Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що вона з відповідачем має спільну повнолітню дитину, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Посилаючись на те, що дочка навчається на денній формі навчання та у зв`язку із своїм матеріальним становищем, позивачка просить стягнути з відповідача, який не надає їй матеріальної допомоги, аліменти на утримання дочки до досягнення нею двадцятитрирічного віку. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач подав відзив на позов у якому повідомив, що він не має можливості сплачувати аліменти через низький рівень доходу, що становить 3 052 гривні 00 копійок на місяць та просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 07 грудня 1999 року (а.с. 10). Згідно із довідкою Київського національного університету технологій та дизайну від 09.10.2020 року № 388, [PERSON] є студенткою 5-го курсу денного відділення факультету дизайну і закінчує університет 31 грудня 2021 року (а.с. 11). Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, із змісту наведеної норми сімейного законодавства вбачається, що нею встановлено дві умови за існування яких батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а саме: -якщо у зв`язку з навчанням повнолітні дочка, син потребують матеріальної допомоги; -якщо, батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, наведені положення закону чітко і безальтернативно вказують на те, що батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу, а потреба дитини в такій допомозі виникла та існує саме виключно у зв`язку з їх навчанням. Згідно із частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з цим, до позовної заяви не додано та під час розгляду справи суду не надано будь-яких фактичних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували ту обставину, що повнолітня дочка сторін потребує матеріальної допомоги саме у зв`язку з навчанням. Так, позивачка посилається у заяві на витрати пов`язані із навчанням дочки, однак жодних доказів здійснення відповідних витрат у зв`язку із навчанням дочки позивачем не надано, як і здійснення грошових витрат на інші будь-які матеріальні потреби у зв`язку з навчанням дочки. Також, як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач неофіційно працює таксистом. Однак, суд не приймає до уваги вказані обставини, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи заявлено не було. Крім того, із наданих на підтвердження своїх заперечень відповідачем письмових доказів, а саме: довідки про доходи № 0225 9126 6987 3217 від 16.04.2021 року ГУ ПФУ у Київській області, консультативного висновку КЗКОР «Київська обласна клінічна лікарня» від 02.03.2015 року, акту дослідження стану здоров`я від 04.03.2015 року № 669 і дослідження томографії від 25.02.2015 року, - вбачається, що відповідач, який має незадовільний стан здоров`я, є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 3 052 гривні 25 копійок щомісячно. Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини щодо стану здоров`я і матеріального стану відповідача, який є пенсіонером та має незадовільний стан здоров`я, суд приходить до висновку, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дочки, яка навчається. Тобто, передбачена частиною першою статті 199 СК України умова про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому слід зробити висновок, що обов`язку відповідача утримувати свою дочку до досягнення двадцяти трьох років, при існуючих обставинах - немає. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено що дочка сторін у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, а відповідач може її надавати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed