Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивачка вказує, що вона є власником 67/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Іншим співвласником 33/100 частин житлового будинку був її колишній чоловік - [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 33/100 частин житлового будинку. Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 22 травня 2018 року за [PERSON] визнано право власності на майно, успадковане нею після смерті [PERSON] , а саме: садибу, що розташована за адресою [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,5968 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с.Великі Деревичі та належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] нотаріусом не видавалося. Незважаючи на дану обставину, 09 жовтня 2018 року, [PERSON] звернулася до голови Любарської селищної ради з заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації на земельну ділянку загальною площею 0,5968 га, в тому числі: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,3468 га - для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок за рішенням суду від 22 травня 2018 року №282/469/18. На підставі вказаної заяви та вказаного рішення суду, рішенням X сесії VIII скликання Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» №385 від 23 жовтня 2018 року, [PERSON] було надано дозвіл на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,5968 га, в тому числі 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,3468 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих в [ADDRESS] . Рішенням XV сесії VIII скликання Любарської селищної ради «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність громадянам» №609 від 25 жовтня 2019 року [PERSON] було затверджено технічні документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості): земельної ділянки площею 0,2500 га, в т.ч. рілля 0,1964 га, забудовані землі - 0,0536 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 1823181800:04:003:0075, яка розташована в [ADDRESS] , земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,1159 га, в т.ч. рілля 0,1159 га, кадастровий номер 1823181800:04:003:0288, яка знаходиться за адресою: с.Великі Деревичі Любарського району Житомирської області та земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,1344 га, в т.ч. рілля 0,1344 га, кадастровий номер 1823181800:04:003:0158, яка знаходиться за адресою: с.Великі Деревичі Любарського району Житомирської області. Право власності на вказані земельні ділянки зареєстровані за [PERSON] на підставі рішення Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області №609. Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 липня 2020 року рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] в задоволенні позову до Любарської селищної ради, [PERSON] про визнання права власності. Відтак, право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] скасовано, що має наслідком скасування права власності і на земельну ділянку, підставою для надання якої стало скасоване рішення суду. Окрім того, Любарська селищна рада, при передачі у власність земельної ділянки [PERSON] , загальною площею 0,5968 га, не врахувала права [PERSON] на частку в житловому будинку та відповідно до вимог статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України на відповідну частину земельної ділянки, на якій розташований будинок та частину земельну ділянку, яка необхідна для його обслуговування, а тому рішення X сесії VIII скликання Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» №385 від 23 жовтня 2018 року в частині надання дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,5968 га, в тому числі 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,3468 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих в [ADDRESS] [PERSON] та рішення XV сесії VIII скликання Любарської селищної ради «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність громадянам» №609 від 25 жовтня 2019 року в частині затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості): земельної ділянки площею 0,2500 га, в т.ч. рілля 0,1964 га, забудовані землі - 0,0536 га для для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 1823181800:04:003:0075, яка розташована в [ADDRESS] , земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,1159 га в т.ч. рілля 0,1159 га, кадастровий номер 1823181800:04:003:0288, яка знаходиться за адресою: с.Великі Деревичі Любарського району Житомирської області та земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,1344 га в т.ч. рілля 0,1344 га, кадастровий номер 1823181800:04:003:0158, яка знаходиться за адресою: с.Великі Деревичі Любарського району Житомирської області [PERSON] протиправними та підлягають скасуванню, що має наслідком скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на спірні земельні ділянки, Приймаючи оскаржувані рішення селищна рада не врахувала ту обставину, що вона ( [PERSON] ) є співвласником житлового будинку і користується земельною ділянкою, право власності на яку, без достатніх правових підстав, оформила на себе відповідач - [PERSON] . Таким чином, оскільки відповідач у справі - [PERSON] , не є власником/співвласником житлового будинку [ADDRESS] , відтак, набути право власності на земельну ділянку під ним не може. Окрім того, докази оформлення спадщини на земельну ділянку, яка належала померлому [PERSON] , на підставі державного акту на право власності на землю, а саме: свідоцтво про право на спадщину, до заяви про надання дозволу на розроблення технічної документації на земельну ділянку загальною площею 0,5968 га, [PERSON] надано не було. Крім того, вона вважає, що при прийнятті рішення Великодеревичівською сільською радою народних депутатів про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки для обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства площею 0,5968 га, яка розташована в с.Великі Деревичі, сільською радою не було враховано, що житловий будинок, для обслуговування якого передана земельна ділянка, належав на праві спільної часткової власності їй - 67/100 та [PERSON] - 33/100. Отже, вона як співвласник частини об`єкта нерухомості, має право користуватися земельною ділянкою, на якій цей об`єкт нерухомості розташований, а Великодеревичівською сільською радою народних депутатів рішення про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки для обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства площею 0,5968 га, яка розташована в с.Великі Деревичі прийнято з порушенням прав співвласників вказаного будинку. За таких обставин позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати рішення X сесії VIII скликання Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» №385 від 23 жовтня 2018 року в частині надання дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,5968 га, в тому числі 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,3468 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих в [ADDRESS] гр. [PERSON] ; визнати незаконним та скасувати рішення XV сесії VIII скликання Любарської селищної ради «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність громадянам» №609 від 25 жовтня 2019 року в частині затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); земельної ділянки площею 0,2500 га, в т.ч. рілля 0,1964 га, забудовані землі - 0,0536 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 1823181800:04:003:0075, яка розташована в [ADDRESS] , земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,1159 га в т.ч. рілля 0,1159 га, кадастровий номер 1823181800:04:003:0288, яка знаходиться за адресою: с.Великі Деревичі Любарського району Житомирської області та земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,1344 га в т.ч. рілля 0,1344 га, кадастровий номер 1823181800:04:003:0158, яка знаходиться за адресою: с.Великі Деревичі Любарського району Житомирської області [PERSON] ; визнати незаконним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ№010850, виданого на підставі рішення 16 сесії 21 скликання Великодеревичівської сісльської ради народних депутатів від 09.11.1993 року на ім`я [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення - для для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), кадастровий номер 1823181800:04:003:0075, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1159 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1823181800:04:003:0288, яка знаходиться за адресою: с.