Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 жовтня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від спільного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , 2006 року народження, яка на цей час проживає разом із нею. 15 лютого 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний і своєчасний дохід, у добровільному порядку сплачує кошти на утримання дитини, але у меншому розмірі, активної участі у вихованні доньки не приймає взагалі, бачить доньку один раз на рік. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 доходу (заробітку) до досягнення нею повноліття. 17 серпня 2020 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження повідомленням (викликом) сторін. Відповідач до суду подав відзив , посилаючись на те, що спільне життя у них з позивачкою не склалося і за її ініціативою шлюб між ними було розірвано. Він ніколи не ухилявся від свого батьківського обов`язку утримувати свою дитину та приймати участь у її вихованні. Після розірвання шлюбу за обопільною домовленістю він надає грошову допомогу на утримання його доньки шляхом перерахування коштів на банківський рахунок. Також зазначив, що на цей час проживає однією сім`єю із [PERSON] із якою у них є малолітній син [PERSON] , 2019 року народження. [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому вони знаходяться на його утриманні. Крім того, він також фінансово допомагає своїй матері [PERSON] , яка не працює має низку хронічних невиліковних захворювань і є особою похилого віку, оскільки досягла пенсійного віку, однак їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, а інших джерел доходу у неї немає. Та відповідно до заяви про приєднання письмових пояснень відповідач зазначив, що [INFO] у нього із [PERSON] з якою він проживає однією сім`єю народилася друга дитина: донька [PERSON] . Просив розглянути справу з урахуванням його відзиву та долучених матеріалів. Позивач подала відповідь на відзив, у якому вказала, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим, оскільки під час розлучення між нею та відповідачем за усною домовленістю прийнято рішення про те, що відповідач буде сплачувати на утримання дитини 1/4 від свого сукупного доходу. У цілому відповідач дотримувався своєї обіцянки щодо сплати визначеного розміру коштів, однак у продовж 5 останніх років почав систематично порушувати їх усну домовленість, кожного разу вигадуючи нові причини недоплат. Відповідач не кожного місяця перераховував кошти на утримання доньки, інколи нічим не мотивуючи, інколи зазначаючи, що якщо донька перебувала у нього тиждень чи два, то він має право не сплачувати аліменти. Зазначає, що посилання відповідача про сплату ним аліментів на суму понад 80\~000 грн., не відповідає дійсності, оскільки фактично сплачені кошти не ним, а невідомою їй жінкою [PERSON] на суму близько 72\~000грн. Також, позивач звертає увагу на те, що мати відповідача [PERSON] є єдиним власником квартири придбаної 01.09.2017 року у новобудові, що суперечить посиланням відповідача про те, що вона перебуває на його утриманні. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Від відповідача надійшла заява в якій він просив проводити розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 08 жовтня 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2010 року було розірвано (а. с. 5) Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 842 (а. с. 3). Сімейні відносини між сторонами припинені. На цей час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. [PERSON] , [INFO] , залишилася проживати разом з матір`ю, що підтверджується довідкою № 5590 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09 липня 2020 року (а. с. 6) і на цей час знаходиться на повному утриманні та матеріальному забезпеченні позивачки. Під час розгляду справи позивач зазначила, що вона офіційно працює, забезпечує та утримує їх спільну дитину, а відповідач повідомив, що на цей час він також офіційно працює та не заперечує надавати матеріальну допомогу своїй дитині, однак зазначив про те, що має на утриманні двох малолітніх дітей, а саме: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 2561, та доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві), про що зроблено відповідний актовий запис № 3416, а також [PERSON] , з якою проживає однією сім`єю та матір [PERSON] пенсійного віку. Відповідач визнає свій обов`язок брати участь в утриманні дитини, але при винесенні судового рішення просить врахувати його життєві обставини. На підтвердження своїх пояснень, відповідачем надано суду копії платіжних доручень про поповнення картки на ім`я [PERSON] де платником значиться [PERSON] , а у графі призначення платежу значиться аліменти від [PERSON] , а також копії платіжних доручень про поповнення картки доньки [PERSON] . Позивач [PERSON] у відповіді на відзив зазначила, що не заперечує щодо отримання нею вказаних коштів на дитину, але вказані платежі надходили у меншому розмірі, а у 2020 році особисто кошти від відповідача не надходили, оскільки їх перераховувала невідома жінка на прізвище [PERSON] . Під час розгляду справи судом було встановлено, що наразі спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , навчається у Республіці Польщі. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Частинами\~2, 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У позовній заяві позивачем ставиться питання про стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача батька дитини. За таких обставин, положеннями ч. 3 ст. 181 СК України регламентовано право того з батьків, разом з яким проживає дитина, обирати спосіб стягнення аліментів. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з урахуванням вимог діючого законодавства, а також те, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, відповідач працює, суд дійшов висновку, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Посилання відповідача [PERSON] на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки у нього народилися ще дві дитини від [PERSON] , з якою вони проживають однією сім`єю, не є безумовною підставою як для зміни розміру аліментів або взагалі як відмову у їх присудженні. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19. Приписами\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Крім того, матеріалами справи не підтверджено погіршення майнового стану [PERSON] у зв`язку з народженням двох дітей, наявністю у нього на утриманні [PERSON] , з якою він проживає однією сім`єю та матері [PERSON] , яка є людиною похилого віку, а навпаки судом було встановлено збільшення доходів відповідача. Відповідно до вимог\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, зазначено, що відповідно до вимог\~ст. 192 СК\~України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу вказаних норм випливає, що зазначене погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним погіршенням матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Твердження відповідача про неотримання ним копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками до неї, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідачеві за місцем його реєстрації, а також за місцем його проживання, які він зазначив у своїх клопотаннях, а саме за адресою: [ADDRESS] , неодноразово надсилались судом копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, однак, одне рекомендоване повідомлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання, що підтверджується наявними матеріалами справи (а. с. 33), а інша судова кореспонденція була отримана 05.10.2020 року особисто [PERSON] (а. с. 26), що свідчить про відсутність зацікавленості [PERSON] про рух справи та отримання ним від суду документів у цій справі. Отже, враховуючи вищезазначене, та вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дитини з дня подання позову до суду, тобто з 03 серпня 2020 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно із п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. У відповідності до вимог ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із ст.\~141\~ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі за одну майнову вимогу у розмірі 840 грн. 80 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved