Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] зменшила розмір позовних вимог та просить встановити, що [PERSON], яка померла [INFO], була її матір'ю та визнати за нею право власності на будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що її батьками були [PERSON] та [PERSON]. [INFO] в селі Кавсько Стрийського району Львівської області померла її мати, однак у свідоцтві про смерть її прізвище вказано [PERSON] замість [PERSON]. Окрім того, під час оформлення паспорта громадянина України 25.05.1999 року її прізвище помилково вказали [PERSON], ім'я [PERSON] замість [PERSON], як зазначено в свідоцтві про її народження. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді будинковолодіння по [ADDRESS] Вона є єдиним спадкоємцем щодо майна матері, оскільки її брат [PERSON] помер [INFO]. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через розбіжності в прізвищах та у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS], а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, відмовившись від вимоги про встановлення факту належності їй заповіту, складеного її матір'ю на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, та просила суд встановити, що [PERSON] була її матір'ю та визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Представник відповідача Кавської сільської ради Стрийського району Львівської області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Судом встановлено, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 24.05.1960 року /а.с. 7/. Згідно зі свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 09.02.1990 року [PERSON] померла [INFO] /а.с. 8/. Відповідно до заповіту від 23.01.1990 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах /а.с. 10/. [PERSON], рідний брат позивачки, помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] від 09.08.2016 року /а.с. 12/. Згідно з довідкою № 464 від 05.08.2016 року в особистій власності [PERSON] знаходилась будівля загальною площею 46,0 кв.м та земельна ділянка площею 0,13 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель в [ADDRESS] /а.с.19/. Відповідно до витягу з погосподарської книги с. Кавсько № 176/02.19 від 11.08.2016 року будинковолодіння [ADDRESS], а саме: будинок загальною площею 46 кв.м, земельна ділянка площею 0,13 га, в т.ч. 0,01 га під будинком, станом на [INFO] рахується за [PERSON] /а.с. 21/. Рішенням виконавчого комітету Кавської сільської ради народних депутатів № 14 від 26.03.1993 року надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок, що в [ADDRESS] за померлою [PERSON] /а.с. 20/. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано /а.с. 14/. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виданого 30.01.2018 року ТзОВ «БуТОН», загальна площа житлового будинку 71,1 кв.м, інвентаризаційна вартість 112274 грн. /а.с. 15-18/. Стрийська державна нотаріальна контора відмовила позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок [ADDRESS] /а.с. 22/. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була матір'ю позивачки [PERSON] Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, визнаються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON], копією заповіту від 23.01.1990 року, рішенням виконавчого комітету Кавської сільської ради народних депутатів № 14 від 26.03.1993 року, витягом з погосподарської книги с. Кавсько від 11.08.2016 року, копією спадкової справи № 47/2008 року після смерті 23.01.2018 року [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року із наступними змінами, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, лише коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки виключно для самого заявника, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку із втратою годувальника. Таким чином, наданими суду доказами, показаннями свідків достовірно підтверджується те, що [PERSON], яка померла [INFO], була матір'ю [PERSON] В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно зі ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, відповідач не оспорює її право на спірне будинковолодіння, позовні вимоги визнав, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за останньою права власності на житловий будинок № 2 по вул. Коновальця в селі Кавсько Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Судові витрати слід залишити за позивачкою на її вимогу.

Outcome: approved