Великі Деревичі Любарського району Житомирської області та на земельну ділянку площею 0,1344 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1823181800:04:003:0158, яка знаходиться за адресою: с.Великі Деревичі Любарського району Житомирської області; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак у заяві, що надійшла на адресу суду вказала, що в зв`язку з хворобою з`явитися в судове засідання не може, тому просить суд проводити розгляд справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник позивачки [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак у заяві, що надійшла на адресу суду 23.06.2021 року просила розглядати справу без її участі. Представник Любарської селищної ради Васільєва Т.П. у судове засідання не з`явилася, проте на адресу суду надійшов відзив на позов у якому Любарська селищна рада заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог з мотивів викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За приписами ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, від 28 жовтня 1999 року). Встановлено, що 22 травня 2018 року Любарським районним судом Житомирської області було постановлено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Любарської селищної ради про визнання права власності, яким визнано за [PERSON] право власності на успадковане нею після смерті [PERSON] , померлого, [INFO] , майно, а саме: садибу, що розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме мацно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №199473938 від 07.02.2020 року, 07 травня 2019 року державним реєстратором Любарської селищної ради Любарського району Чаїнською Б.В. на підставі рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22.05.2018 року було зареєстровано право приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . 09 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до голови Любарської селищної ради із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації на земельну ділянку загальною площею 0,5968 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,3468 га - для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок за рішенням суду від 22 травня 2018 року №282/468/18. Рішенням X сесії VIII скликання Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» №385 від 23 жовтня 2018 року, [PERSON] було надано дозвіл на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,5968 га, в тому числі: 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,3468 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих в [ADDRESS] . Рішенням XV сесії VIII скликання Любарської селищної ради «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність громадянам» №609 від 25 жовтня 2019 року, [PERSON] було затверджено технічні документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), а саме: земельної ділянки площею 0,2500 га, в т.ч. рілля 0,1964 га, забудовані землі - 0,0536 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 1823181800:04:003:0075, яка розташована в [ADDRESS] ; земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,1159 га в т.ч. рілля 0,1159 га кадастровий номер 1823181800:04:003:0288, яка знаходиться за адресою: с.Великі Деревичі Любарського району Житомирської області та земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,1344 га в т.ч. рілля 0,1344 га кадастровий номер 1823181800:04:003:0158, яка знаходиться за адресою: с.Великі Деревичі Любарського району Житомирської області. Право власності на вказані земельні ділянки зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області №609, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нам нерухоме майно, Державного реестру Іпотек, Єдиного реестру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №238364266 від 23.12.2020, №243401135 від 08.02.2021 та №199473938 від 07.02.2020. Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 липня 2020 року рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до Любарської селищної ради, [PERSON] про визнання права власності. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №228514986 вказує на те, що [PERSON] є власником 67/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України). Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до положень частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (пункт «а» частини третьої статті 116 ЗК України). Згідно з частинами першою та другою статі 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його, наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК Уіфаїни власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекорйстувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Вказане кореспондується зі ст.120 ЗК України. Так, у постанові Верховного суду України від 22 червня 2017 року в справі №569/4806/15-ц зазначено, що «при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18) вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18)». Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі №6-2225цс16, нормами статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. У цій справі питання наявності чи відсутності права землекористування є похідним від питання прав на спірний будинок. У постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №6- 1193цс15 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) вказано, що «якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, проаналізувавши норми права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, враховуючи ту обставину, що рішення суду, на підставі якого [PERSON] зареєструвала право власності на житловий будинок [ADDRESS] та в подальшому отримала у власність спірні земельні ділянки, можна дійти до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування зазначених у позові, а також скасування державної реєстрації права власності на зазначені у ньому земельні ділянки за [PERSON] . Що ж стосується позовної вимоги про визнання незаконним та скасування державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №010850, виданого на підставі рішення 16 сесії 21 скликання Великодеревичівської сільської ради народних депутатів від 09.11.1993 року на ім`я [PERSON] , суд приймаючи до уваги відзив Любарської селищної ради №716 від 08.04.2021 року на позовну заяву [PERSON] , у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у цій частині у зв`язку із сплином строку позовної давності, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначається у постанові ВСУ від 3 лютого 2016 року у справі №6-75цс15 формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Також, у правовій позиції висловленій у постанові Верховного суду від 27.06.2018 року по справі №294/220/14-ц зазначено, що у ст.261 ЦК України містяться терміни «довідався» та «міг довідатися», що дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивачка на протязі повних 19 років з моменту видачі Державного акта та більше ніж 27 років з моменту прийняття рішення Великодеревичвською сільською радою, не знала про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.81 ЦПК України, чинною на момент прийняття даного рішення суду, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Отже, суд робить висновок про те, що перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочинів починається за загальними правилами, визначеними у частині першій ст.261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину, що дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач протягом більше 17 років не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся до суду, недостатньо. Позивач також повинен був довести суду той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.76 ЦПК України, про обов`язковість доведення учасником справи тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, однак зі сторони позивача таких доказів суду надано не було. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові в частині визнання незаконним та скасування державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №010850, виданого на підставі рішення 16 сесії 21 скликання Великодеревичівської сільської ради народних депутатів від 09.11.1993 року на ім`я [PERSON] . Оскільки рішення ухвалено на користь позивачки, то з відповідачів в рівних долях у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 3632,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial