Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який частково змінила, та в якому просила: визнати незаконним та скасувати наказ директора Державного підприємства «Державна інспекція по якості залізних руд» № 84 від 06 листопада 2015 року; визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) директора Державного підприємства «Державна інспекція по якості залізних руд» № 2 від 28 січня 2016 року про припинення трудового договору (контракту), поновити її на роботі у Державному підприємстві «Державна інспекція по якості залізних руд» на посаді контролера продукції збагачення інспекторського пункту на Публічному акціонерному товаристві «Євраз [PERSON]». В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що її незаконно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу відповідача № 84 від 06 листопада 2015 року, оскільки відсутні факти порушення нею трудової дисципліни. Відповідач не мав права звільнювати її на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки вона користується переважним правом на залишення на роботі, а саме в її сімї немає інших осіб із самостійним заробітком. Крім того, відповідач не отримав згоди профспілкової організації на розірвання з нею трудового договору. Відповідач проти вимог про скасування наказу (розпорядження) № 2 від 28 січня 2016 року про припинення трудового договору (контракту) та поновлення позивачки на роботі заперечував з тих підстав, що її звільнення у звязку зі скороченням штатів є вимушеною мірою, підприємство знаходиться у тяжкому матеріальному стані, у звязку із чим виникає необхідність у скороченні штатів працівників. Крім того, на думку відповідача, позивачка не має переважного права на залишення на роботі у звязку з відсутністю в її сімї інших осіб із самостійним заробітком, так як донька позивачки перебуває на грошовому забезпеченні держави. Третя особа позовні вимоги вважала обґрунтованими та не заперечувала проти їх задоволення. У судове засідання 24 листопада 2016 року позивачка не зявилась, її представник подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивачки відсутності. Представник відповідача у судове засідання 24 листопада 2016 року не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання 24 листопада 2016 року не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] встановлено, що позивачка працювала у Державному підприємстві «Державна інспекція по якості залізних руд» з 20 серпня 2014 року по 28 січня 2016 року. Згідно наказу № 84 від 06 листопада 2015 року відповідач притягнув позивачку до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. У зазначеному наказі відповідач посилається на те, що позивачку слід притягнути до дисциплінарної відповідальності, оскільки вона не виконала вимоги наказу відповідача № 74 від 16 жовтня 2015 року про проведення кваліфікаційного іспиту. Наказом № 74 від 16 жовтня 2016 року відповідач встановив позивачці обовязок щодо проходження позачергової додаткової атестації та здачі кваліфікаційного іспиту у строк до 25 жовтня 2015 року. [PERSON] встановлено, що позивачка не пройшла позачергову додаткову атестацію та не здала кваліфікаційний іспит. Разом з тим судом встановлено, що відповідач не довів до відома позивачку щодо винесення даного наказу вчасно, а зробив це 02 листопада 2015 року, тобто вже після обумовленого наказом № 74 кінцевого терміну здачі кваліфікаційного іспиту. Крім того, наказ № 74 не містить конкретного часу та дати, а також місця та способу проходження переатестації та здачі іспиту, а також посилань на норми закону, які зобовязовують позивачку здавати кваліфікаційний іспит позачергово. За таких обставин, відповідач не мав законних підстав на оголошення догани позивачці на підставі наказу № 84 від 06 листопада 2016 року через не проходження нею додаткової атестації та через відмову у здачі кваліфікаційного іспиту. Ст. 147 КЗпП України допускає за порушення трудової дисципліни до працівника застосував ати дисциплінарне стягнення у вигляді догани. З обставин справи вбачається, що позивачка не вчиняла дисциплінарного стягнення, а отже у відповідача відсутні підстави для оголошення їй догані. У звязку із зазначеним вимога позивачки про визнання незаконним та скасувати наказу директора Державного підприємства «Державна інспекція по якості залізних руд» № 84 від 06 листопада 2015 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно наказу (розпорядження) директора Державного підприємства «Державна інспекція по якості залізних руд» № 2 від 28 січня 2016 року про припинення трудового договору (контракту) з позивачкою розірвано трудовий договір на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 09 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка має переважне право на залишення на роботі, визначене ст. 42 КЗпП України, а саме у її сімї немає інших працівників із самостійним заробітком. Сімя позивачки складається з двох осіб, а саме із самої позивачки та її доньки [PERSON], яка не отримує ніякого доходу. Крім того, відповідач не довів у встановленому законом порядку факту наявності на підприємстві змін в організації виробництва і праці, що виключає можливість розірвання трудових договорів з працівниками за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. [PERSON] встановлено, що позивачка є членом Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Державного підприємства «Діяпруда». З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до вказаної профспілкової організації з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачкою, однак профспілкова організація не дала на те своєї згоди. Відповідно до ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) директора Державного підприємства «Державна інспекція по якості залізних руд» № 2 від 28 січня 2016 року про припинення трудового договору (контракту) та поновити її на роботі у Державному підприємстві «Державна інспекція по якості залізних руд» на посаді контролера продукції збагачення інспекторського пункту на Публічному акціонерному товаристві «Євраз [PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: 551, 20 грн. по сплаті судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved