Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 2432 гривні. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 02 січня 2014 року відповідач позичив у неї кошти в сумі 2432 гривні при умові повернення боргу до 02 лютого 2014 року. Вказана домовленість була зафіксована письмовою розпискою. Однак, кошти по даний час не повернув, що змусило її звернутися до суду. В судове засідання представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити: стягнути суму боргу та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення в газеті « Житомирщина» від 20-23 вересня 2014 року. При таких обставинах суд вважає необхідним розглядати дану справу на підставі наявних матеріалів, без фіксації технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє вимоги позивачки, виходячи зі слідуючого. Як встановлено судом 02 січня 2014 року відповідач [PERSON] отримав у позивачки [PERSON] кошти в сумі 2432 гривні , обіцяючи повернути їх до 02 лютого 2014 року. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Ця ж правова норма визначає , що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей. Законодавець визначив , що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2ст.1047 ЦК України). Суд вважає , що між сторонами було укладено договір позики у письмовій формі, за яким [PERSON] позичив у [PERSON] 2432 гривні, зазначивши дату повернення боргу до 02 лютого 2014 року, про що власноручно написав розписку (а.с.5). Оскільки пред'явлена позикодавцем боргова розписка містить вказані обставини (в ній позичальник власноручно зазначає про одержання в борг грошей, їх суму та точну дату повернення), то суд приходить до висновку , що дана розписка є борговим документом, яка підтверджує укладення між сторонами договору позики. Отже, власноручно написана відповідачем розписка є правочином, укладеним в письмовій формі, який має ознаки договору позики, так як відображає вже вчинену дію щодо отримання грошових коштів. У правовому висновку про застосування ст.ст.1046,1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, який згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України , вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв лілового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася , на його банківський рахунок. У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання , повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Судом встановлено, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивачки, а відтак, відповідач не виконав перед нею свій обов'язок щодо повернення коштів і позовні вимоги задовольняє. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду позову позивачка сплатила судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок та витрати за публікацію оголошення в газеті в сумі 240 гривень, що підлягає до стягнення . На підставі викладеного та

Outcome: approved