Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 01.05.1993 року у Малятинецькій сільській раді Кіцманського району Черінвецької області, актовий запис №5. Вказує, що останніх два роки між нею та відповідачем поступово погіршувалися відносини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зазначає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки їхня сім`я розпалася з тих причин, що вони перестали розуміти один одного, не могли дійти згоди щодо вирішення звичайних побутових питань, між ними часто виникали різного роду конфліктні ситуації через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до взаємного відчуження, а потім і до втрати почуття любові, поваги та довіри, без чого сімейне життя неможливе. Враховуюи наведене, просить шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце слухання справи, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак скерував на адресу суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб 01.05.1993 року у Малятинецькій сільській раді Кіцманського району Черінвецької області, актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.05.1993 року (а.с. 9). Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом були з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. При цьому, сторони спору про поділ майна не заявляють. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі ст. 51 КонституціїУкраїни, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved