Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про вселення в житловий будинок. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона постійно з дня народження проживала в будинку [ADDRESS] та була там зареєстрована, однак у зв`язку з навчанням в іншому місті, булла знята з реєстрації за вищевказаною адресою. Відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 24.06.2015 року мати позивачки [PERSON] набула у власність 49/300 часток житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.04.2016 року, реєстраційний номер 123 858 23 240. На даний час позивачка повернулася з навчання та має намір вселитися та зареєструватися в будинку [ADDRESS] , але звернувшись в реєстраційний Відділ Сквирської міської ради для реєстрації, отримала відмову, оскільки потрібна згода всіх співвласників будинку, але вони не бажають з`являтися в у Відділ реєстрації посилаючись на зайнятість. За таких обставин, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом та посилаючись на вимоги ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України просить суд : Вселити та зареєструвати її [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Сквира Київської області в житловий будинок [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та не проводити фіксацію судового засідання технічними засобами (а.с.28). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.29,30,32,33,36,37,38,39). Представник третьої особи Сквирської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі представника міської ради, щодо ухвалення рішення покладаються на думку суду (а.с.27). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а. с. 31,40). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] постійно з дня народження проживала в будинку [ADDRESS] та була там зареєстрована, однак у зв`язку з навчанням в іншому місті, була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , даний факт ніким із сторін не оспорюється. Відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 24.06.2015 року мати позивачки [PERSON] набула у власність 49/300 часток житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.04.2016 року, реєстраційний номер 12385823240 (а.с12) та копією рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року (а. с. 9-11). На даний час позивачка повернулася з навчання та має намір вселитися та зареєструватися в будинку [ADDRESS] , але звернувшись в реєстраційний відділ Сквирської міської ради для реєстрації, отримала відмову, оскільки потрібна згода всіх співвласників будинку, але вони не бажають з`являтися в у відділ реєстрації посилаючись на зайнятість. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частинами 1,2,4 ст. 3 СК України передбачено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати а оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені угоди. Згідно з вимогами ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 64 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною дочкою третій особі по справі [PERSON] (яка є власником 49/300 частини вищевказаного житлового будинку), а тому відповідно до вимог ст. 3 СК України та ст. 64 ЖК України є членом її сім`ї, а тому має право користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). За таких обставин, суд вважає за необхідне на підставі вимог ст. 405 ЦК України та ст.ст. 150,156 ЖК України задовольнити позовні вимоги позивачки, вселити та зареєструвати [PERSON] для постійного проживання у житловому будинку [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved