Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в редакції уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 07.05.2019 року (ас.33-40), про визнання причини пропуску строку для прийняття спадщини поважною, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в обгрунтування своїх вимог вказуючи на те, що є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , при цьому іншими спадкоємцями після смерті останнього за законом є відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] та за заповітом відповідач [PERSON] 04.04.2019 року, позивачка , звернувшись до приватного нотаріуса Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , отримала відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв`язку з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини. Позивачка зазначала, що причиною пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини є те, що остання перебувала і працювала на території, яка на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України і не могла відновити чи отримати документи, які б посвідчували її особу, в зв`язку з чим була позбавлена можливості надати такі документи нотаріусу, у визначений законом шестимісячний строк , для прийняття спадщини на неокупованій території. Посилаючись на ст. ст. 1270, 1272 ЦК України, позивачка просила визнати причину пропуску строку для прийняття нею спадщини поважною та визначити їй додатковий строк , тривалістю в три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Сагайдак А.В. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримав, судові витрати по справі просив залишити за позивачкою (ас.21-22, 200). Відповідачка по справі [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України, при цьому в матеріалах справи мається заява останньої про визнання позову, що надійшла до суду 03.09.2019 року, згідно якої остання просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] (ас.117-118,192-194). Відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутності, при цьому позовні вимоги визнали в повному обсязі (ас.201,202). В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 23.04.2019 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху (ас.27-28); - 23.07.2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами загального позовного провадження (ас. 76-78); - 20.08.2019 року постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання (ас.102-103); - 18.09.2019 року постановлено ухвалу про витребування доказів та продовження строку проведення підготовчого провадження (ас.135-138); - 11.10.2019 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ас.178-179); - 21.10.2019 року постановлено ухвалу про відкладення судового засідання (ас.189-190). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін по справі на підставі наявних у справі доказів, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: - з матеріалів спадкової справи № 35/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , копія якої надана до суду приватним нотаріусом Юр`ївського районного нотаріального округу Григор`євою О.Л. (ас. 147-175), вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.08.2018 року (ас.149). Після смерті останнього з заявами про прийняття спадщини в установлені законом строки до приватного нотаріуса Юр`ївського районного нотаріального округу Григор`євої О.Л. звернулися дружина померлого [PERSON] (ас.148), спадкоємець за заповітом [PERSON] (ас.160), донька померлого [PERSON] (ас.163). З матеріалів спадкової справи також вбачається, що позивачкою [PERSON] заява про прийняття спадщини за законом після смерті батька подана приватному нотаріусу 04.04.2019 року (ас.171), з долученням до такої копії паспорта громадянина України (ас.172), копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (ас.173). Згідно постанови приватного нотаріуса Юр?ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григор`євої О.Л. від 04. 04. 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з пропуском строків для прийняття спадщини, встановлених ст. 1270 ЦК України (ас. 175). В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 09.02.1990 року є зареєстрованою та проживає за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого позивачці видано документ, а саме «адресная справка» № 480 від 20.03.2019 року, що є «Приложение 11 к Порядку регистрации по месту жительства и месту пребывания физических лиц в Донецкой Народной Республике» (ас.45). Також про постійне перебування та проживання позивачки на території Донецької Народної Республіки свідчить і документ, а саме « справка - подтверждение об участии в лабараторно - экзаменационной сессии», згідно якої студент-заочник [PERSON] , яка працює в КП адміністрації Донецька ДЕАТ, приймала участь в сесії з 13.02.2019 року по 26.02.2019 року (ас.46). Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивачка після смерті спадкодавця [PERSON] перебувала та працювала на території, що має статус тимчасово окупованої території України, а відтак не могла відновити чи отримати документи, які б посвідчували її особу, у зв`язку з чим була позбавлена можливості надати такі документи нотаріусу в шестимісячний строк для прийняття спадщини на неокупованій території України. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] лише 04.04.2019 року після фактичного отримання нею паспорту громадянина України № [NUMBER] від 14.02.2019 року змогла звернутись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (ас.42), при цьому як зазначає остання в позовній заяві вона восени 2018 року та взимку 2019 року перебувала без чинних документів, що посвідчують її особу в Україні, а тому об`єктивно не мала змогу переміщатися через лінію розмежування з окупованою територією України та подати заяву про прийняття спадщини в передбачений законом строк на неокупованій території України. Суд зауважує, що вимога щодо надання спадкоємцями заяв про прийняття спадщини в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини є цілком виправданою в звичайній ситуації. В ситуації позивачки вимоги реалізувати її права на спадкування в строк шість місяців з дня відкриття спадщини та, в свою чергу, відмова позивачці у вчиненні нотаріальної дії з підстав спливу цього строку становить дискримінаційне поводження по відношенню до осіб, які залишились на тимчасово окупованій території, адже такі особи із-за обстрілів та ризику для їх життя при відсутності документів, які посвідчують особу в Україні, не можуть своєчасно надати відповідні документи до нотаріальної контори, а отже позбавляються права на прийняття спадщини на неокупованій території України. З огляду на дане, суд вважає причину пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини поважною. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. ст. 1220, 1222 ЦК України). Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець на протязі строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Однак, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Строк, встановлений судом не може бути більшим шести місяців і його сплин починається з моменту вступу рішення суду в законну силу. Відповідно до п. 24 постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суди відкривають провадження у справі про продовження строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які б могли дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади, в особі відповідних органів місцевого самоврядування, за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому такі причини мають бути пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами у спадкоємця на вчинення таких дій. Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Разом з тим, суд зазначає, що поняття поважності причини пропуску строку носить оціночний характер і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Суд, дослідивши всі обставини справи приходить до висновку, що строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини пропущений позивачкою з поважної причини, з огляду на те , що остання проживаючи та працюючи на тимчасово окупованій території України, а згодом перебуваючи без чинних документів, що посвідчують її особу, в Україні, при цьому отримавши такі лише 14.02.2019 року, була об`єктивно позбавлена можливості своєчасно та в установлені законом строки подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Суд також враховує, що отримавши паспорт громадянина України 14.02.2019 року, позивачка через нетривалий час, а саме 04.04.2019 року, подала відповідну заяву приватному нотаріусу Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, з доданими до неї необхідними документами, що посвідчують особу, при цьому в матеріалах спадкової справи міститься також заява позивачки про прийняття спадщини направлена нею до нотаріальної контори в лютому місяці 2019 року , однак без документів, які б посвідчували її особу (ас.167), що в свою чергу свідчить про дійсні наміри позивачки прийняти спадщину після смерті батька в установлені законом строки. Відтак, суд знаходить можливим визначити позивачці додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини терміном на три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, враховуючи волю представника позивачки про залишення судових витрат за позивачем (ас.200), суд знаходить можливим залишити судові витрати по справі за позивачкою.

Outcome: approved