Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона є законним спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідачка також подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Позивачка зазначає, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та членам його сім'ї- [PERSON]., [PERSON], [PERSON] на праві спільної власності в рівних долях згідно зі свідоцтвом на право власності від 28.05.1999 року №891. Після смерті [PERSON] спадкоємцем став [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив документи. Після смерті [PERSON] позивачка отримала свідоцтво на право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та на гараж. Відповідачка не отримувала свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Відповідачка під час хвороби [PERSON], якій переніс інсульт і самостійно не пересувався, потребував постійного стороннього догляду, ухилялася від надання йому допомоги і, зокрема, неодноразово у 2003-2004 роках відмовлялась на його прохання придбати ліки. Доглядала за [PERSON] позивачка. [PERSON] вважає, що оскільки [PERSON] ухилялася від надання допомоги своєму діду [PERSON], який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, є підстави для усунення її від права на спадкування. Позивачка просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [INFO] року свого діда [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з тих же підстав і просили задовольнити. Представники відповідачки позов не визнали і просили відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року помер [PERSON] (а.с.15-копія свідоцтва про смерть). Позивачка [PERSON] є донькою [PERSON], а відповідачка [PERSON], [INFO] є його онукою. [PERSON] - [PERSON], який був сином [PERSON], помер [INFO] року. Отже, спадкоємицями майна померлого [PERSON] в рівних долях є його донька [PERSON] і онука [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно. 08.02.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори видано позивачці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.13) на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. 04.02.2006 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори видано позивачці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.14) на гараж №188 в ГБК «Корабел», що знаходиться за адресою - [ADDRESS], після смерті [INFO] року [PERSON]. 08.02.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на прості іменні акції ВАТ «Київський завод електротранспорту» з дивідендами та доходами в кількості 2 000 штук та свідоцтво про право на спадщину за законом на легковий автомобіль марки ВАЗ 21011, 1975 року випуску р.н.[NUMBER] після померлого [INFO] року [PERSON] (т. 2 а.с. 88, 89). 06.12.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади в сумі 0 гривень 41 копійка на рахунку [NUMBER] та 2 454 гривні 10 копійок на рахунку [NUMBER]/9760 в Подільському відділенні Ощадбанку України № 5393 м. Києва після померлого [INFO] року [PERSON] (т. 2 а.с. 90). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2007 року (т.1 а.с.114-118) у цивільній справі №2-383/07 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи - Київське міське управління юстиції про продовження строку для прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно задоволені частково, визнано за [PERSON] право на спадщину за законом та право власності на 5/16 частин квартири [ADDRESS], на 1 500 штук простих іменних акцій ВАТ «Київський завод електротранспорту» після померлого [INFO] року [PERSON] та померлого [INFO] року [PERSON]. Також за рішенням визнано за [PERSON] право на спадщину за законом та право власності на 1/2 частину гаражу №188 в ГБК «Корабел», на 1/2 частину легкового автомобілю [NUMBER], на 1/2 частину грошових вкладів на суму 0,41 грн. на рахунку [NUMBER] та 2 454,1 грн. на рахунку [NUMBER] в Подільському відділенні Ощадбанку України №5393 м. Києва, на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0509 га на території Шпитівської сільської ради в СТ «Ветеран» Подільського району, на 1/2 частину садового будинку №188 в СТ «Ветеран» по вул. Фруктовій, 16 в с. Лісне Києво-Святошинського району Київської області після померлого [INFO] року [PERSON]. Також визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.02.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS], а саме в частині 5/16 частин квартири. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2008 року (т. 1 а.с. 119-123) рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2007 року по цивільній справі № 2-53/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві про продовження строку прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно скасоване. Ухвалене в цій частині нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно задоволено частково. Визнано за [PERSON] право на спадщину за законом та право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] та 1000 шт. простих іменних акцій ВАТ «Київський завод електротранспорту» після померлого [INFO] року [PERSON]. Визнане свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.02.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в частині 1/8 частини квартири недійсним. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про продовження строку для прийняття спадщини залишене без змін. Рішенням Верховного Суду України від 04.06.2008 року (т. 1 а.с. 110-113) рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2007 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 29.01.2008 року в частині продовження строку для прийняття спадщини та визнання за [PERSON] права на спадщину за законом після смерті [PERSON] скасовані, ухвалене в цій частині нове рішення, яким визначено [PERSON] додатковий строк протягом двох місяців з дня проголошення рішення суду для подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2007 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 29.01.2008 року в частині визнання за [PERSON] право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2005 року, виданого Четвертою Київською державною нотаріальною конторою [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в частині 1/8 частини квартири та в решті залишені без змін. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року (т. 1 а.