Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.06.2015 між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського РУЮ м.Києва, актовий запис № 1361. Від шлюбу мають спільного сина, [PERSON] [INFO] р.н.( актовий запис №3941 від 10.11.2015) Позивачка зазначає, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, з серпня 2016 року сторони не підтримують жодних стосунків і відповідач проживає окремо. Дитина проживає разом із матір'ю і знаходиться на її повному утриманні. Враховуючи зазначене та з урахуванням заяви позивачки від 01.12.2016, остання просила: розірвати шлюб, зареєстрований 17.06.2015 між нею та відповідачем, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського РУЮ м. Києва, актовий запис № 1361, стягнути [PERSON] на користь [PERSON] кошти на утримання дитини [PERSON] (аліменти) у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення [PERSON] повноліття, стягнути з [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення [PERSON] 3-річного віку. В судове засідання позивачка не з'явилася, проте до суду була подана заява, в якій вона просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідачки про час розгляду справи належним. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, 17.06.2016 відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського РУЮ м. Києва зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1361. Також, судом встановлено, що у сторін є син [PERSON] [INFO] р.н.( актовий запис №3941 від 10.11.2015), що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського управління юстиції у м.Києві серія [NUMBER] Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Проте, розірвання шлюбу не звільняє батьків від обов`язків щодо утримання спільних дітей. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (або) і інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як наголошує ч.1, ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, на даний час дитина проживає з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні, потребує фінансової підтримки з боку батька. Даних про те, що відповідач має на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків чи стан його здоров`я потребує додаткових фінансових затрат, матеріали справи не містять. Відтак, суд враховуючи потребу позивачки у матеріальній допомозі на утримання неповнолітньої дитини, приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], (аліменти) у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення [PERSON] повноліття. Відповідно до ч. 2. ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка. - батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Частина 4 цієї ж статті продовжує: право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За правилами ч.1, ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 500,00 грн., щомісячно, з 24.01.2017 до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачка довела ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 551,20 грн. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1102,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved