Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 22.12.2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, актовий запис №3. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що подружні стосунки з відповідачем не склалися через непорозуміння, які виникали в сім`ї на ґрунті відсутності у них власного житла, а також проходження відповідачем військової служби у іншій місцевості. Весь тягар по веденню домашнього господарства та догляду за новонародженим сином ліг на позивачку. Відповідач рідше цікавився сім`єю, не надавав кошти для оплати придбаного у розстрочку житла у новобудові, не дбав про його благоустрій. В подальшому позивачка зрозуміла, що відповідач не планує проживати з сім`єю, оскільки за місцем проходження служби фактично перебував у подружніх стосунках з іншою жінкою. Їх шлюб став носити формальний характер. Позивачка переконана, що за вказаних обставин збереження сім`ї є неможним та суперечитиме її інтересам, а тому просить шлюб розірвати. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Романова Н.І. в судове засідання подала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності позивачки, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просить не надавати строк для примирення та розірвати шлюб, розгляд справи проводити у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, сторони по справі зареєстрували шлюб, про що 22.12.2016 року складено відповідний актовий запис за №3. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки,встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розклад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений один із подружжя. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом в якому наполягає на розірвання шлюбу, оскільки на ґрунті непорозумінь, які виникали в сім`ї вона та відповідач фактично припинили подружні стосунки, а їх шлюб існує формально. Відповідач не заперечив щодо розірвання шлюбу. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, категоричність рішення позивачки розірвати шлюб, визнання позову відповідачем, та відсутність у сторін бажання вчиняти дії для збереження сім`ї, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивачки про розірвання шлюбу. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з викладеним, поверненню позивачці з державного бюджету підлягають 420,40 гривень судового збору. Решта 50 відсотків судового збору сплаченого при зверненні до суду з позовом, що становить 420,40 гривень, підлягаю стягненню з відповідача на користь позивачки. Крім того, ч.2 ст.137 ЦПК України, встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При визначенні розміру відшкодування відповідачем витрат позивачки на правову допомогу, суд в порядку ст.137 ЦПК, враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зважаючи на понесені позивачкою витрати на правову допомогу, сплата яких підтверджується прибутковим касовим ордером №48 від 01.09.2020 року на суму 600 гривень, тривалість справи, поведінку обох сторін, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки 600 гривень витрат на правову допомогу. Відповідно до ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved