Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини і в його обґрунтування вказала про те, що 30.06.2012 року було укладено шлюб між нею та [PERSON] . За час шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.02.2016 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.02.2016 року з [PERSON] на користь позивачки на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу розірвання шлюбу дитина постійно проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , але зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Дитина навчається в КУ Сумській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №10 ім. Героя Радянського союзу О.Бутка, м. Суми в 2-В класі. Окрім цього, [PERSON] хворіє на респіраторні захворювання, а тому потребує оздоровлення санітарно-курортне 2 рази на рік (бажано море, сосновий ліс). Позивачка має можливість возити дитину за кордон на море для оздоровлення та до інших країн для культурного розвитку дитини, але відповідач проти цього, вимагає кошти з позивачки за написання заяви у нотаріуса. З моменту розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, має заборгованість по сплаті аліментів. Оскільки позивачка не отримала згоду відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон шляхом оформлення нотаріально посвідченої згоди, а також беручи до уваги той факт, що відсутні обмеження чи заборони, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, для відпочинку дитини, розвитку та оздоровлення, позивачка просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, з обов`язковим поверненням в Україну. До початку судового засідання від представниці позивачки - адвоката Брайко Ю.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився тричі: 23.12.2020 року, 26.02.2021 року, 02.04.2021 року, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, відзив не подав. Від третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника служби. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.10.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ромни Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області за актовим записом № 379. Батьками дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.02.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу розірвання шлюбу дитина постійно проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , але зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Дитина навчається в КУ Сумській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №10 ім. Героя Радянського союзу О.Бутка, м. Суми в 2-В класі. З медичної карти [PERSON] , [INFO] , вбачається, що він хворіє на хронічний фарингіт, аденоїдні вегетації ІІ ст. Йому рекомендовані: вітамінотерапія, широка аерація, санітарно-курортне оздоровлення 2 рази на рік (бажано море, сосновий ліс). Позивачка має можливість возити дитину за кордон на море для оздоровлення, але відповідач проти цього. З моменту розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, має заборгованість по сплаті аліментів. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Частиною 2 ст. 157 СК України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Позивачка, турбуючись про виховання та утримання своєї дитини, має бажання та можливість тимчасового виїзду за кордон для оздоровлення та розвитку дитини. Порядок виїзду за кордон дітей без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХII, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України », Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За відсутності згоди одного а батьків, виїзд неповнолітнього громадянами України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Також, відповідно до положення ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі країни дітей, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків. Крім того, в дозволі вказується державу прямування і тривалість поїздки. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не потрібна у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки позивачка не отримала згоду відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон шляхом оформлення нотаріально посвідченої згоди, а також беручи до уваги той факт, що відсутні обмеження чи заборони, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування: для відпочинку дитини, розвитку та оздоровлення, суд дійшов висновку про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон України неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, з обов`язковим поверненням в Україну. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved