Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Позивачка заявила позов до відповідача про стягнення аліментів. Заявлений позов обґрунтувала тим, що [INFO] вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брянківського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №2. У даному шлюбі у них [INFO] народилась дочка [PERSON]. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2017 року шлюб між ними розірвано і малолітню дочку [PERSON] залишено проживати з матір'ю. Позивачка стверджує, що відповідач добровільно не надає достатньо коштів на утримання дочки, а її доходів недостатньо для утримання дитини. Зазначає, що відповідач офіційно працює на Івано-Франківському цементно-шиферному комбінаті, а також отримує пенсію, тому має можливість платити аліменти. Позивачка в судове засідання не з'явилась, від неї до суду надійшла заява, в якій просить справу розглядати без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності з вимогами ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брянківського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №2. У даному шлюбі у них [INFO] народилась дочка [PERSON]. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2017 року шлюб між ними розірвано і малолітню дочку [PERSON] залишено проживати з матір'ю. Доходів позивачки недостатньо для утримання дитини. Стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який офіційно працевлаштований, а також отримує пенсію, інші обставини, що мають істотне значення, дозволяють йому в повній мірі приймати участь в утриманні їх неповнолітньої доньки. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності з вимогами ч.1 ст.182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, а також те, що в нього, інших дітей та непрацездатних утриманців не має. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у частці заробітку (доходу) батька, що становить одну четверту, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв'язку із вищевказаним із відповідача слід стягнути в користь позивачки витрати понесені нею за надання правничої допомоги в розмірі 400 гривень 00 коп. та в у дохід державного бюджету судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 183 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved