Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем у них народилося троє дітей: син - [PERSON], [INFO]., син - [PERSON]., [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, а тому просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох дітей в твердій грошовій сумі по 500,00 грн. на кожного щомісяця, з часу подачі заяви до суду та до досягнення ним повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві вказала, що у зв'язку з сімейними обставинами просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив призначити аліменти у розмірі по 400 грн. на кожну дитину. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони з 11 лютого 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Від даного шлюбу в них народилося троє дітей: син - [PERSON], [INFO]., син - [PERSON]., [INFO] та син - [PERSON], [INFO] (а.с.7-9 ), які проживають та знаходяться на утриманні позивачки. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд визнає, що проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Про способи виконання обов`язку утримувати дітей в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Положеннями ст.180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує, те що позивачка ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, стан здоров'я дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей; те, що відповідач являється фізично здоровим чоловіком, та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають часткового задоволенню. І тому, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO]., сина [PERSON], [INFO]. та сина [PERSON], [INFO]. аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 400грн. щомісячно, починаючи з часу подачі заяви до суду та до досягнення повноліття. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з вимогами - 11 лютого 2016року, а тому з цього часу слід присудити стягнення аліментів. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача слід стягнути 551,20 грн. судового збору в дохід держави . На підставі, ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved