Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги аргументує наступним. 01.02.2015 року між сторонами був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивачки у борг позику у формі грошових коштів в розмірі 24 000,00 грн., та зобов'язався їх повернути у повному обсязі в строк до 01.03.2015 року, про що свідчить укладена між ними письмова розписка. Відповідач свого обов'язку по поверненню позики не виконав, мотивуючи це відсутністю грошових коштів, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з вимогами стягнути з відповідача дану суму грошових коштів та судові витрати. Сторони були повідомлені про час та місце розгляду справи, на призначене судове засідання не з'явилися. Натомість від позивачки надійшло до суду клопотання, в якому просить суд розглянути справу у її відсутності, на підставі наявних у матеріалах справи документів. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Від відповідача також надійшла до суду заява, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Він отримав від позивачки в якості позики грошові кошти в розмірі 24 000,00 грн., однак наразі немає фінансової можливості їх віддати. Не заперечує проти задоволення позову. Просить розглянути справу у його відсутності, так як не може з'явитися в суд у зв'язку із зайнятістю на роботі. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи. Сторони перебувають у зобов'язальних правовідносинах на підставі укладеного договору позики від 01.02.2015 року. Підтвердженням укладення договору позики є письмова розписка, з якої вбачається, що відповідач 01.02.2015 року отримав у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 24000,00 грн., та зобов'язався повернути їх у повному обсязі в строк до 01.03.2015 року. Суд, даючи об'єктивну оцінку обставинам справи, всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно частини 2 даної статті, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачка, на підтвердження укладення договору позики надала розписку від 01.02.2015 року. В ній дотримані всі істотні умови договору позики, а саме зазначено: суму грошових коштів у розмірі 24000,00 грн.; що відповідач отримав грошові кошти саме у борг; зазначений термін повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач, відповідно до відомостей викладених у надісланій ним заяві, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Також зазначив, що дійсно отримав від позивачки в якості позики грошові кошти в розмірі 24 000,00 грн., однак наразі немає фінансової можливості їх віддати. Згідно ст. 529 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а також інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто не повернувши позику позивачу у строки викладені у розписці, відповідач порушив зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, аналізуючи та оцінюючи докази по справі в їх сукупності а той факт, що на момент винесення рішення по даній справі відсутні відомості про погашення заборгованості за договором позики, та також те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги та не заперечує щодо задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved