Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 26\~330,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.11.2018 року і до [INFO] року, а також аліменти на її утримання в розмірі 5\~000 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами 03.05.2012 року був укладений шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З позову позивача вбачається, що у листопаді 2018 року сторони припинили стосунки, діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, відповідач участі в матеріальному забезпеченні дітей не приймає та не допомагає. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою\~Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Згідно\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За заявою того з батьків, з яким проживає дитина, суд виносить рішення про стягнення аліментів з другого з них. Після того, як таке рішення набирає законної сили, у платника виникає зобов`язання перед одержувачем по сплаті сум на утримання дитини в розмірі, встановленому рішенням суду. Частина 1\~статті 182 СК України\~зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1\~статті 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року\~встановлено суми прожиткового мінімуму на 2019 рік, зокрема, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня 2019 року - 2118 гривень, з 1 грудня 2019 року - 2218 гривень. Як вбачається з наданого представником відповідача відзиву на позовну заяву [PERSON] працює монтажником систем вентиляції та кондиціонування у ТОВ «Комфорт-Сервіс» з окладом 4\~173 грн.. Суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів на утримання дітей у розмірі 26\~330,00 гривень щомісяця, та у розмірі 5\~000 грн. на її утримання, є не обґрунтованим, оскільки, такий розмір аліментів не є вмотивованим. Отже, виходячи з матеріалів справи, з огляду на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково та слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 04.06.2019 року, та до досягнення [PERSON] , повноліття, тобто до [INFO] , а з 31.12.2031 року продовжити стягувати аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , що буде відповідати інтересам дітей та зможе забезпечити їх належний фізичний та духовний розвиток, також суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, щомісячно починаючи з 04.06.2019 року та досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: partial