Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина, [PERSON], [INFO], як такого, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умови, якщо він буде продовжувати навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що їхній син навчається на 2 курсі відділення важкої атлетики Харківського обласного вищого училища фізичної культури і спорту на бюджетній основі, не має самостійного заробітку та має право на утримання з боку батька, який добровільно цього обов'язку не виконує. Позивачка не має можливості самостійно утримувати сина, у зв'язку з тим, що йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг та взуття, харчування, підручники, оплату участі у змаганнях тощо. Зазначала, що надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, є обов'язком відповідача, з огляду на відсутність обставин, які мали б суттєве значення для звільнення від цього обов'язку. Через канцелярію суду позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 21). Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали (а.с. 16, 17, , 19, 20). Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, які беруть участь в справі. [PERSON] народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Новобурлуцькою сільською радою Печенізького району Харківської області, та про що зроблено актовий запис № 7, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 4). 15 листопада 2000 року відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Печенізьким відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 24, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5). [PERSON] є повнолітньою особою (а.с. 3) та відповідно до довідки № 10 від 2 вересня 2014 року, виданої Харківським обласним вищим училищем фізичної культури і спорту, є студентом 2 курсу, навчається на відділенні важкої атлетики на бюджетній основі. Зарахований наказом № 86-у від 11 серпня 2013 року (а. с. 2). Відповідно до частини 1 статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов'язані утримувати дитину до двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вимог статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього ж Кодексу. При визначенні розміру аліментів одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість надання ним матеріальної допомоги позивачці, суд вважає доведеним його обов'язок, як батька, брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини наряду з матір'ю, та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання їхнього повнолітнього сина до досягнення останнім двадцяти трьох років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Outcome: approved