Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивачка вказує на те, що 24 червня 1989 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON]. В період спільного проживання у них народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Причиною фактичного розпаду сім'ї і звернення до суду послужило те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями та перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння постійно ганьбить її, принижує її честь та гідність, а також застосовує грубу фізичну силу до неї та її матері. Їх шлюб на даний час носить лише формальний характер, оскільки відповідач не приділяє сім'ї будь-якої уваги. Примирення між ними неможливе. Враховуючи вищенаведене, позивачка просить суд ухвалити рішення про розірвання її шлюбу із [PERSON] Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак у поданій заяві просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 24 червня 1989 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], актовий запис №22, який було зареєстровано відділом ЗАГС Любарського району Житомирській області. Судом встановлено, що причиною фактичного розпаду сім'ї послужила поведінка Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу України. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з п.2 ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі ст.ст.24, 84, 104, 105 ч.3, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved