overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачка, вточнивши свої позовні вимоги, просила поновити їй термін для звернення з позовом до суду; встановити те, що відповідач, [PERSON] не є батьком народжених нею синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та виключити з актового запису про їх народження відомості про батьківство останнього. Вказувала, що біологічним батьком дітей є [PERSON], з яким вона перебуває у фактично-шлюбних стосунках з 2007 року. Відповідач та представник відділу ДРАЦС РС по місту Котовську та Котовському районі Котовського МРУЮ Одеської області в судове засідання не з'явились, не надали цьому поважних підстав, хоча про час та місце слухання були повідомлені, чому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. [PERSON], як третя сторона, що не заявляє самостійних вимог на боці позивачки, позов підтримав, вказуючи, що перебуваючи у фактично-шлюбних стосунках з позивачкою з 2007 року є батьком дітей. З цього приводу він вже звернувся до суду з позовом про встановлення свого батьківства стосовно вказаних дітей. Вислухавши сторони, вивчивши представлені докази та матеріали справи, оцінивши обставини справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачка перебувала до 18 липня 2012 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] У цей період вона народила двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Але, сім'ї у них не скололося і з 2007 року позивачка склала іншу сім'ю з [PERSON] з яким вона і досі перебуває в фактично-шлюбних стосунках. Сторони при цьому стверджують, що саме [PERSON] є батьком народжених позивачкою синів [PERSON] та [PERSON]. Незважаючи на це, оскільки позивачка перебувала у цей час у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], саме він був записаний батьком дітей. Згідно ст. 138 СК України, жінка яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка. При цьому (п.2 ст. 138 СК України) така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. [PERSON] 23 березня 2014 року подав до суду заяву про визнання свого батьківства стосовно вказаних дітей. Тому у суду є всі підстави про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивачка в травні 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказує, що 23 січня 1982 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Виконавчому комітеті Іловайської міської ради Донецької області, актовий запис № 7. Шлюб повторний. Від шлюбу є троє повнолітніх дітей. Під час спільного мешкання шлюбні відносини не склалися. Між ними з різних причин виникали сварки, вони не розуміли один одного, мали різни погляди на життя. Відповідач зловживав спиртними напоями, ображав та принижував її, внаслідок чого шлюбні відносини з відповідачем стали не можливі. Шлюбні відносини припинені з 2004 року, кожний з них живе своїм життям. Їх сім'я остаточно розпалася, примирення неможливе. Спорів щодо поділу майна між ними немає. Просить розірвати їх шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, на своїм вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивачки, а також відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України у відсутності відповідача у заочному порядку, за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 1982 року, який зареєстрували у Іловайській міській раді Донецької області, актовий запис № 7 (а.с.6). Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінилось з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу є троє повнолітніх дітей. Подружні відносини між сторонами припинені з 2004 року з тієї причини, що в період сумісного проживання у шлюбі між ними з різних причин виникали сварки, вони не розуміли один одного, мали різни погляди на життя, відповідач зловживав спиртними напоями, ображав та принижував її. В теперішній час кожний з сторін живе своїм життям. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, примирення вважає неможливим і не потрібним. Спорів між сторонами про розподіл майна немає. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, які припинили подружні відносини, тривалий час не підтримують подружні стосунки, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них. За таких обставин шлюб між сторонами слід розірвати, позивачці після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивачка в травні 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказує, що 27 липня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в виконкомі Зугреської міської ради м.Харцизька Донецької області, актовий запис № 47. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON], який мешкає з нею. Під час проживання в шлюбі вони постійно скандалили, сварилися між собою по різним причинам, не розуміли один одного, через це не мали можливості разом вирішувати питання сімейного життя, у них різні погляди на подружні відносини. Вони довгий час не спілкуються, ніхто з них не приймає ніяких мір до примирення, відновлення сімейного життя. Через постійні сварки між ними склалися неприязні відносини, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, сім'я їх розпалася, відновити її неможливо. Просить розірвати їх шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, на своїм вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивачки, а також відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України у відсутності відповідача у заочному порядку, за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2012 року, який зареєстрували у Виконавчому комітеті Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області, актовий запис № 47 (а.с.7). Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінилось з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON], батьком в свідоцтві про народження якого записаний відповідач [PERSON] (а.с.8). Подружні відносини між сторонами припинені з 2013 року з тієї причини, що в період сумісного проживання у шлюбі вони постійно скандалили, сварилися між собою по різним причинам, не розуміли один одного, через що не мали можливості разом вирішувати питання сімейного життя. Через постійні сварки між ними склалися неприязні відносини, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, сім'я їх розпалася, примирення позивач вважає неможливим і не потрібним. Спорів між сторонами про розподіл майна та місце проживання і виховання неповнолітньої дитини немає. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, які припинили подружні відносини, тривалий час не підтримують подружні стосунки, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини. За таких обставин шлюб між сторонами слід розірвати, позивачці після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивачка в травні 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказує, що 30 вересня 2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації актів про одруження виконкому Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області було зроблено актовий запис № 92. Від подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з нею, і з цього приводу між ними немає суперечок. Протягом останнього часу у подружньому житті вони постійно сварилися через різні погляди на життя. Відповідач за власним розсудом витрачав заробіток, не піклувався про них з сином, ніколи не попереджав її, де та з ким він буває, тобто жив своїм особистим життям, окремим від сім'ї. Такі відносини привели до того, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З березня 2014 року не проживають однією сім'єю, не мають спільного бюджету, за цей час ніхто з них не намагався примиритися та налагодити сімейні стосунки. Майно, придбане у шлюбі, розділять добровільно. Просить розірвати їх шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, на своїм вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надавши заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 2000 року, який зареєстрували у Виконкомі Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області, актовий запис № 92 (а.с.6). Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінилось з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу [INFO] року народився син [PERSON], батьком в свідоцтві про народження якого записаний відповідач [PERSON] (а.с.7). Подружні відносини між сторонами припинені з березня 2014 року з тієї причини, що в період сумісного проживання у шлюбі вони постійно сварилися через різні погляди на життя, що привело до втрати почуття любові та поваги між ними. В теперішній час позивачка та відповідач разом не мешкають, не мають спільного бюджету, примирення вважають не потрібним. Спорів між сторонами про розподіл майна та місце проживання і виховання неповнолітньої дитини немає. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, які припинили подружні відносини, тривалий час не підтримують подружні стосунки, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини. За таких обставин шлюб між сторонами слід розірвати, позивачці після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивачка в травні 2014 року звернулася в суд з даним позовом, в заяві вказала, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 09.01.2003 року, від подружнього життя у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Ще на початку 2013 року між нею та відповідачем почали виникати непорозуміння щодо ведення господарства, та з приводу того, що відповідач самоусунувся від фінансової підтримки сім'ї та утримання дитини, почали виникати скандали, вони перестали розуміти та поважати один одного. Відповідач вже більше як 2 місяці проживає окремо, сім'єю не цікавиться, почав зловживати алкогольними напоями. Просить шлюб між ними розірвати, дочку залишити на проживанні разом з нею та стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у її відсутності. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач до суду не з'явився. Подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги позивачки визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.01.2003 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.01.2003 року виданого відділом РАЦС Червоноградського управління юстиції. Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.07.2004 року. Сімейне життя в сторін не склалося, на даний час спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення відповідно до ст.112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивачка в травні 2015 року звернулася в суд з даним позовом, в заяві вказала, що 27.01.2012 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Вони з відповідачем проживають разом однією сімєю і відповідач з березня 2014 року працює на шахті. Його нарахована зарплата становить приблизно 5\~000 грн. щомісячно, однак він не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання їх малолітніх дітей. На утримання дітей вона витрачає кожного місяця не менше 1000 грн., а її матеріальне становище є складним. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 900 грн., щомісячно, до досягнення сином трирічного віку. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задоволити в повному обсязі. Відповідач до суду не зявився, подав письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, згоден сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення сином повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.01.2012 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-СГ № 178057 від 27.01.2012 року. Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: · [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-СГ № 335849 від 01.08.212 року; · [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-СГ № 442110 від 02.03.2015 року.. У відповідності ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від матеріального становища. Відповідно ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач по справі відмовляється добровільно утримувати дружину на утриманні якої перебуває дитина, суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивачка в травні 2015 року звернулася в суд з даним позовом, в заяві вказала, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 07.04.2009 року по 30.04.2015 року, після чого шлюб було розірвано в судовому порядку. Від подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO]. З травня 2014 року відповідач самоусунувся від виконання своїх обовязків щодо надання коштів на утримання дитини, а також не бере жодної участі у вихованні дитини. Вона працює на шахті машиністом і її зарплата становить близько 2000 грн. в місяць. За вказані кошти вона здійснює оплату комунальних послуг, крім того вона нещодавно перенесла операцію з онкозахворювання, також дитина часто хворіє простудними захворюваннями. Отримуваних нею коштів не вистачає на забезпечення всіх матеріальних потреб сина. Так як відповідач добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання сина, просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини його доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що з травня 2014 року відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, і з того часу дитина перебуває на її повному матеріальному утриманні. Вони з відповідачем з січня 2014 року разом не проживають. Відповідач позов визнав, згоден сплачувати на утримання сина аліменти в розмірі ? частини (заробітку) доходу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.04.2009 року по 30.04.2015 року, після чого шлюб було розірвано в судовому порядку, що стверджується копією рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30.04.2015 року. Від подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-СГ № 214561 від 07.10.2009 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, дитина перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так як вимог даного закону відповідач в повній мірі не дотримується, то суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивачка в травні 2015 року звернулася в суд з даним позовом, в заяві вказала що шлюб з відповідачем був зареєстрований 26.11.2008 року. Від подружнього життя у них дітей немає. Сімейні відносини між ними не склалися через різні погляди на життя, через різні характери та відсутність взаєморозуміння. Відповідач зловживає алкогольними напоями. Вона намагалася владнати їх сімейні стосунки, однак відповідач не бажає змінюватися, а також не бажає добровільно розривати шлюб. Просить шлюб між ними розірвати. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище. Відповідач до суду не зявився. Подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги позивачки визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.11.2008 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 110302 від 26.11.2008 року виданого виконавчим комітетом Соснівської міської ради. Від подружнього життя у сторін дітей немає. Сімейне життя в сторін не склалося, на даний час спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, відповідач зловживає алкогольними напоями. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення відповідно до ст.112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивачка в травні 2016 року звернулася в суд з даним позовом, в заяві вказала, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 11.10.2003 року. Від подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO]. У звязку із погіршенням між ними шлюбних відносин, останні пять років вони проживають окремо. З січня 2016 року відповідач самоусунувся від виконання своїх обовязків щодо надання коштів на утримання дитини, хоча працює та має стабільний дохід. Вона також ніде не працює, оскільки здійснює догляд за сином [PERSON], який є інвалідом з дитинства. Соціальної допомоги, яку вона отримує, недостатньо для забезпечення сина всім необхідним, враховуючи, що значні кошти потрібні на придбання медичних препаратів. Відтак, посилаючись на ст.ст.180,185 СК України просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини його доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини його доходу. При цьому зазначила, що з січня 2016 року відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає. З цього часу дитина перебуває на її повному матеріальному утриманні. Дитина хворіє та потребує постійного лікування, на що потрібні кошти. Відповідач позов визнав, згоден сплачувати на утримання сина аліменти в розмірі 1/3 частини (заробітку) доходу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.10.2003 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-СГ №164860 від 11.10.2003 року. Від подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-СГ № 076422 від 12.09.2006 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, дитина перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так як вимог даного закону відповідач в повній мірі не дотримується, погодився сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), то суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає до задоволення.

Outcome: approved