Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення. В обґрунтування позову посилалась на те, що вона є власником домоволодіння та земельної ділянки розташованих по вул. Моховій, 70 у м. Дніпропетровську. Позивачка має двох дітей: доньку [PERSON] та сина [PERSON], який у грудні 2001 року був зареєстований за вищезазначеної адресою, але фактично проживав у іншому місці. У 2014 році відповідач попросив дозволу тимчасово прожити у належному позивачці будинку. Згодом відносини між сторонами погіршились, відповідач почав вживати наркотичні засоби, почав ображати позивачку, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та почав застосовувати засоби фізичного впливу, неодноразово наносив удари та намагався вигнати позивачку з будинку. З цього приводу позивачка неодноразово зверталася до органів міліції та прокуратури. На неодноразові усні вимоги позивача звільнити належне їй на праві власності житлове приміщення та виселитися відповідач відмовляється. Оскільки проживання відповідача у вказаний спосіб перешкоджає позивачці в користуванні та розпорядженні її власністю, позивач просила суд усунути перешкоди в користуванні будинком № 70 по вулиці Моховій у м. Дніпропетровську шляхом виселення з цього будинку відповідача [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений належним чином - через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» №54 від 09.07.2015 року, про зміну свого місця проживання та про причини неявки суду не повідомив, тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки та показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2014 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого під №3-1748, позивачці [PERSON] належить житловий будинок № по вулиці Моховій у м. Дніпропетровську, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2014 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого під № 3-1750, їй належить земельна ділянка площею 0,1000, розташована за адресою: вулиця Мохова, 70 у м. Дніпропетровську. В даному домоволодінні зареєстрованими є позивачка [PERSON], її донька [PERSON] та відповідач по справі син [PERSON], що підтверджується довідкою №212770 квартального комітету №26 від 17.05.2015 (а.с.15). Відповідач [PERSON] неодноразово влаштовував конфлікти зі своєю матірю [PERSON] та погрожував їй фізичної розправою, що підтверджується відповіддю Головного управління МВС України в Дніпропетровській області Дніпропетровське міське управління Амур-Нижньодніпровського РВ від 22.05.2015 року за №44/3138 (а.с.12-14). Вироком суду від 19.06.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді арешту на 6 місяців. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом (ч. 1 ст.109 ЖК України). Факт вчинення відповідачем протиправних дій по відношенню до своєї матері позивачки [PERSON] підтверджується також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного, дослідивши докази у своїй сукупності, суд вважає усунути [PERSON] перешкоди в користуванні власністю домоволодінням №70 по вулиці Моховій в м.Дніпропетровську, шляхом виселення [PERSON] з вказаного домоволодіння. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved