Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

\~Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, посилаючись на те, що після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 7,6890 га ( кадастровий № 2322188400:02:002:0048) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на терторії Долинської ( колишньої Розумівської) сільської ради Запорізького району Запорізької області. Позивачка, як спадкоємиця за заповітом, прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до Запорізької районної державної нотаріальної контори, в зв`язку з чим була відкрита спадкова справа. При оформленні прав на спадкове майно нотаріусом було встановлено, що правовстановлюючі документи на спадкове майно в оригіналі відсутні, в зв`язку з чим нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивачка була вимушена звернутися до суду із позовом. Позивачка до суду не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним шляхом, до суду від представника позивачки адвоката Заярної М.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним шляхом, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позову не заперечував. Суд вважає, що справу треба розглянути у підготовчому засіданні у загальному позовному провадженні, на підставі ст. 200 ч. 3 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , встановлений факт смерті [INFO] [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений актовий запис № 762. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Факт родинних відносин позивачки зі спадкодавцем підтверджений наданим суду свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , де в графі «мати» зазначена саме [PERSON] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , згідно якого після реєстрації шлюбу [PERSON] отримала прізвище « [PERSON] ». Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивачка звернулася до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується копією спадкової справи № 260/2019. Із матеріалів спадкової справи, наданої суду Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що 22.11.2016 року був складений заповіт, в якому [PERSON] зробила заповідальне розпорядження: все належне їй на час смерті майно вона заповідала [PERSON] . На час відкриття спадщини вищевказаний заповіт є чинним. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» у разі неподання відомостей ( інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.02.2020 року, виданої Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, позивачці було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок». Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто, записи у погосподарських книгах визначались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до даних погосподарської книги №6 на 2016-2020 роки, головою домогосподарства житлового будинку [ADDRESS] зазначена [PERSON] . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 1225 ЦК України ( діючої редакції) вбачається, що право власності на земельні ділянки переходить в порядку спадкування без зміни цільового призначення. Як зазначено п. 5.2. Інструкції «про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що право власності на земельну ділянку площею 7,6890 га (кадастровий №2322188400:02:002:0048) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Долинської ( колишньої Розумівської) сільської ради Запорізького району Запорізької області зареєстроване на праві власності за [PERSON] , померлою [INFO] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЗП №031769, виданого 20.10.2004 року, що підтверджено наданою копією державного акту на земельну ділянку та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.08.2019 року № НВ -2306221602019. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивачки на спадщину, відкриту після смерті матері та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальному порядку через відсутність у неї відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved