Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 07.03.2014 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Московському відділу державної РАЦС реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис № 209. Від шлюбу сумісних дітей не має. Спільне життя з відповідачем не склалося та шлюбні відносини з вересня 2015 року не підтримують, спільне господарювання не ведуть, оскільки перестали розуміти один одного. Шлюб існує лише формально та зберегти його вже неможливо, просила його розірвати. В судове засідання позивачка не з'явилась, надавши суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим у суду є підстави розглядати справу у його відсутність. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав . Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.03.2014 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]) у Московському відділу державної РАЦС реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис № 209 (а. с. 3). Відповідно до ст.. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитині інваліда, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином встановлено, що сторони з вересня 2015 року шлюбні відносини не підтримують, спільне господарювання не ведуть, любов та повага між ними відсутні. Шлюб фактично припинився . Враховуючи викладене, суд вважає , що сім'я сторін розпалася, примирення неможливе , а тому шлюб підлягає розірванню. Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано крім Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» також п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України (п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З довідки від 05.02.2016 року, виданої адвокатом Файзулаєвої М.Х. (а. с. 5), вбачається, що остання надала правову допомогу у вигляді консультування, підготовки позовної заяви для суду, однак жодної квитанції суду надано не було. За таких обставин суд відмовляє в стягненні з відповідача на користь позивача 350,00 грн. за надання правової допомоги, у зв'язку з недоведеністю, відповідно до ст. 60 ЦПК України.

Outcome: partial