Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] у серпні 2015 р. звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті аліментів в розмірі 123 643,24 грн. та стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі 3 000 грн. щомісячно до закінчення ним навчання, проте, не більше ніж до досягнення сином 23-річного віку. Позивачка в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що підставі рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 05.10.1998 р. був виданий виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх спільної дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача. Проте, за відповідачем у період з травня 1998 р. по березнеь 2015 р. утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 123 643,24 грн. Також, позивачка зазначає, що їх з відповідачем син [PERSON], досяг свого повноліття, проте, навчається на денній формі навчання у Київському університеті ім. Б.Грінченка, а тому не має можливості працевлаштуватися та отримувати самостійно дохід, у зв'язку з чим перебуває на утриманні позивачки. При цьому, позивачка зазанчає, що на підставі Договору від 14.08.2014 р. вартість навчання сина [PERSON] становить 31 000 грн., у зв'язку з чим позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 123 643,24 грн. та стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 3 000 грн. щомісячно до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] 08.12.2015 р. подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 113 355,24 грн. за період з березня 2003 р. по [INFO] р. та стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку відповідача щомісячно до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку (а.с. 85-88). Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов з урахуванням уточнень підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов в частині стягнення боргу по сплаті аліментів не визнали та просили в цій частині відмовити, проти стягнення аліментів на навчання дитини не заперечували. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, його представника та дослідивши матеріали справи, прихоить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] р. (а.с. 91). Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 19.11.2009 р. (а.с. 12). Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що на підставі рішення Ленінградського (нині Святошинського) районного суду м. Києва 17.06.1998 р. був виданий виконавчий лист № 2-2988 від 13.02.2004 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 29.05.1998 р. до досягнення ним повноліття (а.с. 15-16). Проте, судом встановлено, що відповідно до Довідки ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 12.03.2015 р. станом на [INFO] р. за відповідачем [PERSON] утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 123 643,24 грн. (а.с. 13). Встановлено, що постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 12.03.2015 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2988 від 13.02.2004 р. виданий Ленінградським (нині Святошинським) районного суду м. Києва, закінчено у зв'язку з закінченням строку, передбаченого Законом для стягнення аліментів (а.с. 14). Судом встановлено, що [PERSON] 08.10.2015 р. звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з скаргою про визнання незаконною постанови ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 12.03.2015 р. щодо закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2988 від 13.02.2004 р., виданий Ленінградським (нині Святошинським) районного суду м. Києва (а.с. 74-75). Проте, встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2015 р. вищезазначена скарга [PERSON] залишена без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду з такою скаргою (а.с. 184-185). Також, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2011 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг по аліментах в сумі 47 158,23 грн., проте, вказане рішення рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.04.2012 р. скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким у позові [PERSON] по стягнення заборгованості по аліментах - відмовлено (а.с. 186, 187-188). Згідно ч. 1 ст. 194 Сімейного Кодексу України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Згідно ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Представник позивачки уточнюючи позовні вимоги, зазначила про необхідність стягнення з відповідача заборгованості по аліментах в сумі 113 355,24 грн. за період з березня 2003 р. по [INFO] р. Проте, такий розрахунок є сумнівним та в порядку ст. 60 ЦПК України, жодним письмовим доказом не підтверджений. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2988 від 13.02.2004 р., виданий Ленінградським (нині Святошинським) районного суду м. Києва закінчено, у зв'язку з закінченням строку стягнення аліментів, постанова виконавчого органу з цього приводу не скасована; наданий представником позивачки уточнюючий розрахунок заборгованості, складений самостійно є сумнівним та який представником відповідача заперечувався, оскільки складений н належною особою, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] є студентом І курсу Київського університету ім. Б.Грінченка, денної форми навчання, зі строком навчання з 01.09.2014 р. по 30.06.2018 р. та вартість його навчання становить 31 000 грн. за весь період навчання (а.с. 17, 18). Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Встановлено, що відповідач [PERSON] працює в ТОВ «Простір» на посаді кур'єра та отримує заробітну плату щомісячно в середньому 1 005,50 грн., що підтверджується відповідними Довідками за період з січня 2012 р. по серпень 2015 р. (а.с. 194-197). При цьому, в судовому засіданні не встановлено, що відповідач [PERSON] має грошові зобов'язанні перед іншими особами (інші діти, непрацездатні члени сім'ї, родичі, інші утриманці). З урахуванням матеріального становища сторін, та визнання позовних вимог в цій частині відповідачем та його представником, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина на період його навчання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до закінчення навчання [PERSON], починаючи з 18.08.2015 р. по 30 червеня 2018 р., але не більше ніж до досягнення останнім двадцяти трьох річного віку. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки частково знайшли своє підтвердженні та обґрунтування в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial