Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить: -скасувати державну реєстрацію за нею права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 27,1 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м, здійснену державним реєстратором Бондар О.М. КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», номер запису про право власності 21076684; -скасувати державну реєстрацію за відповідачкою [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,1 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, здійснену державним реєстратором Бондар О.М. КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», номер запису про право власності 21076257; -визнати недійсним договір міни від 19.06.2018 року, посвідчений Таранською А.М., приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №7096, укладений між відповідачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , за яким [PERSON] було обміняно належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,1 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, на кімнату у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 15 кв.м, житловою площею 12,5 кв.м; -стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що їй та [PERSON] належало по Ѕ частині квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,2 кв.м. У встановленому законом поряду вони реконструювали належну їм квартиру, внаслідок чого її загальна площа істотно збільшилась та стала 74,9 кв.м, із них житлова 24,6 кв.м. 19.06.2016 року [PERSON] подарував належну йому Ѕ частину вказаної квартири відповідачці [PERSON] . У зв`язку з необхідністю вирішення майнового питання щодо належної їй Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв.м, житловою площею 24,6 кв.м, вона (позивачка) звернулась до нотаріуса, який повідомив їй, що за актуальними даними, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 27,1 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м, а відповідачка [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,1 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, право власності на які було зареєстровано Державним реєстратором Бондар О.М. КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації». На підставі договору міни, укладеного 19.06.2018 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] , останньою було обміняно належну їй квартиру на кімнату у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 15 кв.м, житловою площею 12,5 кв.м. Позивачка вказує, що ніколи не зверталась до будь-якого Державного реєстратора, в т.ч. до Державного реєстратора Бондар О.М. КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» із будь-якими заявами, в т.ч. про реєстрацію за собою права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 27,1 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м, внаслідок виділу в натурі Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв.м, житловою площею 24,6 кв.м, та взагалі бажання на виділення в натурі належної їй на праві власності Ѕ частини вказаної квартири не виявляла. Також позивачка зазначає, що будь-яких повноважень у встановленому законом порядку на будь-яких осіб вона не оформлювала, виходячи з чого державна реєстрація вказаних окремих квартир є протиправною та підлягає скасуванню. Як виявилось пізніше, вірогідно відповідачка [PERSON] , скориставшись фактичним утриманням усіх документів у себе, без будь-яких повноважень власника здійснила державну реєстрацію: за собою - на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,1 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м., та за нею (позивачкою) - на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 27,1 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м, на підставі технічного заключення та технічного паспорту від 24.05.2017 року, видавник ТОВ «ОР БТІ». На думку позивачки, вищевказана реєстрація є протиправною, оскільки здійснена поза волею власника, без відповідного волевиявлення. Більш того, серед належним чином посвідчених копій документів, на підставі яких 16.06.2017 року Державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар О.М. було зареєстровано право власності на вищезазначені квартири, наданих останнім на адвокатський запит, її заява про державну реєстрацію за нею права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 27,1 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м, відсутня. Крім того, така поштова адреса: [ADDRESS] а Холоднобалківською сільською радою Біляївського району Одеської області у встановленому законом порядку не присвоювалась. Таким чином, державна реєстрація за нею права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 27,1 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м, має бути скасована, оскільки, крім іншого, здійснена без заяви власника майна. Виходячи з цього, державна реєстрація за відповідачкою [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,1 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, також має бути скасована, оскільки здійснена без згоди та волі власника іншої частини майна. Позивачка наголошує, що у разі скасування державної реєстрації за нею та відповідачкою права власності на вищевказані квартири, договір міни, укладений 19.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , за яким [PERSON] обміняла належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,1 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, на кімнату у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 15 кв.м, житловою площею 12,5 кв.м, має бути визнаний недійсним, оскільки зміст такого договору суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що оспорювані правочини порушують цивільні права позивачки, а саме право власності на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв.м, житловою площею 24,6 кв.м, вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Представник неповнолітнього відповідача [PERSON] , адвокат Михайлов Ю.В., подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що [PERSON] , подавши позов на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України з вимогою, в т.ч. визнати недійсним договір міни від 19.06.2018 року, укладений між відповідачами [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] , за яким [PERSON] обміняла належну їй на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] на кімнату у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не є належним позивачем по даній цивільній справі, так як в зазначеній частині статті ЦК України мова йде саме про учасника правочину, а вона не надала відповідних доказів, що є стороною оскаржуваного правочину. Крім того, позивачка не надала доказів, які свідчать про те, що оскаржуваний правочин відбувся поза волею сторін правочину, його зміст суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що особа, яка вчинила правочин, не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності та що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На день укладання договору міни та на день подачі позову [PERSON] до суду, відповідач [PERSON] є неповнолітнім, а тому вказаний договір міни від 19.06.2018 року був вчинений з дозволу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, як органом опіки та піклування, згідно розпорядження за №146/01-06 від 20.04.2018 року, а також за згодою його батьків [PERSON] та [PERSON] . Представник відповідача вказує, що неповнолітня дитина [PERSON] є добросовісним набувачем нерухомого майна, оскільки волевиявлення учасників оспорюваного правочину, а саме [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] при укладанні договору міни від 19.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а до того ж інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При укладанні зазначеного правочину майнові права позивачки жодним чином порушені не були, оскільки право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі технічного висновку від 2017 року, яке вони спільно замовили, а також на підставі заяв, які вони спільно подали до державного реєстратора, отримавши відповідні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які були сформовані 23.06.2017 року відповідно до заяв саме [PERSON] та [PERSON] , тобто позивачці було достовірно відомо про розділ квартири [ADDRESS] на дві самостійні квартири - [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також про реєстрацію за нею права власності на квартиру [ADDRESS] за зазначеною адресою фактично ще за рік до укладання договору міни від 19.06.2018 року між [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] . Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачка на підтвердження того факту, що вона не зверталася до державного реєстратора із будь-якими заявами, в т.ч. про реєстрацію за нею права власності на квартиру [ADDRESS] , не надала суду в якості доказів належним чином завірену копію відповідної реєстраційної справи (з зазначенням номера), що зберігається в паперовій та електронній формі щодо об`єкту вказаного нерухомого майна у суб`єкта державної реєстрації прав, а надала якісь копії розрізнених документів, належним чином не засвідчені, не прошиті та не пронумеровані. На даний час в квартирі [ADDRESS] проживає сім`я з чотирьох чоловік: батьки - [PERSON] та [PERSON] та їхні діти - неповнолітній відповідач [PERSON] та малолітній [PERSON] 15.01.2020 року від позивачки на адресу неповнолітнього відповідача надійшов лист-претензія, в якому вона вимагає від нього сто тисяч гривень за начебто заподіяну їй майнову шкоду та погрожує, що у противному разі договір міни буде визнано недійсним у судовому порядку. Вказані дії з боку позивачки, як то подача даного позову до суду та надсилання неповнолітній дитині претензії, носять ознаки діяння економічного та психічного насильства відносно дитини, які спрямовані на умисне позбавлення неповнолітнього житла із застосуванням до нього погроз та залякування. В свою чергу, дії відповідачів по реєстрації за ними права власності, а саме: за неповнолітнім [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та за [PERSON] на кімнату у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не породжують, не змінюють та не припиняють права позивачки. Представник відповідача вважає, що [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених нею позовних вимог, а звернення з даним позовом є наслідком її необізнаності в нормах діючого законодавства України, а тому у позовних вимогах їй слід відмовити. Позивачка [PERSON] , в свою чергу, подала відповідь на відзив, в якій вказала, що [PERSON] не виконав умови договору про наміри від 20.12.2016 року. Так, на початку 2017 року [PERSON] переїхав зі своєю родиною в с. Холодна Балка. З січня 2017 року і по квітень 2018 року він кожного місяця сплачував їй комунальні послуги і достовірно знав, що усі особові рахунки і договори укладені на її ім`я. Вона проживала в квартирі [ADDRESS] з 1980 року, з 1985 року по теперішній час там зареєстрована. Між ними часто виникали сварки через несвоєчасну сплату комунальних послуг [PERSON] , а він не хотів оформлювати рахунки на своє ім`я, поки не буде укладено договір міни. Про те, що її квартира рахується під №4а вона не знала, так як оформленням усіх документів займалась її онука - відповідачка по справі. З травня 2018 року [PERSON] перестав сплачувати комунальні послуги і став користуватись її газовою лінією. Крім того, він перекрив її водопостачання та засипав каналізацію. З приводу електропостачання вона зверталась в Усатівський відділ поліції. Своїми діями [PERSON] завдав їй горя і проблем. Крім того, позивачка зазначає, що їй невідомо, чому її адвокати не вказали у позовній заяві відповідну частину статті, яка ж саме із зазначених вимог не була додержана в момент вчинення правочину, а саме договору міни від 19.06.2018 року, та повідомила, що їй соромно, що додатки до позовної заяви подані у такому вигляді (не прошиті, не пронумеровані, не завірені). Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.1993 року за № 456а , виданого Виконкомом Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв.м, знаходилася у спільній частковій власності її вітчима [PERSON] та позивачки [PERSON] , кожен з яких мав право на Ѕ частку квартири. 19.06.2017 року на підставі договору дарування [PERSON] подарував їй (відповідачці) свою частку квартири. Таким чином, співвласниками вищевказаної квартири стала вона (відповідачка) та позивачка [PERSON] . Дане нерухоме майно не було виділене у натурі, тобто їх часки були ідеальними, по Ѕ частині. З метою реалізації свого права на відчуження належного їм майна, вони з позивачкою домовилися про його поділ в натурі, у зв`язку з чим вони разом подали заяву від 08.06.2017 року про проведення державної реєстрації. Після цього, вона стала власницею квартири, загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, за №4, а позивачка - квартири, загальною площею 27,1 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м, за №4а в будинку [ADDRESS] . Відповідачка зазначає, що тривалий час позивачка [PERSON] користувалася даною «новою» адресою та здійснювала переукладення договорів з підприємствами, що надають житлово-комунальні послуги, посилаючись на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.06.2017 року за №90417164, звертаючись до АТ «Одесаобленерго», ОМУЕГГ ПАТ «Одесагаз», КП «Комфорт». Однак після укладення договору міни від 19.06.2018 року між нею (відповідачкою) та відповідачем [PERSON] , відносини [PERSON] із новими сусідами різко погіршилися. Ще влітку 2017 року, за рік до укладення договору міни, неповнолітній [PERSON] вселився зі своєї сім`єю: батьками та братом до квартири за адресою: [ADDRESS] . До моменту укладення договору міни сім`я [PERSON] поводили себе нормально, жодних перешкод у користуванні майном позивачці не чинили, разом з [PERSON] оплачували комунальні послуги за користування квартирою. Але після вступу [PERSON] у право власності на виділений об`єкт, його батьками були вчинені діяння, які призвели до повного відключення квартири позивачки від житлово-комунальних послуг, зокрема її власний лічильник електроенергії [PERSON] переніс без її дозволу на свою територію, перед цим підробивши заяву від її імені до АТ «Одесаобленерго»; не допускав службовців ОМУЕГГ ПАТ «Одесагаз» до газового обладнання і лічильників, коли [PERSON] намагалася провести до своїх приміщень самостійну гілку газопостачання; закопав вигрібну яму, яка служила [PERSON] від початку її проживання у власних приміщеннях і створив нову, за яку хоче стягувати з неї плату; виступає проти проведення нових труб водопостачання через їх приміщення і перекрив водопостачання до приміщень [PERSON] по існуючим трубам; створив їй борг за користування газопостачанням та електроенергією, користуючись цими послугами з її мереж. На думку відповідачки, зазначені дії [PERSON] вказують на негідну поведінку нових сусідів, яка утім, потребує іншого вирішення, ніж як подання такого позову з такими вимогами, який нині розглядається у суді. 14.12.2019 року вони з позивачкою уклали угоду про вчинення спільних дій для врегулювання спірних правовідносин, відповідно до вимог якої вони мали вчинити спільні дії для усунення наслідків протиправних дій [PERSON] і членів його сім?ї, які користуються його приміщеннями. Позивачка погоджувалась, що спірні правовідносини, що мають місце між нею та [PERSON] , виникли у зв`язку з порушення останнім правил добросусідства, вчинення по відношенню до неї протиправних дій, направлених на отримання комунальних послуг, які надавалися відповідними підприємствами за договорами на ім`я [PERSON] , без укладення нових договорів власника приміщень, самочинним заволодінням пристроями обліку комунальних послуг, неоплатою рахунків за комунальні послуги до виділення особових рахунків на вимогу [PERSON] , фактичного примушення [PERSON] до укладення нових договорів на отримання комунальних послуг, чим їй було завдано майнової і немайнової (моральної) шкоди. Позивачка визнала, що подання даного позову мало на меті вирішити спір, який виник з вище перелічених підстав, мала намір звернутись з суду з іншими вимогами, однак наразі передумала і підтримує свій позов у первинній редакції. Відповідачка вважає, що права позивачки ні проведенням державної реєстрації права власності на її частку квартири, ні договором міни, не порушувалися, оскільки вона знала і підтримувала її (відповідачку) у питаннях виділу нерухомого майна та навіть його відчуження, погоджувала технічне заключення з виділення майна у натурі, укладала договори на обслуговування квартири з урахуванням поділу 16.06.2017 року. Відповідачка зазначає, що права [PERSON] на нормальне користування її майном та мирне ним володіння дійсно порушені, однак вона обрала неправильний спосіб захисту права, оскільки її права порушені не оспорюваною реєстраційною дією і договором міни, про визнання недійсним/скасування яких вона просить, а саме протиправною поведінкою [PERSON] та членів його родини, а тому задоволення позовних вимог [PERSON] не зможе призвести до ефективного захисту її порушених прав користування майном. Окрім цього, відповідачка вказує, що всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачка не надала суду належних і допустимих доказів про те, що спірний договір міни суперечить вимогам, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а за змістом статей 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Однак, виходячи з того, що позивачка була обізнана і дала згоду відносно даного правочину до моменту його вчинення, її права та законні інтереси жодним чином не могли зазнати обмежень внаслідок укладення спірного договору. До того ж, укладаючи зі своєї сторони оспорюваний договір міни, вона (відповідачка) вважала та вважає, що діяла у повній відповідності з Законом. Так само і [PERSON] , укладаючи цей договір і попередньо проживаючи у виділених приміщеннях, по сусідству з позивачкою, цілий рік, добросовісно вважав, що жодних перешкод і заперечень немає. До того ж угода відбулася після належної перевірки документів нотаріусом. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, відповідачка [PERSON] подала до суду додаткові пояснення, в яких вказала, що їй та позивачці на праві спільної часткової власності належало по Ѕ частині квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (нова адреса: [ADDRESS] ), [PERSON] - на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 05.12.2013 року, а їй (відповідачці) - на підставі договору дарування від 19.07.2016 року. Наразі у фактичному користуванні позивачки перебуває квартира, загальною площею 27.1 кв.м, яка має окремий ізольований вхід та знаходиться на другому поверсі дворівневої квартири. Відповідно, у її фактичному користуванні перебувала квартира, загальною площею 46.1 кв.м, яка має окремий ізольований вхід та знаходиться на першому поверсі дворівневої квартири. Згідно з відомостями «Технічного висновку про стан несучих та огороджувальних конструкцій та можливості поділу квартири на дві самостійні за адресою: [ADDRESS] і подальшої експлуатації, як 2-х самостійних квартир [ADDRESS] , №4а» від 2017 року за технічними показниками встановлено можливість поділу квартири [ADDRESS] та подальшої експлуатації її як двох самостійних (ізольованих) квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , відповідно до фактичного користування сторін. Із зазначеного вбачається, між нею та позивачкою [PERSON] досягнуто усної згоди, яка підтверджується наведеними конклюдентними діями позивачки щодо поділу в натурі квартири за адресою: [ADDRESS] на дві самостійних, на що за взаємною згодою сторін було замовлено виготовлення технічних паспортів №170403 та №170404 від 24.05.2017 року на їх ім`я на квартири за [ADDRESS] та [ADDRESS] , які є самостійними ізольованими квартирами та відповідають фактичному користуванню сторін, згідно правовстановлюючих документів. Крім цього, на виконання норм чинного законодавства України, за взаємною згодою, на підставі технічного заключення, технічного паспорту та їх заяв здійснено державну реєстрацію права власності на поділені ізольовані квартири. Даний варіант поділу жодним чином не порушує права позивачки та відповідає нормам чинного законодавства України, обраний та узгоджений між нею (відповідачкою) та позивачкою. Крім того, відповідачка зазначає, що на підтвердження погодження поділу та реєстрації їх з позивачкою права власності на новоутворені поділені квартири свідчать: оформлені останньою заявки на установку газового обладнання за адресою: [ADDRESS] ; доповнення до робочого проекту установки газового обладнання; заявки на зміну лицьового рахунку з електропостачання; претензія про відсутність водопостачання за вищевказаною адресою; заява на зміну юридичної адреси на підставі витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90417164 від 23.06.2017 року; адвокатські запити від 07.06.2019 року щодо неналежного виконання послуг з експлуатації газового постачання та виконання робіт щодо зміни даних та конфігурації робіт Обленерго тощо, що прямо спростовують обставини, викладені у позові [PERSON] та доводять безпідставність та надуманість позовних вимог. Відповідачка вказує, що поділ та реєстрація права власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , які зареєстровані за нею та позивачкою, здійснені за їх взаємною згодою, що підтверджується наданими до суду доказами та свідчить про добровільність, взаємну згоду та їх бажання настання правових наслідків. Як наслідок, вона (відповідачка), будучи повноправною власницею квартири [ADDRESS] за вищевказаною адресою має право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, що і було реалізовано нею шляхом укладення договору міни від 19.06.2018 року між нею та неповнолітнім [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, відповідачка вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, адже всі правочини щодо поділу, реєстрації права власності, міни між сторонами було вчинено та укладено з повним дотриманням норм чинного законодавства, з метою настання правових наслідків для їх сторін. Непорозуміння та конфлікти в межах відносин добросусідства між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується претензіями позивачки до відповідача, остання помилково прийняла, як порушення своїх прав саме укладенням договору міни, водночас фактично наявні проблемні питання у сфері добросусідства та користування спільними об`єктами із забезпечення комунальними послугами, що становить інший предмет позову та повинно бути розглянуто в межах іншого позовного провадження. Позивачка в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала і надала пояснення, аналогічні її письмовим поясненням (том І а.с.115-122) та відповіді на відзив (том І а.с.154-157). Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Паляничко Д.Г. в судовому засіданні просила відмовити [PERSON] у задоволенні позивних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (том І а.с.133-136) та додаткових письмових поясненнях (том ІІ а.с.1-4). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Михайлов Ю.В. в судовому засіданні просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (том І а.с.99-107). Представник третьої особи - органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області Загідулін Р.І. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування та вважав за недоцільне визнання недійсним договору міни, укладеного 19 червня 2018 року між [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. Третя особа - Державний реєстратор КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар О.М. в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про день слухання належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № 456 а від 23.12.1994 року, виданого приватизаційним бюро при Біляївській міській раді, позивачці [PERSON] та її сину [PERSON] на праві спільної часткової власності, по Ѕ частині кожному, належала квартира [ADDRESS] , загальною площею 22,2 кв.м (том І а.с.163). Згідно технічного паспорту від 24.06.1994 року, складеного БТІ на ім`я позивачки [PERSON] , загальна площа вказаної квартири становила 22,2 кв.м, із них житлова 14,7 кв.м, підсобна 7,5 кв.м (том І а.с.160-162). Позивачка [PERSON] та [PERSON] реконструювали належну їм на праві спільної часткової власності квартиру та стали власниками квартири [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв.м, житловою 24,6 кв.м, по Ѕ частині кожний, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САК №526526 , видане Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №14033762 від 05.12.2013 року (том І а.с.168, 169). Відповідно до технічного паспорту від 22.07.2013 року, складеного ПП «ТОП.ПРОЕКТ» на ім`я позивачки [PERSON] , загальна площа зазначеної квартири становила 74,9 кв.м, із них житлова 24,6 кв.м, допоміжна 50,3 кв.м (том І а.с.164-137). З договору дарування серії НВТ 113367, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кушпиль С.М. 19.07.2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №203, вбачається, що [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] Ѕ частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається в цілому з двох житлових кімнат і підсобних приміщень. Загальна площа квартири 74,9 кв.м, в тому числі житлова площа 24,6 кв.м (том ІІ а.с.5-6). Таким чином, співвласниками квартири [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв.м, житловою площею 24,6 кв.м, стала позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №64063896 від 21.07.2016 року (том І а.с.147). Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] домовились про поділ в натурі вказаної квартири та виділ часток кожного із співвласників. Згідно висновку технічного заключення про стан несучих та огороджуючих конструкцій і можливості поділу квартири на дві самостійні за адресою: [ADDRESS] б/н від 2017 року, замовниками якого є [PERSON] та [PERSON] , складеного експертом [PERSON] , квартиру [ADDRESS] можливо поділити і в подальшому експлуатувати, як дві самостійні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] а (том І а.с.170-190). Відповідно до технічного паспорту від 24.05.2017 року, складеного ТОВ «ОР БТІ» на ім`я відповідачки [PERSON] , квартира [ADDRESS] розташована на І та підвальному поверсі ІІ поверхового будинку та складається з двох житлових кімнат площею 8,8 кв.м та 9,9 кв.м; кухні площею 5,2 кв.м; ванної кімнати площею 4,5 кв.м; коридорів площею 4,2 кв.м та 1,3 кв.м; комор площею 10,1 кв.м та 2.1 кв.м. Загальна площа квартири 46,1 кв.м, житлова площа 18,7 кв.м (том І а.с.31-33). Відповідно до технічного паспорту від 24.05.2017 року, складеного ТОВ «ОР БТІ» на ім`я позивачки [PERSON] , квартири [ADDRESS] розташована на ІІ поверсі ІІ поверхового будинку та складається з однієї житлової кімнати площею 14,7 кв.м; кухні площею 7,5 кв.м, санвузла площею 1,2 кв.м; коридору площею 3,78 кв.м. Загальна площа квартири 27,1 кв.м, житлова площа 14,7 кв.м (том І а.с.34-37). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90414971, сформованого державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» 23.06.2017 року на підставі заяви [PERSON] , вбачається, що відповідачка [PERSON] стала власницею квартири під [ADDRESS] , загальною площею 46,1 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м. Підстава виникнення права власності: технічне заключення б/н, видавник: експерт [PERSON] ; технічний паспорт б/н, виданий 24.05.2017 року, видавник: ТОВ «ОР БТІ»; заява б/н від 08.06.2017 року, видавник: [PERSON] та [PERSON] (том І а.с.40). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90417164, сформованого державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» 23.06.2017 року на підставі заяви [PERSON] , вбачається, що позивачка [PERSON] стала власницею квартири [ADDRESS] , загальною площею 27,1 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м. Підстава виникнення права власності: технічне заключення б/н, видавник: експерт [PERSON] ; технічний паспорт б/н, виданий 24.05.2017 року, видавник: ТОВ «ОР БТІ»; заява б/н від 08.06.2017 року, видавник: [PERSON] та [PERSON] (том І а.с.41). 20.12.2018 року між [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах [PERSON] , та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про намір укласти договір відчуження об`єкта нерухомості (том ІІ а.с.31-32). У відповідності до п. 1.1. вказаного договору [PERSON] зобов`язується продати, а [PERSON] зобов`язується купити в строк до 01.04.2019 року, об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору міни серії ННІ 101925, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. 19.06.2018 року та зареєстрованого в реєстрі за №4096, [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,1 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, а [PERSON] передав у власність [PERSON] кімнату у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 15 кв.м, житловою площею 12,5 кв.м (том І а.с.149-151). Відповідно до п. 9 зазначеного договору, цей договір вчинено за згодою Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради згідно розпорядження №146/01-06 від 20.04.2018 року. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №128191109 від 19.06.2018 року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 46,1 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, є [PERSON] (том І а.с.113). У своєму позові, позивачка [PERSON] , як на підставу своїх вимог про скасування державної реєстрації за нею та відповідачкою [PERSON] права власності на квартиру та визнання договору міни від 19.06.2018 року недійсним, посилається на те, що вона з жодними заявами до будь-якого державного реєстратора ніколи не зверталась, будь-яких повноважень на будь-кого не давала, бажання на виділ в натурі її частки квартири не мала, про те, що їй належить квартира під [ADDRESS] а не знала, згоду на реєстрацію за [PERSON] належної їй частки квартири не давала. Договір міни від 19.06.2018 року, на думку позивачки, має бути визнано недійсним, оскільки його зміст суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують вищевикладені обставини, позивачка суду не надала, а навпаки, спростувала свої ж доводи письмовими та усними поясненнями, наданими в судовому засіданні. Зокрема, доводи позивачки про те, що вона не знала про поділ в натурі нерухомого майна та про реєстрацію їх з відповідачкою права власності на новоутворені поділені квартири спростовуються наданими нею ж наступними документами: доповненнями до робочого проекту про демонтаж та встановлення газового обладнання, замовником яких є [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (том І а.с.203-209, 210-215); власноручно написаною нею заявою на перенос газового лічильника від 20.08.2018 року (том ІІ а.с.7); власноручно написаною нею заявою про внесення змін до лицьового рахунку у зв`язку зі зміною юридичної адреси від 13.09.2018 року (том ІІ а.с.8); копіями розрахункових книжок за сплату комунальних послуг за 2018 рік (том ІІ а.с.9); її претензією щодо невиконання умов договору про надання послуг з водопостачання за адресою: [ADDRESS] (том ІІ а.с.14-15); власноруч написаною нею заявою про зміну юридичної адреси на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90417164 від 23.06.2017 року (том ІІ а.с.16); адвокатськими запитами від 07.06.2019 року щодо неналежного виконання послуг з експлуатації газового постачання та виконання робіт щодо зміни даних та конфігурації робіт Обленерго (том ІІ а.с.17-18, 19-20). На підтвердження своїх доводів позивачка надала лист Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області №33/02-13 від 15.01.2019 року, з якого вбачається, що до сільської ради заява від [PERSON] про присвоєння поштової адреси квартирі, а саме: [ADDRESS] , не надходила (том І а.с.38-39). Однак, вказаний лист суд до уваги не приймає, оскільки його зміст про констатацію факту не звернення позивачки до сільської ради з заявою про зміну поштової адреси та недоцільність на даний момент взагалі такого звернення жодним чином не підтверджують доводи позивачки, викладені в позовній заяві. Правові засади та процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок №1127). Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Частиною 3 ст. 10 Закону передбачено, що державний реєстратор, крім іншого: 1)встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2)перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3)формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 4)формує реєстраційні справи у паперовій формі. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження та зберігається протягом всього часу існування об`єкта. Реєстраційній справі присвоюється реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна. Реєстраційна справа включає заяви на проведення реєстраційних дій, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості з реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, запити державного реєстратора та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року. Разом з тим, клопотання про витребування у Державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіонального бюро державної реєстрації» Бондар О.М. належним чином завіреної копії реєстраційної справи на предмет перевірки наявності заяви позивачки про реєстрацію права власності в процесі розгляду справи сторонами не заявлялось, а ч. 7 ст. 81 ЦПК України забороняє суду збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а ч. 3 ст. 13 ЦПК України передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами фактично виник спір щодо усунення перешкод у користуванні майном та стягнення збитків внаслідок протиправних дій родини [PERSON] . Про довготривалий конфлікт між позивачкою [PERSON] та родиною [PERSON] свідчить, зокрема, угода про вчинення спільних дій для врегулювання спірних правовідносин, укладена 14.12.2019 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] (том І а.с.138-140), а також письмові претензії позивачки про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди від 14.12.2019 року та 15.01.2020 року, які вона надсилала на адресу відповідача [PERSON] (том І а.с.83-84, том ІІ а.с.26). Зі змісту п.п. 1-3 вказаної угоди вбачається, що метою її укладення є вчинення сторонами договору взаємоузгоджених дій, спрямованих на врегулювання спірних правовідносин, що виникли між [PERSON] та третьою особою [PERSON] . Спірні правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] полягають у порушенні третьою особою правил добросусідства; вчиненням третьою особою по відношенню до позивачки протиправних дій, направлених на отримання комунальних послуг, без укладання нових договорів власника приміщень; самочинне заволодіння пристроями обліку комунальних послуг; несплатою рахунків за комунальні послуги та ін. [PERSON] визнає, що подання нею позовної заяви до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державного реєстратора Бондара О.М. КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» про скасування державної реєстрації, визнання недійсним договору, що перебуває у провадженні судді Пендюри Л.О., справа №496/3783/19 мало на меті вирішити спір, який виник з вищевикладених підстав. Зазначений договір сторонами в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а факти, викладені в ньому в судовому засіданні не оспорювались. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивачки на те, що договір міни від 19.06.2018 року, має бути визнано недійсним, оскільки його зміст суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суд вважає безпідставними з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар, а статтею 716 вказаного Кодексу передбачено, що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити права та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В Аналізі окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ висловив наступну позицію. ЦК не містить визначення поняття заінтересована особа, тобто залишає його оціночним. Тому виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в осопорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (право, майно). Позивачка не надала суду належних і допустимих доказів про те, що спірний договір міни суперечить вимогам, встановленим ч. 1 ст. 203 ЦК Кодексу, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог у позовній заяві. Виходячи з того, що позивачка була обізнана про намір відповідачки укласти оспорюваний правочин, жодним чином не заперечувала проти цього, достовірно знала про поділ квартири в натурі та виділ її частки, до того ж не є стороною оспорюваного правочину, а тому суд прийшов до висновку, що її права та законні інтереси не було порушено внаслідок укладення спірного договору. Суд також приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області №02/03-18/469 від 05.03.2021 року про недоцільність визнання недійсним договору міни, укладеного 19.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. (том ІІ а.с.80-82). Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 наведеної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка обрала невірний спосіб захисту свого права, її вимоги є безпідставними та недоведеними, а тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed