Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивачка звернулась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 30.09.2017 року між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] на підставі доручення НМІ 180402 від 31.08.2017 року, та ТОВ «Авто Бізнес» було укладено договір комісії №5692/17/000716, за умовами якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за винагороду укласти від свого імені за рахунок комітента договір купівлі-продажу транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», 2007 р.в., номер кузову (VIN) - [NUMBER] . Також 30.09.2017 року між комісіонером ТОВ «Авто Бізнес» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №5692/17/000716 зазначеного вище транспортного засобу, складено акт огляду реалізованого транспортного засобу №5692/17/000716 від 30.09.2017 року та в цей же день за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб і видано свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . 01.08.2017 року [PERSON] подала до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області заяву щодо незаконного вилучення в неї 01.08.2017 року невстановленими особами транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] . За вказаною заявою 02.08.2017 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне провадження №12017040650002618, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.289 КК України. 23.03.2018 року транспортний засіб було оголошено у розшук. 10.04.2020 року на території ТРЦ «Метро», за адресою: м.Дніпро, вул.Запорізьке шосе,63, працівниками поліції було складено протокол огляду місця події та вилучено транспортний засіб, ключі від нього, технічний паспорт [NUMBER] . Також постановою слідчого від 10.04.2020 року вилучений автомобіль, ключі від нього та технічний паспорт визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.04.202 року у справі №201/3427/20, провадження №1кс/201/1339/2020, за клопотанням слідчого, було накладено арешт на вилучений транспортний засіб, ключі від нього та технічний паспорт, з метою збереження речових доказів, шляхом заборони користування та розпорядження майном. 29.04.2020 року адвокатом в інтересах [PERSON] було подано клопотання до слідчого судді про передачу арештованого майна на відповідальне зберігання. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05.05.2020 року клопотання було задоволено та арештований транспортний засіб повернуто останній на відповідальне зберігання з правом користування транспортним засобом до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні №12017040650002618. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02.06.2020 року апеляційну скаргу позивачки на ухвалу слідчого судді від 05.05.2020 року було залишено без задоволення. В зв`язку з викладеним, вона звернулась до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення та 16.07.2020 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне провадження №12020040650001429, з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України. 20.07.2020 року їй вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Посилаючись на вказані обставини, отримання нею у добросовісне володіння транспортного засобу, заяву [PERSON] про те, що вона не уповноважувала [PERSON] на представництво її інтересів та відчуження транспортного засобу, позивачка просила визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №5692/17/000716 від 30.09.2017 року між нею та ТОВ «Авто Бізнес», застосувати наслідки недійсності договору, стягнувши на її користь з [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Авто Бізнес» в солідарному порядку сплачені за договором кошти в сумі 257701 грн. 23 коп. Під час підготовчого провадження позивачкою було подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої вона остаточно просила визнати за нею право власності на транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] , витребувавши останній в натурі з володіння [PERSON] та зобов`язавши останню передати автомобіль позивачці. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2020 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою від 08.06.2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] за неодноразовими викликами, що направлялись за їх зареєстрованим місцем проживання, не з`явились, про причини неявки не повідомляли, відзиву на позов не надали. Представник ТОВ «Авто Бізнес» в наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи посилався на те, що договір купівлі-продажу №5692/17/000716 від 30.09.2017 року відбулось на підставі договору комісії №5692/17/000716 від 30.09.2017 року, укладеного між [PERSON] (власником транспортного засобу) в особі [PERSON] , що діяв на підставі довіреності на розпорядження автомобілем НМІ 180402, яка посвідчена приватним нотаріусом Юрченко Л.Л. 31.08.2017 року за реєстровим №2345. Довіреність підписана [PERSON] в присутності нотаріуса, її особу встановлено, дієздатність перевірено, зміст довіреності їй зрозумілий, довіреність відповідає її волі, про що свідчать відповідні відмітки в тексті довіреності. Представнику [PERSON] , окрім іншого, надані повноваження на укладання будь-яких цивільно-правових договорів щодо розпорядження автомобілем. Відповідач не оспорює право власності позивачки на автомобіль. Більш того, право власності останньої на автомобіль підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 30.09.2017 року. Вказаний документ, що посвідчує право власності не втрачено. Тому, підстави для застосування ст.392 ЦК України відсутні. До ТОВ «Авто Бізнес» не висунуто будь-яких інших вимог. Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області в наданій заяві просив розглядати справу без участі його представника. Представник Офісу Генерального прокурора в наданих письмових поясненнях посилався на те, що будь-яких дій чи бездіяльності щодо позивача у спірних правовідносинах Офісом генерального прокурора не вчинялось, доводів з цього приводу в позовній заяві не наведено та доказів не надано. Представник Міністерства внутрішніх справ України в письмових поясненнях просив проводити розгляд справи за його відсутності та посилався на те, що зважаючи на підстави та предмет позову, рішення у справі жодним чином не впливатиме на права та обов`язки МВС України. Представник Міністерства юстиції України в письмових поясненнях та усних поясненнях під час розгляду справи просив прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства. Державна податкова служба України пояснень по суті справи не надала, явку свого представника за неодноразовими викликами не забезпечила. Перевіривши доводи, викладені сторонами та третіми особами в заявах по суті справи, заслухавши пояснення учасників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08.08.2012 року за [PERSON] на підставі довідки-рахунку ДПІ 3354062 від 01.08.2012 року, було зареєстровано транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] , придбаний в ТОВ «СТВ АВТО», з видачою свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 27.07.2017 року, в зв`язку із втратою свідоцтва про реєстрацію, було здійснено перереєстрацію транспортного засобу за [PERSON] , з видачою свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] . 31.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Л.Л. за реєстровим №2345 було посвідчено довіреність на розпорядження автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] , відповідно до якої [PERSON] , як власник автомобіля відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 27.07.2017 року, уповноважила [PERSON] бути представником від її імені, з вирішенням питань, пов`язаних із експлуатацію та розпорядженням вказаним транспортним засобом. 30.09.2017 року між [PERSON] в особі [PERSON] , який діяв від її імені на підставі довіреності від 31.08.2017 року, та ТОВ «Авто Бізнес» було укладено договір комісії №5692/17/000716, відповідно до якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за винагороду укласти від свого імені за рахунок комітента договір купівлі-продажу транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», 2007 р.в., номер кузову (VIN) - [NUMBER] , за ціною не нижче 257701 грн. 23 коп. В п.1.2 вказаного договору в основних відомостях про транспортний засіб зазначено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 27.07.2017 року. Разом з тим, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видавалось 08.08.2012 року при первісній реєстрації транспортного засобу за [PERSON] , а 27.07.2017 року видавалось свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , замість начебто втраченого свідоцтва [NUMBER] . Також 30.09.2017 року на підставі договору комісії №5692/17/000716 від 30.09.2017 року, було складено акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, в якому номером свідоцтва про реєстрацію зазначено [NUMBER] . В той же день, 30.09.2017 року між комісіонером в особі ТОВ «Авто Бізнес» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №5692/17/000716 зазначеного вище транспортного засобу за ціною 257701 грн. 23 коп., складено акт огляду реалізованого транспортного засобу №5692/17/000716 від 30.09.2017 року та в цей же день за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб і видано свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . 01.08.2017 року [PERSON] подала до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області заяву щодо незаконного вилучення в неї 01.08.2017 року невстановленими особами транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] . За вказаною заявою 02.08.2017 року до ЄРДР було внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017040650002618, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.289 КК України. 23.03.2018 року транспортний засіб було оголошено у розшук. 10.04.2020 року на території ТРЦ «Метро», за адресою: м.Дніпро, вул.Запорізьке шосе,63, працівниками поліції було складено протокол огляду місця події та вилучено транспортний засіб, ключі від нього, технічний паспорт [NUMBER] . Також постановою слідчого від 10.04.2020 року вилучений автомобіль, ключі від нього та технічний паспорт визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. 12.05.2020 року автомобіль знято з розшуку. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.04.202 року у справі №201/3427/20, провадження №1кс/201/1339/2020, за клопотанням слідчого, було накладено арешт на вилучений транспортний засіб, ключі від нього та технічний паспорт, з метою збереження речових доказів, шляхом заборони користування та розпорядження майном. 29.04.2020 року адвокатом в інтересах [PERSON] було подано клопотання до слідчого судді про передачу арештованого майна на відповідальне зберігання, за наслідками розгляду якого ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05.05.2020 року клопотання було задоволено та арештований транспортний засіб повернуто [PERSON] на відповідальне зберігання з правом користування транспортним засобом до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні №12017040650002618. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02.06.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу слідчого судді від 05.05.2020 року було залишено без задоволення. 16.07.2020 року Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за заявою [PERSON] до ЄРДР було внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020040650001429, з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України, в якому останню визнано потерпілою. В своїй заяві про зміну предмету позову, позивачка, посилаючись на ст.ст.16,392 ЦК України, просила визнати за нею право власності на транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] , витребувавши останній в натурі з володіння [PERSON] та зобов`язавши останню передати автомобіль позивачці. Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст.41 Конституції України та положень ст.ст.179,181,316,317,319,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Відповідно до ст.328 ЦК України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Нормою ст.330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. В свою чергу відповідно до ст.388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Можливість виникнення права власності безпосередньо на підставі рішення суду передбачено у ст.335 (набуття права власності на безхазяйну річ) та ст.376 (самочинне будівництво) ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з незаборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України), а за рішенням суду, в тому числі про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України, у таких випадках не породжується, а поновлюється, підтверджується чи захищається від порушень вже наявне в позивача право власності, набуте ним раніше саме на законних підставах, однак з різних причин не визнане, заперечуване чи оспорюване відповідачем, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує право власності, чи у разі, коли об`єкт права власності вибув з володіння власника не з його волі тощо. В останньому випадку власник майна, крім вимог про визнання за ним права власності на вибуле в нього майно, має захищати своє право власності шляхом пред`явлення віндикаційного позову - позов неволодіючого майном власника до його фактичного набувача про витребування індивідуально-визначеного майна із чужого незаконного володіння, в тому числі у добросовісного набувача (набувач, який придбав майно за відплатним договором в особи, яке не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати). Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання недійсними попередніх угод щодо спірного майна, які були вчинені після першого недійсного правочину, з яким пов`язується вибуття майна у його законного власника. При цьому у добросовісного набувача, який придбав майно за відплатним договором, це майно може бути витребуване лише у вичерпному переліку випадків, які визначені законом, а саме майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З матеріалів справи вбачається, що первісним власник транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] , була [PERSON] , яка 01.08.2017 року, тобто до укладання договорів комісії та купівлі-продажу від 30.09.2017 року, звернулась до правоохоронних органів з заявою про протиправне, проти її волі, заволодіння належним їй транспортним засобом, за фактом чого було відкрито кримінальне провадження №12017040650002618, досудове розслідування у якому на теперішній час триває. Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 02.06.2020 року вбачається,, що під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05.05.2020 року, [PERSON] надавалось для огляду суду первісно видане їй свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , а також зазначалось, що вказане свідоцтво вона не втрачала, особа [PERSON] їй не відома, довіреність на його ім`я на право продажу автомобіля вона не давала. Вказані обставини свідчать про можливе вибуття автомобіля із володіння його власника [PERSON] поза її волею у незаконним спосіб, обставини стосовно чого підлягають перевірці в рамках відкритих кримінальних проваджень за заявами [PERSON] та [PERSON] № [NUMBER] та №12020040650001429. На теперішній час спірний транспортний засіб залишається зареєстрованим за позивачкою, останній видане відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Спірний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію на ім`я позивачки в рамках кримінального провадження №12017040650002618 визнано речовими доказами та на них накладено арешт, а тому питання щодо повернення автомобіля законному власнику має вирішуватись за наслідками прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні. Таким чином, вимоги позивачки, як останнього власника транспортного засобу про визнання права власності та його витребування у первісного власника, що заявлені з підстав, передбачених ст.392 ЦК України, за вказаних вище обставин є безпідставними та є передчасними. В зв`язку з цим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачкою по справі судові витрати покласти на останню.

Outcome: dismissed