Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вони з відповідачем від шлюбу, укладеного 12 грудня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції в Луганській області з актовим записом № 818, мають спільних дітей - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що шлюб внаслідок погіршення відносин в родині рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 16 вересня 2013 року було розірвано. Зазначала, що неповнолітні син та донька з 2013 року фактично проживають разом з нею та перебувають на її повному утриманні, відповідач при з цього часу ухиляється від покладених на нього обов`язків відповідно ст. 180 СК України, долею дітей не цікавиться, добровільно надавати допомогу по їх утриманню відмовляється, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі. На позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання не повідомив, до суду з заявою про проведення судового розгляду справи без його участі не звертався, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Так, судом встановлено, що сторони у шлюбі не перебувають. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 червня 2004 року Станично-Луганським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської області, актовий запис № 33, вбачається, що сторони мають дитину неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , а копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 35, підтверджується, що сторони мають також дитину малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . З копії рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 16 вересня 2013 року по справі № 430/1462/13-ц вбачається, що шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 12 грудня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції в Луганській області з актовим записом № 818 - розірвано. З копії паспорту позивачки [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області 17 лютого 2004 року слідує, що позивачка проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки від 06 липня 2018 року № 4391, виданої виконавчим комітетом Станично-Луганської селищної ради Луганської області позивачка [PERSON] проживає за адресою : [ADDRESS] , та має склад родини - син [PERSON] , 2004 року народження та донька - [PERSON] , 2010 року народження. Документально підтверджених відомостей про факт спільного проживання з дітьми та надання їм матеріальної допомоги по їх утриманню відповідно до ст. 180 СК України відповідач не надав, що дає суду обґрунтовані підстави вважати твердження позивача про відсутність матеріальної турботи відповідача про дітей такими, що відповідають дійсності. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27 лютого 1991року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 статті 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно частини 1 статті 200 СК України, Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України та те, що відповідач участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] на утримання їх неповнолітніх дітей аліменти розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дослідивши всі наявні матеріали справи, суд вважає, що позов пред`явлено з урахуванням інтересів дитини, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved