділянку № 237, яка знаходиться в садівничому товаристві імені Мічуріна (а.с.6-20). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 17 жовтня 2002 року, виданого [PERSON] на підставі рішення 4 сесії 24 скликання Чернігівської міськради від 12 вересня 2002 року вбачається, що їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0393 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території садового товариства «ім. Мічуріна» № 237 (а.с.5). 01.09.09. [PERSON] звернулась до ДП «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» із заявою про виготовлення технічної документації для видачі державного акту щодо земельної ділянки № 236, яка розташована на території садового товариства «ім. Мічуріна» (а.с.44). 04.05.10. Вказана документація була виготовлена, з визначенням схеми обміру та привязки меж земельної ділянки громадянки [PERSON] (а.с.45). та кадастрового плану (а.с.46). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 19 червня 2010 року, виданого [PERSON] на підставі рішення 49 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 29 квітня 2010 року вбачається, що їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0453 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території садового товариства «ім. Мічуріна» № 236 (а.с.47). Згідно довідки Чернігівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою № 302 від 16.08.12. наданої [PERSON] зазначено, що ними проведена повторна зйомка ділянки № 237 (кадастровий номер (7410100000:01:019:5033) у садовому товаристві ім. Мічуріна; за матеріалами інструментальної зйомки, виготовлений план садової ділянки № 237; чорним кольором на плані показані межі земельної ділянки, які були зняті при приватизації земельної ділянки і по яким виготовлений державний акт на право приватної власності; червоним кольором показаний фактичний стан земельної ділянки на момент зйомки 7 серпня 2012 року (а.с.21). Крім того, листом Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 21.09.12. № 04/70-151 наданого [PERSON] зазначено, що ними проведена перевірка можливого порушення дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] в частині самовільного зайняття земельної ділянки № 237 в садовому товаристві «ім. Мічуріна» у м. Чернігові; та ними встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла частину земельної ділянки [PERSON] відповідно збірного кадастрового плану ДП «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» станом на 7 серпня 2012 року, розміром 2,48 * 0,17 метрів; таким чином гр. [PERSON] порушено вимоги ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, за що передбачена відповідальність за ст. 53-1 КУпАП (а.с.23-24). Відповідно до листа Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 27.11.15. № 04/10п-292 наданого [PERSON] вбачається, що під час розгляду ними звернення [PERSON] на місцевості 27 листопада 2015 року встановлено, що земельна ділянка, яку відповідно до проведених перевірок Держсільгоспінспекцією в. Чернігівській області 20 вересня 2012 року, 31 жовтня 2012 року та 30 листопада 2012 року було самовільно зайнято гр. [PERSON], яка продовжує використовуватися для розміщення частини будівлі (а.с.25). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 103 ЗК України, (зміст добросусідства) передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Обґрунтовуючи свої вимоги щодо наявності порушень з боку відповідачки, позивачка посилається на довідку Чернігівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою № 302 від 16.08.12. та листи Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 21.09.12. № 04/70-151 і від 27.11.15. № 04/10п-292, однак суд не може взяти за основу вказані документи як належне підтвердження факту порушення [PERSON] меж земельної ділянки [PERSON], так як зазначені обставини повинні бути підтверджені іншими засобами доказування. Одночасно, при розгляді даної справи суд у порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин по справі, розяснив сторонам право заявити клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи щодо встановлення порушення норм землекористування та порушення меж земельних ділянок. При цьому сторона позивача такого клопотання не заявила та відмовилася від проведення експертизи, мотивуючи достатністю поданих нею доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається, докази подані нею не є належними та допустимими. При цьому суд, не може ґрунтувати своє рішення на припущеннях щодо наявності порушень меж земельної ділянки позивачки відповідачкою, оскільки для встановлення даної обставини, потрібні спеціальні знання в галузі землевпорядкування та землеустрою, якими суд не володіє. Крім того, [PERSON] у своєму позові просить стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду, зазначаючи про душевні стражданні та негативні емоції, які їй заподіла відповідачка своїми неправомірними діями. Згідно ст. 23 Цивільного Кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з огляду на його недоведеність у розумінні ст. 60 ЦПК України, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди, які випливають з вимог про усунення перешкод також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed