Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що в січні 2013 року на прохання [PERSON] отримала в ПАТ «ДельтаБанк» кредит в розмірі 25000 грн. Відповідно до договору позики надала відповідачці [PERSON] гроші в сумі 25 000 гривень, а остання зобов'язалася до 30 вересня 2013 року повернути їх зі сплатою 50 відсотків від суми місячного платежу 2 800 грн., тобто по 1400 грн. щомісяця про що відповідачка власноруч написав розписку. Однак в установлений договором строк [PERSON] борг не повернула. Просить стягнути з відповідача борг в сумі 50 150 грн. та судовий збір. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в тому ж обсязі і з тих же підстав і зокрема зазначили, що 29 січня 2013 року згідно розписки відповідачка [PERSON] отримала в борг 25 000 грн. та зобов`язалася їх повернути до 30 вересня 2013 року зі сплатою 50 відсотків від суми місячного платежу 2 800 грн., тобто по 1400 грн. щомісяця. Однак в порушення умов укладеного договору відповідачка борг не повернула. Просять стягнути з відповідачки суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, відсотки за користування позикою та судовий збір. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду показала, що дійсно 29 січня 2013 року вона уклала з позивачкою договір позики на суму 25 000 грн. Отримані кошти вона повернула, договір позики нею неодноразово переписувався під тиском зі сторони позивачки в яких були зазначені різні суми боргу. Заслухавши позивачку, її представника, відповідачку, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29 січня 2013 року між сторонами був укладений договір позики, який оформлений розпискою. Відповідно розписки [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 25 000 грн., які остання зобов'язалася повернути до 30 вересня 2013 року, зі сплатою 50 відсотків від суми місячного платежу 2 800 грн., тобто по 1400 грн. щомісяця. В обумовлений в договорі позики сторонами строк, відповідачкою [PERSON] грошові кошти позивачці [PERSON] не повернуто. Факт отримання відповідачкою [PERSON] суми позики розміром 25 000 грн. підтверджується договором позики, в якій відповідачка вказала, що отримала від [PERSON] вказані грошові кошти. /а.с. - 5/. В встановлений термін відповідачка позичені гроші не повернула. При таких обставинах суд вважає, що є факт боргового зобов'язання за яким позичальником є [PERSON] Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Посилання відповідачки, що підписаний договір позики 29 січня 2013 року, який неодноразово переукладався під психологічним тиском зі сторони [PERSON] на думку суду є безпідставними. В судовому засіданні не доведено факт психологічного тиску та шахрайських дій зі сторони позивачки та ґрунтуються лише на поясненнях останньої. Вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки в судовому засіданні доведено факт отримання відповідачкою коштів в сумі 25 000 грн, які відповідач в обумовлений договором позики строк не повернула, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з вимогами даної статті розмір боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 29 січня 2013 року до 27 червня 2014 року становить - 27 750 грн., виходячи з розрахунку: 25 000 грн. /основний борг/ х 1,11 (сума інфляції) = 27 750 грн. /а.с.8/. Таким чином, суд прийшов до переконання стягнути з відповідачки на користь позивачки заборгованість за договором позики в сумі 50 150 грн., яка складається із: розміру боргу з урахуванням індексу інфляції - 27 750 грн. (25 000 грн. + 2750 грн. = 27750 грн.), суми процентів за період з лютого 2013 року по травень 2014 року включно - 22 400 грн. (1400 грн. х 16 місяців ). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з вказаною нормою закону з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 501 грн. 50 коп. судового збору. На підставі викладено,

Outcome: approved