с. 104-107) по цивільній справі №2-53/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08.11.2011 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, визнання права власності задоволені частково. Визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.02.2005 року Четвертою Київською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в частині 3/16; визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.02.2005 року Четвертою Київською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] на прості іменні акції в кількості 2 000 штук в частині 3/4; визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06.12.2005 року Четвертою Київською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] на грошові вклади у розмірі 2 454 гривень 51 копійка в частині 1/2; визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04.02.2006 року Четвертою Київською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] на гараж [ADDRESS] в частині 1/2; визнано за [PERSON] право власності на 3/16 частини квартири [ADDRESS], 500 штук простих іменних акцій ВАТ «Київський завод електротранспорту», 1 227 гривень 26 копійок грошових вкладів на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] в Подільському відділені Ощадбанку України № 5393, 1/2 частину гаражу №188 в ГБК «Корабел» в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON]. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини (пункт 3 розділу ІХ листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про правові позиції судової палати у цивільних справах ВССУ за 2015 рік»). В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Позивачка, обґрунтовуючи позов, посилається на те, що відповідачка, яка є онукою померлого [PERSON], за життя діда, який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, ухилялася від надання йому допомоги. Представники відповідачки, заперечуючи проти позову, пояснили, що стан [PERSON] останні роки, місяці і дні перед смертю не був безпорадним, він мав можливість постійно забезпечувати умови свого життя. Крім того, відповідачка не була обізнана про стан здоров'я [PERSON], з ним не спілкувалась через перешкоди з боку позивачки. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідачки [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] підтвердили доводи представників відповідачки. Так, свідки [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні показали, що вони працювали в поліклініці, яку відвідував [PERSON] Останній приходив до поліклініки самостійно. Свідок [PERSON] стверджує, що [PERSON] бачила останній раз в поліклініці у кінці лютого 2004 року, а свідок [PERSON] впевнена, що [PERSON] бачила у 2003 році. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідачки, пояснила, що її дочка [PERSON] відвідувала діда до смерті свого батька [PERSON], а після його смерті її до квартири не впускали, й вона не мала можливості спілкуватись з дідом. [PERSON] свідок бачила на вулиці у 2003 році. Також [PERSON] пояснила, що позивачка знала місце проживання і телефон її та відповідачки, але не повідомляла про стан здоров'я діда і потребу у матеріальній допомозі. Свідок [PERSON], яка проживала в одному будинку з [PERSON], пояснила, що бачила його часто, він самостійно ходив, піднімався по сходах до своєї квартири на третій поверх, сам себе обслуговував, про онуку не згадував. Допитані зі сторони позивачки свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] фактично підтвердили доводи позивачки. Однак, суд критично ставиться до показань вказаних свідків з таких підстав. Так, свідок [PERSON] стверджувала, що [PERSON] був лежачим з 2002 року, а свідки [PERSON] і [PERSON] пояснили, що [PERSON] перестав ходити після захворювання запаленням легенів влітку 2003 року. Свідок [PERSON] не змогла конкретно зазначити час, з якого [PERSON] не вставав з ліжка, а свідок [PERSON] зазначила, що конкретних дат не пам'ятає, але може стверджувати, що стан здоров'я [PERSON] значно погіршився після виписки його з лікарні. Свідки [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні також показали, що в кінці лютого 2003 року на концерті [PERSON] зустріли відповідачку й [PERSON] повідомила їй, що дід є лежачим і потребує допомоги, в тому числі матеріальної. Однак, [PERSON] заявила, що не хоче знати діда і його сім'ю. Суд враховує суперечності в показаннях вказаних свідків, а також те, що [PERSON] є донькою позивачки, [PERSON] - бувшим чоловіком позивачки, а отже можуть бути зацікавленими у прийнятті рішення на користь [PERSON] Свідок [PERSON] лише зі слів [PERSON] знає про те, що дівчина, яку вони зустріли на концерті, є онукою [PERSON] З огляду на наведене, суд не приймає до уваги показання свідків, допитаних за клопотанням позивачки. При цьому у суду немає підстав не довіряти показанням свідків, допитаних за клопотанням відповідачки, оскільки свідки [PERSON] і [PERSON], які були працівниками поліклініки, і свідок [PERSON], яка була сусідкою [PERSON], не є зацікавленими особами. Щодо свідка [PERSON], яка є матір'ю відповідачки, то її показання частково співпадають з твердженнями позивачки і її доньки свідка [PERSON], які пояснили, що не повідомляли відповідачку про стан здоров'я діда по телефону та не приходили до неї додому. Позивачкою не надано суду жодних письмових доказів на підтвердження стану здоров'я [PERSON] у період з 2002 року по день смерті, в тому числі, що свідчать про те, що він не міг самостійно забезпечити умови свого життя і потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд приймає до уваги рішення Верховного Суду України від 04.06.2008 року (т.1 а.с.110-113), в якому, зокрема, зазначено про наявність перешкод у спілкуванні [PERSON] з дідом після смерті батька, який був розлучений з її матір'ю. Крім того, суд враховує, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року (т.1 а.с.104-107) за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після померлого [INFO] року [PERSON] При цьому [PERSON] ані під час розгляду цієї справи, ані під час розгляду інших справ, по яких судами ухвалені вказані вище рішення, не заявляла про безпорадний стан [PERSON] Представники відповідачки в судовому засіданні просили застосувати позовну давність і відмовити в задоволенні позову. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами третьою - п'ятою ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. [PERSON] помер [INFO] року, з цього часу починає спливати позовна давність. При цьому позивачка приховала наявність відповідачки, як спадкоємиці померлого [PERSON], зазначивши у заяві до нотаріальної контори від 22.10.2004 року про відсутність інших спадкоємців (т.2 а.с.62). До суду з даним позовом [PERSON] звернулася у січні 2015 року, тобто через десять років з часу смерті спадкодавця. Якщо враховувати наявність судових спорів між сторонами, то навіть з часу ухвалення Подільським районним судом м. Києва рішення від 23.08.2011 року про визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] пройшло майже три з половиною роки до подачі позивачкою даного позову. Суд вважає, що позовна давність сплила. Суд не знаходить поважних причин пропущення позивачкою позовної давності. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, ст.ст. 257, 261, 1224, 1266 ЦК України,

Outcome: dismissed