Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

позивачка звернулась до відповідачки з позовними вимогами про усунення перешкод в користування квартирою шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку №21 на вул. Д.Галицького в с.Добряни Стрийського району Львівської області. В обґрунтування покликалась на те, що відповідачка її рідна сестра. Остання в спірному будинку не проживає приблизно десять років. А відтоді як мати [PERSON] 10.07.2014р. подарувала їй (позивачці) зазначений будинок відповідачка виїхала за межі Львівської області і припинила будь-яке спілкування з нею. Іноді відповідачка телефонує матері, але не повідомляє місце свого проживання, відмовляється добровільно знятись з реєстрації в будинку. У звязку з реєстрацією відповідачки [PERSON] вона не може оформити субсидії та несе зайві витрати на утримання будинку. Оскільки відповідачка не проживає у будинку понад 2 роки, на підставі ч.2 ст.405 ЦК України просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку №21 на вул. Д.Галицького в с. Добряни Стрийського району Львівської області. В судовому засіданні позивачка, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, позов підтримала. Відповідачка, згідно з вимогами ч.9 ст.74 ЦПК України викликалась в судове засідання через оголошення у пресі (газета «Високий замок» від 21-23.10.2016р.), але на виклик суду повторно не зявилась, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, тому суд розглянув справу за відсутності останньої та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений ЦК України й законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є одноосібною власницею будинку №21 на вул. Д.Галицького в с. Добряни Стрийського району Львівської області на підставі договору дарування від 10.07.2014р., що зареєстрований в реєстрі за №2234 (а.с.6). З довідки виконкому Добрянської сільської ради Стрийського району №683 від 18.09.2016р., відповіді на запит суду в порядку ст.122 ЦПК України Відділу АДР ДМС України у Львівській області №11700 від 30.08.2016р. вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована в будинку №21 на вул. Д.Галицького в с.Добряни Стрийського району Львівської області. Свідки [PERSON]М та [PERSON] в судовому засіданні ствердили, що відповідачка понад два роки у вищезазначеному будинку в с. Добрянине проживає. Остання пояснила, що її донька відповідачка проживає в Одеській області, зрідка їй телефонує, але не повідомляє своєї адреси місця проживання. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем існували будь-які домовленості щодо порядку користування спірним житлом; остання, як член сім`ї власників житла проживала разом з позивачкою та користувалася цим житлом відповідно до закону. Відповідач не проживає у будинку №21 на вул. Д.Галицького в с. Добряни Стрийського району Львівської області без поважних причин понад один рік. Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачка [PERSON] обрала собі інше місце проживання, спірне житло залишила і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни без поважних причин, не сплачує витрат на утримання будинку; позивачка, як власник житла, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідачки такою, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: approved