Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить надати їй дозвіл на зняття з реєстрації неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме з будинку [ADDRESS] , без дозволу (без згоди) батька дитини [PERSON] та надати дозвіл на реєстрацію неповнолітнього сина в квартиру [ADDRESS] , без дозволу (без згоди) батька дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилась, у наданій суду письмовій заяві позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи, просила справу слухати у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини нез`явлення не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав, тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник 3-ої особи у судове засідання не з`явилась, справу просила розглядати за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, про що надала відповідну письмову заяву. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що з 20 січня 2006 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 03 травня 2006 р. від шлюбу народився син [PERSON] . 12 липня 2007 р. шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідний актовий запис за № 312. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо. Відповідно до рішення Лисичанського міського суду № 2-1276 від 19.04.2007 р. з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] . Відповідач має заборгованість по аліментам в сумі 31916,65 грн.. Дитина проживає разом позивачкою. Позивачка придбала у власність квартиру [ADDRESS] . Після придбання житла відповідач не дав дозвіл на зняття дитини з реєстрації та реєстрацію нового місця проживання дитини. На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частина 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Станом на сьогоднішній день, батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Таким чином, про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, що позивачка постійно і намагається здійснити, жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. Позивачка та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивачка має місце роботи, батьки позивачки проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 768,40 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved