Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивачка, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті тата [PERSON] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Обґрунтування позовних вимог В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] відносився до колгоспного двору, що підтверджується витягом з погосподарської книги від 14.02.2018р. №183. Згідно витягу із погосподарської книги в житловому будинку по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 проживали і були членами колгоспного двору баба позивачки [PERSON] та батько позивачки [PERSON] [INFO] померла баба позивачки [PERSON] . На день смерті баби позивачки разом з нею проживав її син та батько позивачки [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті матері. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . У виконкомі Монастирецької сільської ради посвідчено заповіт від його імені в користь його сина та брата позивачки [PERSON] . Однак останній від спадщини відмовився. Мама позивачки [PERSON] від частки у спадщині також відмовилась, тому із заявами про прийняття спадщини після смерті батька в порядку спадкування за законом звернулась позивачка та її сестра [PERSON] , яка є відповідачкою по справі. Прийнявши спадщину позивачка [PERSON] з сестрою [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна від 16 січня 2018 року. За цим договором у спадщину до сестри перейшла земельна ділянка площею 0,7219 га, а у спадщину до позивачки перейшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . 05 лютого 2018 року позивачка звернулася до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, завідуючий Жидачівської державної нотаріальної контори Матусек В.В. постановою за вих. № 8702-31 відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном, відсутні правовстановлюючі документи. Враховуючи ту обставину, що на даний час не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] в нотаріальному порядку. Вважаючи, що її спадкові права порушено, позивачка [PERSON] звернулась до суду із даним позовом. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 24.06.2021 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 02.08.2021 на 10:00 год. /а.с.25-26/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 02.08.2021 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду на 11.10.2021. /а.с.34-35/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 11.10.2021 справу розглядом було відкладено на 19.11.2021. /а.с.44/ Розгляд справи по суті відбувся 19.11.2021 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Грудлевський В.М. через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачки. Відповідачка, [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах в підготовчому судовому засіданні тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Витягу з погосподарської книги с. Протеси від 14.02.2018 № 183 будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , помер [INFO] /а.с.12 на звороті/. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] рік забудови - 1930, а загальна площа вказаного будинку становить 65,1 кв.м /а.с.9-10/. Згідно заповіту посвідченого 14.05.1990 секретарем виконавчого комітету Монастирецької сільської Ради народних депутатів та зареєстрованого в реєстрі за №14 [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму синові [PERSON] /а.с.13/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 17.06.1992, [INFO] померла [PERSON] , про що 17.06.1992 зроблено відповідний запис № 27 /а.с.6/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с. 40/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 29.03.2017, [INFO] помер [PERSON] , про що 29.03.2017 зроблено відповідний актовий запис № 12 /а.с.6 на звороті/. Згідно з довідки, що видається при оформленні спадщини виданої виконавчим комітетом Монастирецької сільської ради 07.06.2017 № 753 згідно погосподарської книги села Протеси під [ADDRESS] рахується домогосподарство, яке належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] була постійно зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради 14.05.1990 посвідчено заповіт від [PERSON] , який зареєстровано в книзі реєстрації нотаріальних дій за №14. ЇЇ син, [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] разом із своєю мамою [PERSON] до дня її смерті, і проживав там до дня своєї смерті. У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради 19.11.2010 секретарем сільської ради посвідчено заповіт від [PERSON] , який зареєстровано в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 119 /а.с.12/. Відповідно до свідоцтва про одруження наявного в матеріалах спадкової справи №248/2017 після смерті [PERSON] , оглянутої в судовому засіданні, серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] одружилися, після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.с.17/. Відповідно до заяви [PERSON] , наявної в матеріалах спадкової справи №248/2017 після смерті [PERSON] , оглянутої в судовому засіданні, [PERSON] відмовляється від прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] /а.с.2/ Згідно свідоцтва про народження, наявного в матеріалах спадкової справи №248/2017 після смерті [PERSON] , оглянутої в судовому засіданні, серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.с.21/ Згідно свідоцтва про народження, наявного в матеріалах спадкової справи №248/2017 після смерті [PERSON] , оглянутої в судовому засіданні, серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.с.21/ Відповідно до заяви [PERSON] , наявної в матеріалах спадкової справи №248/2017 після смерті [PERSON] , оглянутої в судовому засіданні, [PERSON] відмовляється від прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] /а.с.с.4/ Згідно свідоцтва про народження, наявного в матеріалах спадкової справи №248/2017 після смерті [PERSON] , оглянутої в судовому засіданні, серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.с.20/ Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 01.06.2017 №00018145560, 20.07.1985 відділом ДРАЦС по м. Дрогобичу Дрогобицького МУЮ Львівської області, було складено актовий запис про шлюб № 382, який було зареєстровано між [PERSON] та [PERSON] , після шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.9/. Згідно свідоцтва про народження, наявного в матеріалах спадкової справи №248/2017 після смерті [PERSON] , оглянутої в судовому засіданні, серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.с.18/ Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, наявного в матеріалах спадкової справи №248/2017 після смерті [PERSON] , оглянутої в судовому засіданні, серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.с.19/. Відповідно до Договору про поділ спадкового майна від 16.01.2018 [PERSON] та [PERSON] , уклали договір про поділ спадкового майна, належного їм на підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України, в рамках спадкової справи № 248/2017, відкритої Жидачівською ДНК Львівської області 29.05.2017 , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадкового майна, що підлягає поділу за цим договором, входять, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який був перейшов у спадщину [PERSON] та земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільського господарського виробництва, площею 0,7219 га, що знаходиться на території Монастирецької сільської ради, Жидачівського району Львівської області, яка перейшла у спадщину [PERSON] /а.с.14/. У подальшому для оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулась до нотаріуса, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належав померлому та є спадковим майном. Даний факт підтверджується постановою завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори № 87/02-31 від 05.02.2018. /а.с.7/ Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування [PERSON] Ѕ частки в майні колгоспного двору після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Таким чином, після смерті матері [PERSON] її син [PERSON] єдиний із спадкоємців першої черги, який вступив в управління спадковим майном, а відтак успадкував Ѕ частки в спірному будинковолодінні та став єдиним власником спірного будинковолодіння по [ADDRESS] Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує ЦК України від 16.01.2003. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] , щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок, оскільки вона будучи спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] , вчасно прийняла спадщину у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивачка [PERSON] та її рідна сестра [PERSON] у нотаріальному порядку уклади Договір про поділ спадкового майна від 16.01.2018, згідно спадкове майно, що підлягає поділу за цим договором, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , перейшов у спадщину [PERSON] та земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільського господарського виробництва, площею 0,7219 га, що знаходиться на території Монастирецької сільської ради, Жидачівського району Львівської області, перейшла у спадщину [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про відмову від спадщини. Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачка проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved