Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивачка звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своєї позиції [PERSON] зазначила, що знаходиться з відповідачем у шлюбі з 12.07.2013 року. Від спільного життя сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що сумісне життя не склалася внаслідок непорозуміння, різних поглядів на шлюб та сім'ю. Шлюбні відносини між сторонами фактичного припинені з лютого 2015 року, спільне господарство не ведеться. З огляду на викладене, подальше спільне життя і збереження сім'ї позивачка вважає неможливим та просить розірвати шлюб з [PERSON] Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, зазначивши, що шлюбні стосунки споживачкою припинені з березня 2015 року та їх відновлення є неможливим. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, суд вважає, що є підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 12.07.2013р., про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER], видане Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис 277. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] виданого 08.02.2014р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. [PERSON] не бажає продовжувати шлюбні стосунки, вважає неможливим їх відновлення та не згодна на примирення у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність заявлених вимог чинному законодавству України, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та не відповідає засадам добровільності шлюбу, визначеним ст. 24 СК України, у зв'язку з чим шлюб має бути розірвано. Вимоги про поділ майна та місце мешкання дитини не заявлені. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved