Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивачка в червні 2019 року звернулася в суд із позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 02.11.2018 р. по 30.05.2019 р. у розмірі 40051,81 грн. без урахування податків та зборів. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала провідним інженером-технологом у відділі головного технолога у ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» і 08.08.2019 року була звільнена із займаної посади. У день звільнення з нею не було проведено розрахунок, відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, що встановлено рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 02.11.2018 р. по справі 462/5479/18. Фактичний розрахунок з нею було здійснено відповідачем лише 30.05.2019 року. Середньоденний заробіток позивачки відповідно до рішення суду від 02.11.2018 р. становить 347,92 грн., а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаним рішеннням було стягнуто за період з 08.08.2018 року по 02.11.2018 року. З 02.11.2018 року до дня фактичного розрахунку, а саме 30.05.2019 року пройшло 143 дні. Відтак, просить стягнути з відповідача на її користь 40051,81 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2018 року по 30.05.2019 року без урахування податків та зборів, а також 3000 грн понесених нею витрат на правову допомогу. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов визнає частково, зазначивши, що згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова 02.11.2018 року та Постанови Львівського апеляційного суду від 01.04.2019 року відповідач заборгував позивачці 55313,26 грн., з яких 38234,65 грн. заборгованості по заробітній платі та 17084,61 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування податків та зборів. Згідно платіжного доручення №493 від 20.12.2018 року ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» перерахувало на рахунок Залізничного ВДВС м. Львів 42088,11 грн. для погашення заборгованості по заробітній платі позивачки ( ВП № 579044167). 28.12.2018 року Залізничний ВДВС м. Львів перерахував на платіжну картку позивачки 53657,43 грн., отже 28.12.2018 року заборгованість по заробітній платі була повністю погашена, а також частково погашена за затримку розрахунку при звільненні. Перерахована позивачці сума у розмірі 1661,83 грн., згідно виписки «Приват Банку» від 30.05.2019 року входить до загальної суми зарплати + середньмісячний заробіток за затримку. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ( ВП 57904167 ) від 31.05.2019 року позивачці перераховано 55319, 26 грн. Отже рішення Львівського апеляційного суду повністю виконане. Відповідно за затримку розрахунку при звільненні слід рахувати з 03.11.2018 року ( наступний день після рішення суду) по день фактичного розрахунку - 28 грудня 2018 року ( день отримання коштів на рахунок), що складає 39 робочих днів і становить 10922,95 грн. без урахування зборів та податків. Через повторні хибні розрахунки позивачки просить відмовити їй в задоволенні вимоги про стягнення понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. /а.с. 36-44/. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова 02.11.2018 року та Постановою Львівського апеляційного суду від 01.04.2019 року встановлено, що [PERSON] 10 листопада 2003 року була прийнята на посаду лаборанта у ДП ЛДЗ «Лорта», а 01 липня 2004 року була переведена на посаду провідного інженера-технолога відділу головного технолога. Відповідно до наказу №410-к від 07 серпня 2018 року [PERSON] звільнено за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 08 серпня 2018 року. При звільненні [PERSON] відповідачем не виплачено заробітну плату за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року у сумі 38234,65 грн., що стверджується довідкою ДП ЛДЗ «Лорта» №107 від 13 серпня 2018 року. Даним рішенням стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] 38234 /тридцять вісім тисяч двісті тридцять чотири/ гривні 65 копійок нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, 75150 /сімдесят пять тисяч сто пятдесят/ гривень 72 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.04.2018 року по 02.11.2018 року. У задоволенні позовної вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено за безпідставністю. Постановою Львівського апеляційного суду від 01.04.2019 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2018 року в частині стягнення з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] 75150.72 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінено, зменшено розмір суми, яка підлягає стягненню з 75150.72 грн. до 21223.12 грн. за вирахуванням обов`язкових платежів та зборів за період з 08.08.2018 року по 02.11.2018 року. В решті рішення суду залишено без змін. /а.с.8-9/. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець недоведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова 02.11.2018 року та Постановою Львівського апеляційного суду від 01.04.2019 рокудоведено вину відповідача у невиплаті належних позивачу при звільненні сум. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З долученого відповідачем до матеріалів справи платіжного доручення № 493 ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 20 грудня 2018 року вбачається, що на рахунок Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівської області 20 грудня 2018 року було перераховано кошти у розмірі 42088,11 грн. за виконавчим провадженням № 57904167 від 13.12.2018 року, де вказано, що це заборгованість по заробітній платі [PERSON] в сумі 38264, 65 грн. та виконавчий збір у сумі 3823, 46 грн. /а.с.39/. Згідно платіжного доручення № 3291 від 27.12.2018 року Залізничним ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перераховано [PERSON] 53657,43 грн. боргу стягнутого з відповідача на її користь згідно виконавчого листа по справі № 462/5479/18 від 07.12.2018 року, ВП № 57904167 /а.с.40/. Згідно долученої позивачкою фотокопії скріншту з АТ КБ «Приват Банк» вбачається, що 30.05.2019 року Залізничним ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перераховано [PERSON] 1661,83 грн. боргу стягнутого з відповідача на її користь згідно виконавчого листа по справі № 462/5479/18 від 07.12.2018 року /а.с.11/. З постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.05.2019 року ВП №57904167, встановлено, що згідно розпорядження № 57904167 від 24.05.2019 року та 27.12.2018 року боржник виконав даний виконавчий лист у повному обсязі та виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 462/5479/18 від 07.12.2018 року закінчено /а.с.13/. Як встановлено рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.11.2018 року, середньоденна заробітна плата позивача за період червень-липень 2018 року становить 347,92 грн. Зі змісту вказаного рішення, а також Постанови Львівського апеляційного суду від 01.04.2019 року вбачається, що судом стягнуто заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.08.2018 року по 02.11.2018 року. За наведеного, суд критично оцінює покликання позивачки, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 40051,81 грн. без урахування податків та зборів за період з 02.11.2018 р. по 30.05.2019 р., так як наведене спростовується платіжними дорученнями № 493 ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 20 грудня 2018 року та № 3291 від 27.12.2018 року Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області, за якими [PERSON] перераховано 53657,43 грн. боргу стягнутого з відповідача на її користь згідно виконавчого листа по справі №462/5479/18 від 07.12.2018 року, ВП № 57904167. Згідно яких, фактичний розрахунок (повне погашення відповідачем боргу по заробітній платі в сумі 38234,65 грн., а також частково за затримку розрахунку при звільненні у сумі 15422,78 грн.) з позивачкою здійснено відповідачем 27.12.2018 року, а 30.05.2019 року їй було перераховано частину невиплаченої суми боргу у розмірі 1661,83 грн. За наведеного, суд звертає увагу, що згідно норм чинного законодавства про працю, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, яка повинна бути виплачена працівнику в день звільнення, а тому погашення його не в повній мірі, не може рахуватися як не проведення фактичного розрахунку відповідача з позивачкою, оскільки середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не є сумою, що належить позивачці від підприємства, установи, організації, яка повинна бути сплачена на день звільнення в розумінні ст.ст. 116 та 117 КЗпП України, а за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Така позиція суду узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.01.2019 року в справі № 910/4518/16, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки невиплаченої заробітної плати з 03.11.2018 року по 27.12.2018 року. Також, суд критично оцінює покликання представника відповідача на те, що днем фактичного розрахунку відповідача з позивачем є 28.12.2018 року - день отримання коштів на рахунок, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цього, натомість міститься платіжне доручення № 3291 від 27.12.2018 року, згідно якого Залізничним ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області 27.12.2018 року перераховано позивачці кошти у сумі 53657,43 грн. Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.11.2018 року по 27.12.2018 року. Відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на 2018 рік, наданого Мінпраці та соціальної політики кількість робочих днів за вказаний період становить 38 днів - 20 робочих днів у листопаді 2018 року та 18 робочих днів у грудні 2018 року. Таким чином, заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку перед [PERSON] становить 13220,96 грн. ( 347,92 грн.- середньоденна заробітна плата *38 - кількість робочих днів). Разом з тим, як вбачається із Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачає, що справляння і сплата податку із заробітної плати є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає таку суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивачка перебувала у трудових відносинах із відповідачем і в день звільнення їй не були виплачені належні від підприємства суми, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 13220 грн. 96 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 листопада 2018 року по 27 грудня 2018 року, без урахуванням утримання податків та інших обов`язкових платежів. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача та користь позивачки понесених нею витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст.141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до ч.ч, 4,5,6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачкою та адвокатом Степанковим М.В., який діє на підставі свідоцтва № 1419, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Львівської області №9 від 22.10.208 року, було 03 травня 2019 року укладено договір №03-05 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами /а.с. 14,16,17/. Однак, позивачкою не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних, допустимих доказів здійснення оплати витрат на професійну правничу допомогу, оскільки квитанція №1 від 04 травня 2019 року, яка наявна у матеріалах справи /а.с.15 зв./, не містить жодних реквізитів здійснення такої оплати через бухгалтерію, банк чи іншу фінансову установу, а також, позивачкою не надано жодних розрахунків та обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу саме у розмірі 3000,00 грн., а саме, у якому розмірі та за які конкретні послуги нараховані такі кошти. Крім цього, акт виконаних робіт від 03.05.2019 року, суперечить матеріалам справи, так у вказаному акті зазначено, що адвокат надав консультації, підготував позовну заяву та інші процесуальні документи, а також брав участь в судових засіданнях, проте в матеріалах справи відсутні будь які інші процесуальні документи, окрім позовної заяви, жодних судових засідань по справі не відбулося /а.с.15/. За наведеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. За наведеного, враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково і відповідач не підлягає до категорії осіб звільнений від сплати судового збору передбаченого Законом України «Про судовий збір», суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 253 грн. 64 коп. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial