Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 18.03.2011 року. Від шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. З грудня 2014 року позивачка з відповідачем перестали проживати однією сім'єю, не підтримують шлюбні відносини і не ведуть спільне господарство. З того часу син знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач дитиною не цікавиться, не займається її вихованням, не надає матеріальну допомогу на утримання сина. У січні 2016 року позивачка переїхала проживати до міста Києва, але без дозволу батька дитини вона не має можливості перевезти дитину. На даний час малолітній син проживає з батьками позивачки у м. Сімферополі АР Крим. Оскільки відповідач проживає в м. Сімферополь АР Крим, зв'язку з ним позивачка немає, вона не має можливості отримати у нього дозвіл на виїзд дитини за межі АР Крим. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі Автономної Республіки Крим до міста Києва без згоди та супроводу його батька [PERSON], до 01 вересня 2018 року, а також надати дозвіл оформлювати проїзні документи для тимчасового виїзду за межі України та Автономної Республіки Крим дитини [PERSON], [INFO], до 01 вересня 2018 року без згоди батька [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомити за останньою відомою адресою не має можливості, оскільки поштові відправлення УПППЗ «Укрпошта» з материкової частини України не приймаються поштою АР Крим та повертаються у зворотному напрямку. Відомості про рух справи розміщенні на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.03.2011 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, з грудня 2014 року сторони по справі разом не проживають. З того часу син знаходиться на утриманні позивачки, відповідач дитиною не цікавиться, не займається її вихованням, не надає матеріальну допомогу на утримання сина. У січні 2016 року позивачка переїхала проживати до міста Києва, але без дозволу батька дитини вона не має можливості перевезти дитину. На даний час малолітня дитина - [PERSON] за нотаріально посвідченою згодою позивачки проживає з її матір'ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Оскільки відповідач проживає в м. Сімферополь АР Крим, зв'язку з ним позивачка немає, вона не має можливості отримати у нього дозвіл на виїзд дитини за межі України та Автономної Республіки Крим. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995р., визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Позивачка [PERSON], звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл на виїзд за межі АР Крим малолітній дитині без згоди та супроводу батька до 01 вересня 2018 року, а також надати дозвіл на виготовлення документів без дозволу батька. Суд вбачає, що наведені вище норми права не містять такого положення, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони на даний час не спілкуються, відповідач перебуває у м. Сімферополь, при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди у судовому порядку на виїзд дитини за межі України та Автономної Республіки Крим без згоди батька на даний час малоймовірна, приймає до уваги, що суду не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved