Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 11 787 грн. компенсації за невикористані щорічні відпустки за період роботи з 2010р. по 2013р., а також 22 680,54 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. В обгрунтування позову покликається на те, що з 1986 року працювала у відповідача на посаді інженера із метрології. Згідно наказу № 61 від 15.05.2013 року звільнена з роботи за п.3 ст.38 за власним бажанням. Однак, при звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку, не нарахував та не виплатив компенсацію за невикористані щорічні відпустки, інші виплати. Крім того, відповідач також допустив порушення термінів проведення розрахунку при звільненні, що є підставою для стягнення з підприємства середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Зазначає, що вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних трудових прав, які остання просить захистити в судовому порядку. Позивач [PERSON] подала до суду заяву згідно змісту якої, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечує, а розгляд справи просить здійснювати у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідач ПАТ «НВК «Полярон» в судове засідання не з'явився, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданої позивачем заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка перебувала в трудових відносинах з відповідачем ПАТ НВК «Полярон» та з 1986р. працювала на посаді інженера із метрології, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивачки. На підставі наказу ПАТ НВК «Полярон» № 61 від 15.05.2013р. [PERSON] звільнена з займаної посади за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до статей 47, 116 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести виплату працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації. Згідно положень ч.1 ст.83 КЗпП та ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Порядок розрахунку сум відпускних за надані працівникам щорічні відпустки, додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати компенсації за невикористані відпустки визначений в Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року за № 100. Так, відповідно до цього Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Як встановлено судом, ПАТ «НВК «Полярон» не виплатило позивачу при звільнені грошової компенсація за невикористані відпустки за період роботи позивача з 15.05.2012р. по 15.05.2013р., що також підтверджується відповіддю Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області на звернення позивача за № 02-4075/04 від 06.09.2013р. з відповідними роз'ясненнями. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом «Про відпустки» (до 01.01.1997р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Таким чином, з врахуванням представленого позивачем розрахунку, сума грошової компенсації за не використані дні щорічних відпусток за період з 15.05.2012р. по 15.05.2013р., яка підлягає стягненню з відповідача, складає 11 786,06 грн., та обчислюється наступним чином: 37,18 грн. (розмір середньоденної заробітної плати за розрахований період) х 317 (кількість календарних днів невикористаної відпустки) = 11 786,06 грн. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з положеннями п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Період затримки розрахунку з позивачем складає: з моменту звільнення позивачки, тобто з 15 травня 2013 року та по 01 лютого 2015 року. Отже, з врахуванням даних поданого позивачем розрахунку, суд, вираховуючи позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходить з того, що середньомісячна заробітна плата позивача, що передувала його звільненню за останні два місяці становила 2 200 грн. (сумарна зарплата за останні два місяці роботи), яку слід поділити на 42 (кількість робочих днів за два останні місяці), і таким чином отримуємо - 52,38 грн. (середній заробіток позивачка), який слід помножити на 433 дні (робочі дні за розрахований період). В результаті з відповідача слід стягнути у користь позивачки 22 680,54 грн. Роз'ясненнями, що містяться в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», визначено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 786,06 грн. компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 15.05.2012р. по 15.05.2013р., а також 22 680,54 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, є підставними та обгрунтованими, а відтак такі слід задоволити в повному обсязі. Крім того, за умовами ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з ПАТ «НВК «Полярон» в користь держави слід також стягнути 344,66 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 47, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про відпустки», п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9, п.п. 20, 21, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13, Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 та

Outcome: approved