Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 03 жовтня 2002 року у виконкомі Тисменичанської сільської ради Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено запис за № 21. В шлюбі народилася донька: [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони не змогли створити міцної сімї, в них різні погляди на сімейні взаємовідносини, різні інтереси. Стосунки які на даний час існують між ними виключають можливість її збереження. Спільне господарство з відповідачем не ведеться, спору про поділ майна немає. За наведених обставин просить шлюб розірвати, дитину залишити на проживанні з нею. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти розірвання шлюбу та проживання доньки разом з позивачкою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва одруження серії 1-НМ № 086753 від 03 жовтня 2002 року (а.с.8) сторони зареєстрували шлюб 03 жовтня 2002 року у виконкомі Тисменичанської сільської ради, Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис за № 21. В шлюбі народилася донька: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке міститься в матеріалах справи (а.с.7). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та нормальному вихованню їх дитини. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, дитину залишити на проживанні з матірю. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved