Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій вказує, що вона працювала на посаді бухгалтера в ТОВ « Благовір»я» з 02 лютого 2015 року. 18 вересня 2015 року вона була звільнена в звязку із закінченням строку дії контракту. При розрахунку їй не виплатили заробітну плату за квітень 2015 року 6500,00 гривень травень 2015 року 6500.00 гривень, червень 2015 року 6500.00 гривень, липень 2015 року 6500.00 гривень, серпень 2015 року 6500.00 гривень, вересень 2015 року 7477.58 гривень, що в загальній сумі складає 39977 гривень 58 копійок. Для уникнення непорозумінь позивач неодноразово звертався до керівництва компанії Відповідача про добровільне погашення виниклої заборгованості але відповіді чи коштів він не отримав. В добровільному порядку питання про належну повну оплату праці не вирішується. Позивач просить стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю « Благовір»я » заборгованість по заробітній платі в сумі 39977 гривень 58 копійок, та компенсацію за невчасно виплачену зарплату в сумі 15116,50 гривень, моральну шкоду в сумі 1000 гривень, та компенсацію за затримку розрахунку у розмірі його середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судові засідання не зявився, повідомлений був належним чином, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з трудової книжки [PERSON] вона 02.02.2015 року прийнята на посаду бухгалтера в ТОВ « Благовір»я», а 18.09.2015 року - звільнена за згодою сторін. Відповідно до відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків, суми виплачених доходів [PERSON] яка працювала - ТОВ « Благовір»я» становили у 1 кварталі 2015 року 11700 гривень, у 2 кварталі 2015 року 19500 гривень, у 3 кварталі 2015 року 20477 гривень 58 копійок. Таким чином судом встановлено, що відповідачем не виплачено на час звільнення позивача з роботи заборгованість по оплаті праці за період з квітня місяця 2015 року по вересень місяць 2015 року в сумі 39977 гривень 58 копійок яка відповідно підлягає стягненню на користь позивача. Згідно ст. 43 ст.46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. В Основному Законі України закріплені права кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, на відпочинок, право громадян на соціальний захист. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору . Згідно ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до вимог ст.116, 117 КЗпП України заробітна плата при звільненні виплачується працівникам в день звільнення, а у разі невиплати з підприємства стягується середній заробіток працівника за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з наступного: Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу по час фактичного розрахунку здійснюється на підставі Постанови КМУ від 08.02.1995 року за № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», зокрема ч.2, 3 п.2 Постанови визначено, що термін розрахунку проводиться за два повних останні місяці, що передували певній події. При цьому, відповідно до п.1 ч.І ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 обчислення середньоденної заробітної плати проводиться за останні два повних робочих місяці, тобто липень-серпень 2015 року. Середньоденна заробітна плата складає: 6500,00 грн. (липень 2015 року ) + 6500,00 грн. (серпень 2015 року) : 43 робочі дні за два місяці =302 грн. 33 коп. Період не виплати належної позивачу заробітної плати з 19.09.2015 року по 30.11.2015 рік, зокрема: вересень 2015 року - 8 робочих днів, жовтень 2015 року - 21 робочий день; листопад 2015 року - 21 робочий день. Разом: 50 робочих днів. Станом на 01.12.2015 року загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день ухвалення рішення складає: 302 грн. 33 коп. х 50 робочих днів = 15116,50 грн. Згідно ч. 1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а в разі порушення законодавства про оплату праці без обмеження будь-яким строком. Відповідно до п.1 ст. 110 ЦПК України, спори, що виникають з трудових правовідносин, можуть розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (заявника). Те, що відповідач в день звільнення відповідача і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, заподіяло позивачці величезні моральні страждання, вона весь час переживала приводу існування своєї сімї, в наслідок чого вона і її сімя були позбавлені нормального життєвого спілкування з тими, що оточують їх близькими людьми, тому згідно ст. 237- 1 КЗпП України відповідач зобов'язаний відшкодувати відповідачу моральний збиток. Суд визначає розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 500 грн. Зазначені обставини у їх системному звязку свідчать, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: partial