Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] та встановлення факту, що має юридичне значення, а зокрема, що житловий будинок по [ADDRESS] , що належав чоловікові позивачки [PERSON] , зараз знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . У встановлені законом строки позивачка звернулася до приватного нотаріуса Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григор`євої О.Л. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в зв`язку з чим була заведена спадкова справа за № 25/2019 від 25.03.2019 року. Разом з тим, 31.07.2019 року позивачці було відмовлено в оформленні спадкових прав на майно у вигляді вищевказаного житлового будинку, в зв`язку з відсутністю документів на підтвердження державної реєстрації за померлим [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Між тим, право власності померлого [PERSON] на спірний житловий будинок підтверджується рішенням виконавчого комітету Павлоградської районної ради народних депутатів від 25.05.1988 року № 166, відповідно до якого за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Не здійснення за життя [PERSON] державної реєстрації права власності на вказаний будинок не може, на думку позивачки, позбавити як померлого чоловіка так і її права власності та в подальшому права успадкування вказаного житлового будинку. Окрім того, в 1988 році діюче законодавство не передбачало обов`язкової державної реєстрації права власності, а відтак згідно положень Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності померлого [PERSON] на житловий будинок, яке виникло відповідно до рішення виконкому Павлоградської районної ради народних депутатів № 166 від 25.05.1988 року, вважається дійсним і на теперішній час. Також, позивачка зазначала, що з часу набуття її чоловіком права власності на спірний житловий будинок минуло більше 30 років та село Варварівка Павлоградського району Дніпропетровської області стало перебувати в Юр`ївському районі Дніпропетровської області, відповідно до постанови Верховної Ради РСР від 05.07.1991 року № 34 « Про утворення Юр`ївського району Дніпропетровської області», при цьому відповідно до розпорядження № 05 сільського голови Варварівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області від 11.02.2016 року «Про здійснення заходів з декомунізації в селі Варварівка Варварівської сільської ради» вулиця «[ADDRESS]» перейменована на вулицю «Зоряна», а тому в даний час житловий будинок, належний [PERSON] , має поштову адресу [ADDRESS] , з огляду на що мається необхідність встановити даний факт. Посилаючись на ст. ст. 1261, 1268, 1296,1297 ЦК України позивачка просила встановити, що належний її чоловікові [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] зараз знаходиться за адресою [ADDRESS] , а також визнати за нею право власності, в порядку спадкування за законом, на вказаний житловий будинок після смерті [PERSON] . В судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Давидов Д.О. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його та позивачки відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та судові витрати по справі просив залишити за позивачкою (ас. 62, 63, 146). Відповідач по справі Варварівська сільська рада Юр`ївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, при цьому від представника останніх [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі із зазначенням про визнання позовних вимог в повному обсязі (ас.137, 138, 139, 149). З наданого відповідачем відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, обставини справи не оспорює (ас.58-59). Третя особа по справі приватний нотаріус Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григор`єва О.Л. в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце проведення такого сповіщена належним чином (ас.148). Третя особа по справі Юр`ївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце проведення такого сповіщені належним чином (ас.143). В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 09.09.2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами загального позовного провадження (ас. 46-48); - 07.10.2019 року постановлено ухвали про витребування доказів, оголошення в підготовчому засіданні перерви (ас. 66-71); - 11.10.2019 року постановлено ухвалу стосовно назви відповідача по справі (ас.89); - 06.11.2019 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ас. 129-130); - 08.11.2019 року постановлено ухвалу про відкладення судового засідання (ас.140-141). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін по справі на підставі наявних у справі доказів, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: - так, з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.07.1991 року, виданого Варварівською сільською радою Павлоградського (нині Юр`ївського) району Дніпропетровської області вбачається, що позивачка по справі [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 05.07.1991 року (ас.12). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.12.2018 року, виданого виконавчим комітетом Варварівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області вбачається, що чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] (ас.15). З матеріалів спадкової справи № 25/2019 до майна померлого [PERSON] (ас.93-114) вбачається, що позивачка [PERSON] своєчасно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (ас.94,109), при цьому донька померлого [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття всієї спадщини за законом після смерті батька [PERSON] (ас.105). Відтак, інших спадкоємців, окрім позивачки, після смерті [PERSON] в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.07.2019 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [PERSON] в зв`язку з тим, що документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок відсутні (ас.113). Щодо визнання за позивачкою права власності на житловий будинок [ADDRESS] суд виходить з наступного. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Павлоградської районної ради народних депутатів № 166 від 25.05.1988 року «Про визнання права власності на житлові будинки за громадянами Варварівської сільської ради Павлоградського району» за померлим чоловіком позивачки [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] (ас.18). Згідно постанови Верховної Ради Української РСР від 05.07.1991 року «Про утворення Юр`ївського району Дніпропетровської області» в Дніпропетровській області утворено Юр`ївський район в складі, в тому числі, Варварівської сільської ради Павлоградського району (ас.19). Згідно розпорядження сільського голови Варварівської сільської ради Юр`ївського району від 11.02.2016 року № 05 «Про здійснення заходів з декомунізації в селі Варварівка Варварівської сільської ради» вулиця [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] (ас.20,42). Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що житловий будинок, право власності на який було визнано за [PERSON] , наразі обліковується за адресою [ADDRESS] . З довідки Варварівської сільської ради Юр`ївського району № 321 від 18.03.2019 року вбачається, що в будинку по [ADDRESS] померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав з 26.11.1986 року по день смерті - [INFO] (ас.96), про що також свідчить і копія паспорта померлого [PERSON] з відміткою про реєстрацію за вказаною адресою (ас.97-98). Окрім того, з наданих Варварівською сільською радою витягів з по господарських книг на домоволодіння [ADDRESS] - [PERSON] значиться в останніх власником спірного будинку, збудованого в 1966 році, в тому числі, починаючи з 1986 року та по день смерті (ас.79-86). З довідки КП «Павлоградське МБТІ» № 247 від 18.10.2019 року вбачається, що право власності на спірний житловий будинок будь за ким не зареєстровано (ас.115), при цьому на вказаний житловий будинок виготовлено схематичний план земельної ділянки, план будинку, журнал внутрішніх обмірів приміщень (ас.116-118). Зі звіту про оцінку вказаного житлового будинку від 30.10.2018 року вбачається, що відхилень від даних технічного паспорту не виявлено, найбільш ефективним буде використання об`єкту оцінки у якості житлового приміщення (ас.21-35). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно раніше діючого законодавства до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад ( Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року № 112/5 та 12.05.1985 року № 5-24-26 ). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР,затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56,передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Зважаючи на дане, а також те, що відповідне рішення виконавчого комітету Павлоградської районної ради народних депутатів № 166 від 25.05.1988 року про визнання права особистої власності на спірний будинок прийнято саме відносно [PERSON] , а не будь - яких інших осіб, суд вважає встановленими обставини щодо належності чоловіку позивачки [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] на праві власності і вказане у суду сумнівів не викликає. Разом з тим, в судовому засіданні достовірно встановлено, що за життя і по день смерті [PERSON] право власності на належний йому житловий будинок не зареєстрував. Зважаючи на відсутність у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, позивачці постановою приватного нотаріуса Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 31.07.2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у вигляді спірного житлового будинку (ас. 16). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив, та батьки. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Відповідно до ст. ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на положення ст. 1216 ЦК України (спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до спадкоємців), враховуючи, що до позивача перейшло право власності на житловий будинок, що належав спадкодавцеві [PERSON] за життя, але позивач не має можливості подати до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на житловий будинок належний спадкодавцю, оскільки [PERSON] за життя, набувши у встановленому законом порядку право власності на спірний житловий будинок, не зареєстрував вказане право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд знаходить, що питання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права власності на це майно. Беручи до уваги, що позивачка, як спадкоємець за законом, має право на набуття права власності на житловий будинок після смерті її чоловіка [PERSON] , а також те, що вона має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не змогла його отримати з незалежних від неї причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок слід задовольнити в повному обсязі. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Відтак, право позивача підлягає захисту, шляхом визнання за ним права власності на належний спадкодавцю житловий будинок [ADDRESS] . Щодо вимог позивачки про встановлення факту, що має юридичне значення, суд зауважує, що такі не грунтуються на вимогах закону та не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Так, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Разом з тим, вимога позивачки про встановлення факту того, що житловий будинок, належний спадкодавцю [PERSON] наразі знаходиться за адресою будинок [ADDRESS] не відповідає критеріям за наявності яких суд може встановлювати факти, що мають юридичне значення та саме по собі не породжує виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Також, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що житловий будинок, належний спадкодавцю [PERSON] , дійсно в теперішній час має адресу - [ADDRESS] та вказаного ніхто, в тому числі, і відповідач не оспорює, дане підтверджується відповідними документами, а тому встановлювати такий факт в судовому порядку не має необхідності. Відтак в цій частині позов задоволенню не підлягає. Враховуючи волю представника позивача, суд знаходить можливим судові витрати по справі залишити за позивачкою.

Outcome: partial