Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 08.11.2007р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Пнікутській сільській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №18. Стверджує, що від даного шлюбу із [PERSON] у них (сторін) народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Вказує, що на даний час між ними (сторонами) припинені фактичні шлюбні відносини і діти проживають разом з нею, позивачкою, та перебуває на її утриманні, так як відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей. З огляду на те, що відповідач є працездатним, має нерегулярний дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 3000гривень (по 1500грн. на кожну дитину), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою від 07.02.2020р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги [PERSON] визнає частково, покликаючись на наступні обставини: він, відповідач, на даний час не працює, є особою з інвалідністю ІІІ групи довічно; єдиним джерелом доходу є його пенсія в розмірі 2000гривень; має протипоказання щодо робіт пов`язаних із значним психофізичним навантаженням; має на утриманні непрацездатну матір - [PERSON] , [INFO] , з якою проживає та яка через свій поважний вік часто хворіє та потребує догляду; що обов`язок по утриманню дитини є рівномірним обов`язком як матері, так і батька; спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей - у розмірі 2218гривень (по 1109грн. на кожну дитину) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просить звільнити його (відповідача) від сплати судового збору. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а подала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що зменшує позовні вимоги, зокрема просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей - у розмірі 2218гривень (по 1109грн. на кожну дитину) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просить суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та була вручена особисто останньому. Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні Заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідачки не надходило. Тобто у справі наявні докази належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 08.11.2007р. у Пнікутській сільській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №18. Від подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Діти проживають та зареєстровані з матір`ю - позивачкою [PERSON] , яка несе витрати по їх утриманню. Відповідач [PERSON] офіційно ніде не працевлаштований, є інвалідом ІІІ групи, якому протипоказані роботи із значним психофізичним навантаженням та отримує пенсію по інвалідності, добровільно не надає кошти на утримання дітей, не піклується про їх матеріальне забезпечення. Відповідач [PERSON] матеріально допомагає своїй матері [PERSON] , [INFO] , яка є особою похилого віку, пенсіонером та проживає разом із ним. Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08.11.2007р.; копією свідоцтва про народження дітей сторін: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] ; копіями паспортів сторін по справі; довідкою про склад сім`ї позивачки; довідкою про доходи позивачки [PERSON] за місцем роботи - Самбірське управління водного господарства; довідками про доходи відповідача - отримання пенсії по інвалідності за період з січня 2019р. по лютий 2020р.; іншими матеріалами справи. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Змістом ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч. 1 ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки сторони не можуть у добровільному порядку дійти згоди щодо утримання дитини, а також враховуючи відсутність доказів на підтвердження виконання відповідачем регулярно обов`язку щодо утримання дітей, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на їх утримання. Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров`я та матеріальний стан дітей, ті обставини, що діти сторін проживають разом з позивачкою [PERSON] , остання несе витрати по утриманню дітей, забезпечує їх лікуванням вразі потреби, займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач [PERSON] ухиляється від утримання дітей, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є інвалідом 3 групи, однак це не позбавляє його права й можливості працевлаштуватися та отримувати відповідні доходи, оскільки особа, віднесена до ІІІ групи інвалідності не повинна вважатись непрацездатною по інвалідності, бо не втратила працездатності, а лише обмежена в такій (не повністю втратив здатність до виконання трудової діяльності, інших обставин, які унеможливлюють його працевлаштування не існує),на утриманні жодних інших дітей не має, однак здійснює догляд за особою похилого віку - своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонеркою та проживає разом із ним. Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дітей, що буде забезпечувати їх нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дітей. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на утримання дітей саме в твердій грошовій сумі, враховуючи найкращі інтереси дітей, необхідність захисту права дітей на належне утримання, з урахуванням їх віку та потреб,

Outcome: approved