Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.10.2004 вона уклала з відповідачем шлюб, який був зареєстрований Черкаським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 1563. В шлюбі у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства і виховання дітей. Спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені, тому шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем неможливе, спір про поділ спільного майна відсутній. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням добровільно надавати їй кошти на утримання дітей, однак відповідач ухиляється від добровільної допомоги, участі у вихованні дітей не приймає, та всі обов'язки щодо утримання, щодо виховання дитини вона несе самостійно, тому просить суд, оскільки сім'я розпалася остаточно, розірвати шлюб, стягнути з відповідача аліменти в розмір 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідно віку, з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття та стягнути на її користь судові витрати. Позивачка в судовому засіданні просила шлюб розірвати, стягнути аліменти на утримання дітей. Суду пояснила, що з відповідачем не проживають з 17.09.2018, примирення між ними неможливе, а тому шлюб існує формально. Прізвище просила не змінювати. Відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суду пояснив, що дійсно примирення між ним та позивачкою неможливе. Діти проживають з матір'ю, але на даний час він не має можливості їй утримувати, оскільки після отриманої травми не працює і пенсію в зв'язку із втратою працездатності ще не отримує. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Судом встановлено, що сторони 28.10.2004 зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 1563. В шлюбі у них народилися діти: син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]), та дочка [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]), які проживають разом з позивачкою. Батьками дітей є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, оскільки сім'я розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, сторони шлюбні стосунки не підтримують з 17.09.2018 та поновлювати їх наміру не мають, за таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки кожен з подружжя має право припинити шлюбні стосунки, примушування до збереження шлюбних стосунків є порушенням права на особисту свободу. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 ч. 1 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 71 Закону «Про виконавче провадження», а також у статтях 194 - 197, 274 СК України. Аналізуючи наведне, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення, оскільки в ході розгляду справи суду не надано та судом не добуто належних і допустимих доказів, які б були підставою для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. За таких обставин, враховуючи найвищі інтереси дітей, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України), позивачка до суду звернулася 23.10.2018. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових збору, він стягується з другої сторони в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 704,80 грн. Також, до стягнення з відповідача на користь позивачки в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн., що підтверджено квитанцією № 0.0.1153760902.1 від 09.10.2018.

Outcome: approved