Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до відповідача підприємства Новобузького районного споживчого товариства «Райпромторг», яким просила ухвалити судове рішення про визнання дійсним договору № 266 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення їдальні, загальною площею 114,9 кв.м., розташованого по [ADDRESS] , зареєстрованого у Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі за №266 від 11 травня 2000 року. В обґрунтування позову зазначила, що 11 травня 2000 року між нею та Кооперативним підприємством «Райпромторг» (зараз підприємство Новобузького районного споживчого товариства «Райпромторг»), з другого боку, був укладений договір купівлі продажу нерухомого майначерез Вознесенську товарно-сировинну біржу, на підставі якого [PERSON] набула у власність нежитлове приміщення їдальню, розташовану по [ADDRESS] (Станційне) м. Новий Буг Миколаївської області. 15 травня 2000 року її право власності було зареєстровано у Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації. В грудні 2020 року при зверненні до нотаріальної контори їй стало відомо, що укладений нею договір купівлі-продажу не є дійсним, оскільки така угода нотаріально не посвідчена. На той час при укладанні договору купівлі-продажу, ні вона, ні відповідач не знали, що правочин відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним ЗУ «Про товарну біржу». Позивачка в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні без її участі, просила позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому мотиви. Представник відповідачав судове засідання не з`явився але надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 11 травня 2000 року сторони уклали Договір №266 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею (а.с. 5). На підставі цього договору [PERSON] набула у власність нежитлове приміщення їдальню, розташовану по [ADDRESS] . Судом також встановлено, що 15 травня 2000 року право власності [PERSON] зареєстровано Новобузькою філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 47 та записано в реєстрову книгу №1 (а.с.6). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №20318808 від 05.03.2020 року встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься інформація щодо нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, P№266, 11.05.2000, Вознесенської Універсальної товарно-сировинної біржі. Інформація в інших реєстрах відсутня (а.с. 7). Відповідно до Розпорядження №36-р від 19.02.2016 року Новобузької міської ради Миколаївської області, про перейменування вулиць міста Новий Буг, вулицю Орджонікідзе перейменовано на вулицю Визволителів (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК передбачено, що правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, в редакції, чинній до 2002 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що як ЦК УРСР, так і ЦК України вимагають укладення договору купівлі-продажу будинку в письмовій нотаріальній формі, а також державної реєстрації такого договору. Згідно з нормою ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, членами біржі є прийняті до її складу вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на квартиру міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону суперечила чинній на той час ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. За змістом ст. 225 ЦК УРСР 1963 року, право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 року, визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору або для його укладення були наявні передбачені законом обмеження. Крім того, суд перевіряє, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки угода була зареєстрована на біржі, фактично виконана сторонами, інформації про наявність обтяження нерухомого майна з часу укладення угоди та до часу звернення з позовом до суду немає, суд дійшов висновку про необхідність захисту прав власника та задоволення позовних вимог. На стягненні з відповідача судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній не наполягав, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved