overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27 грудня 2002 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки між нею та відповідачем фактично були припинені у липні 2003 року, та з цього періоду часу вони проживають окремо один від одного, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть з тієї причини, що між ними постійно виникали сварки та скандали на сімейно - побутовому ґрунті та різних поглядів на життя. Відповідач зловживав спиртними напоями, в зв»язку з чим вона втратила до нього почуття любові та поваги. Вважає що їх сім»я розпалася остаточно і примирення між ними неможливо, а тому вона прийшла до переконання про необхідність розірвати шлюб між нею та відповідачем, та просить залишити після розірвання шлюбу прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час слухання справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Таким чином, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивачка в своїй письмовій заяві не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтву про одруження серії [NUMBER], сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2002 року, актовий запис № 1572/а.с.5/. В судовому засіданні встановлено, що сторони неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сім»я розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони тривалий час проживають окремо один від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, та втратили почуття любові і поваги один до одного, що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам сторін. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що вони знаходяться в шлюбі з 23.10.2010року. Мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. Сімейні стосунки між сторонами не склались по вині відповідача, оскільки він веде себе неналежним чином, у нього зовсім різні погляди на життя,він не виконує свої подружні обв'язки,не надає матеріальної допомоги,крім того вони перестали кохати та поважати один одного і з цих причин між ними склались неприязні відносини. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам,примирення між ними не може бути, а тому шлюб необхідно розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов і просила його задовольнити додавши, що вони уже як півроку разом не проживають і сімейних стосунків не підтримують.. Відповідач на повторний виклик до суду не з*явився, тому в силу ст.169 ч.4 ЦПК України справу слід розглянути у його відсутність на підставі наявних доказів. Судом повно та всебічно з'ясовані взаємини між подружжям, дійсні причини звернення до суду. З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2010 року(а.с.3). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Позивачка просила залишити її шлюбне прізвище « [PERSON]». Сторонами не заявлено спору щодо розподілу сумісного майна.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з 22 жовтня 2005 року вона перебуває в юридичному шлюбі з відповідачем [PERSON], сімейні стосунки з яким на теперішній час припинені через неналежну поведінку відповідача та зловживання ним спиртними напоями. Вказуючи на неможливість відновлення сімейних стосунків та відсутність спільних інтересів, позивачка просить суд їх шлюб розірвати, акцентуючи увагу суду на неможливість вирішення зазначеного питання в органах РАГС через суперечливість позиції відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і просила суд шлюб розірвати. Ухвалою суду від 23.06.2014 року за клопотанням відповідача, який висловив бажання зберегти сім'ю, сторонам було надано час на примирення, в зв'язку з чим провадження у справі було зупинено. Після поновлення провадження у справі обидві сторони в ході судового розгляду заявили про неможливість відновлення стосунків та збереження сім'ї, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу відповідачем були повністю визнані. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2005 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 323 (арк.спр.9). З травня 2014 року сторони однією сім'єю не проживають, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Із пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про відновлення свого дошлюбного прізвища, що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому їй слід відновити прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 22 березня 2014 року. До цього перебували в фактичних шлюбних стосунках, в яких 10.07.2012 року народилася донька [PERSON], а 12.06.2014 року - донька [PERSON], батьком яких є відповідач. В лютому 2015 року вони з чоловіком в звязку з відсутність взаєморозуміння припинили сімейні стосунки і з зазначеного часу разом не проживають. Зазначаючи на тому, що їх сімя остаточно розпалась та що відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивачка просить суд шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягала на розірванні шлюбу, доводячи суду неможливість та недоцільність його збереження через небажання обох жити разом. Відповідач позов визнав, підтримавши думку позивачки про неможливість відновлення сімейних стосунків та недоцільність збереження шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 березня 2014 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 43 (арк.спр.7). Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], і доньку [PERSON], [INFO] (арк.спр.8, 9). За взаємною згодою сторін діти після припинення сімейних стосунків залишились проживати разом з матірю. Із пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сімєю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дітей та питання їх матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 8 вересня 2007 року. До цього перебували в фактичних шлюбних стосунках, в яких 04.11.2002 року народився син [PERSON], батьком якого є відповідач. На початку 2012 року вони з чоловіком припинили сімейні стосунки і з цього часу живуть окремо. Зазначаючи на тому, що їх сімя фактично розпалась та що відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягала на розірванні шлюбу, доводячи суду неможливість та недоцільність його збереження через небажання обох жити разом. Відповідач позов визнав і так, як і позивачка, вважав, що збереження шлюбу та відновлення сімейних стосунків є неможливим. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 8 вересня 2007 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 311 (арк.спр.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого згідно свідоцтва про його народження є відповідач (арк.спр.6). Як встановлено судом, за взаємною згодою батьків дитина проживає разом з матірю. Із пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сімєю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «Ковальова», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому її клопотання слід задовольнити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2006 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. У травні 2016 року через взаємонепорозуміння та постійно виникаючі сварки вони з відповідачем припинили сімейні стосунки і з зазначеного часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вказуючи на те, що їх сім'я розпалась остаточно і відновленню не підлягає, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і, крім того, суду пояснила, що фактичною підставою розірвання з відповідачем стосунків стало вчинення ним відносно неї насильства. 3 травня 2016року щоб не травмувати себе і дитину вона була змушена виїхати з м.Макіївки, де до цього жила з відповідачем, і винаймати квартиру в м.Мирнограді, де зареєстрована як внутрішньо переміщена особа. Вказуючи на те, що відповідач з сім'єю стосунків не підтримує, про них з сином не дбає, просила суд їх шлюб розірвати, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідач, будучи телефонограмою повідомленим про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи суду не надіслав, що є підставою для розгляду справи в заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі даних. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2006 року. Їх шлюб зареєстровано у виконкомі Нижньокринської селищної ради Совєтського району м.Макіївки Донецької області за актовим записом № 1 (арк.спр.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк.спр.6). Як пояснила в судовому засіданні позивачка, дитина знаходиться на її вихованні. Участі у вихованні та утриманні дитини відповідач не приймає. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. В судовому засіданні позивачка, яка від заходів, направлених на збереження сім'ї, відмовилась, подальше спільне життя з відповідачем вважала неможливим. Враховуючи її позицію, позицію відповідача, який заходів, направлених на збереження сім'ї, не вживає і будь-яких заперечень проти позову не надав, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Обставин, які б перешкоджали цьому, судом не встановлено. Спору майнового характеру не заявлено, місце проживання дитини визначено сторонами самостійно. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2013 року. 17.10.2013 року в них народився син [PERSON], який після припинення сімейних стосунків з відповідачем залишився на її вихованні. Зазначаючи на тому, що через відсутність взаєморозуміння їх сімейні стосунки не склались і відновленню не підлягають, позивачка просить шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала. В якості аргументів неможливості відновлення і збереження шлюбу наводила небажання жити разом з відповідачем, а також порушення права на особисту свободу. Відповідач позов визнав і проти розірвання шлюбу не заперечував. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2013 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 255 (арк.спр.6). 17.10.2013 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження (арк.спр.7). Як встановлено в ході судового розгляду, дитина проживає разом з матірю. Спору з виховання сина між сторонами не існує. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Із пояснень сторін вбачається, що їх сімейні стосунки припинені, а зберігати шлюб вони не бажають. Згідно ч.3 ст.56 Сімейного Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, згідно ч.4 цієї статті, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на це суд погоджується з думкою позивачки, що існування шлюбу, який має лише формальний характер, суперечитиме моральним засадам та не сприятиме його відновленню. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Оскільки досліджені судом докази та позиція сторін не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Через взаємні непорозуміння та суперечності, які вливали на їх сумісне життя, вони з відповідачем припинили сімейні стосунки. Зазначаючи на тому, що їх сімя розпалась остаточно та що відновлення сімейних стосунків є неможливим і суперечить її інтересам, позивачка просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, надавши суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, що не виключає судового розгляду. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2010 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 462 (арк.спр.7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (арк.спр.8). Згідно письмових заяв позивачки і відповідача, сторони разом не проживають і відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажають. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Оскільки досліджені судом докази та позиція сторін не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно.

Outcome: approved