Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача з вимогою усунення перешкод у користуванні квартирою, посилаючись на те, що право власності на квартиру №65, яка розташована в будинку №46 по вул. Стефанова у м. Запоріжжя, належить в цілому їй на підставі наступних правовстановлюючих документів: на 33/50 часток квартири на підставі свідоцтва Про право власності на житло від 10.04.2006 року №18431, договору про визначення частки у праві спільної сумісної власності від 22.06.2006 року №1513, договору про довічне утримання від 22.06.2006 року №1563; на 17/50 часток квартири на підставі свідоцтва Про право власності від 29.12.2015 року №1016. Право власності (володіння, користування, розпорядження) відповідача на зазначене жиле приміщення припинилося внаслідок його продажу. Пропозиції та вимоги позивача до відповідача щодо позасудового розвязання спору, щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку та виселення, щодо звільнення проданого (придбаного) жилого приміщення від своїх речей, спроби знайти шляхи порозуміння, відповідачем залишені поза увагою, внаслідок чого у позивача виникли та існують певні перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном. Внаслідок неправомірної та безвідповідальної поведінки відповідача, позивачка не має змоги належним чином ставитися до санітарно-технічного обслуговування придбаного житлового приміщення, не має можливості провести його технічну інвентаризацію, обстежити, замінити, відремонтувати перед або в опалювальний сезон відповідні системи водо- та теплопостачання тощо, після чого укласти відповідні договори з підприємствами, що надають послуги по постачанню електричної енергії, води, тепла, та не має можливості користуватися зазначеними послугами. На відповідача відкриті відповідні особисті (лицеві) рахунки, продовжують нараховуватися комунальні послуги. Як в обумовлений строк, так і на час звернення до суду, відповідач не виконав законні вимоги нового власника житлового приміщення, всіляко ухиляється від спілкування, у звязку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Позивачка просить усунути їй перешкоду у володінні та користуванні власністю, а саме квартирою №65, яка розташована у житловому будинку №46 по вул. Стефанова в м. Запоріжжя, шляхом визнання [PERSON] втратившим право користування вищезазначеною квартирою. Представник позивачки в судове засідання не зявився, згідно заяви від 03.10.2016 року просить розглядати справу без їх участі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за їх відсутності, підтримує заявлені позовні вимоги позивачки в повному обсязі (а.с.41). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду (23.08.2016 року, 13.09.2016 року та 03.10.2016 року) повідомлявся належним чином за адресою зазначеною в позовній заяві, що вбачається з матеріалів справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав (а.с.24-25, 31-32, 39-40). В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. Крім того, в судове засідання не зявилась третя особа, про день, час та місце судового розгляду (23.08.2016 року, 13.09.2016 року та 03.10.2016 року) повідомлялась належним чином, що вбачається з матеріалів справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надала (а.с.27, 33-34, 37-38). У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що право власності на квартиру №65, яка розташована в будинку №46 по вул. Стефанова у м. Запоріжжя, належить позивачу в цілому на підставі наступних правовстановлюючих документів: на 33/50 часток квартири на підставі свідоцтва Про право власності на житло від 10.04.2006 року №18431 (а.с.5), договору про визначення частки у праві спільної сумісної власності від 22.06.2006 року №1513 (а.с.7), договору про довічне утримання від 22.06.2006 року №1563 (а.с.8); на 17/50 часток квартири на підставі свідоцтва Про право власності від 29.12.2015 року №1016 (а.с.12). Право власності (володіння, користування, розпорядження) відповідача на зазначене жиле приміщення припинилося внаслідок його продажу (а.с.12). Пропозиції та вимоги позивача до відповідача щодо позасудового розвязання спору, щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку та виселення, щодо звільнення проданого (придбаного) жилого приміщення від своїх речей, спроби знайти шляхи порозуміння, відповідачем залишені поза увагою, внаслідок чого у позивача виникли та існують певні перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном. Внаслідок неправомірної та безвідповідальної поведінки відповідача, позивачка не має змоги належним чином ставитися до санітарно-технічного обслуговування придбаного житлового приміщення, не має можливості провести його технічну інвентаризацію, обстежити, замінити, відремонтувати перед або в опалювальний сезон відповідні системи водо- та теплопостачання тощо, після чого укласти відповідні договори з підприємствами, що надають послуги по постачанню електричної енергії, води, тепла, та не має можливості користуватися зазначеними послугами. На відповідача відкриті відповідні особисті (лицеві) рахунки, продовжують нараховуватися комунальні послуги (а.с.11). Як в обумовлений строк, так і на час звернення до суду, відповідач не виконав законні вимоги нового власника житлового приміщення, всіляко ухиляється від спілкування, у звязку з чим позивач вимушена звернутися до суду. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.ст.386, 391 ЦК України, передбачають засади та підстави захисту права власності. Крім того, відповідно до ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє постійне місце мешкання. Відповідно до ст.3 цього Закону встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. Згідно ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положення ст.1 Протоколу №1 до «Конвенції про захист прав та основних свобод людини» кожна особа має право на повагу до своєї власності. У звязку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved