Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Органу опіки та піклування, треті особи: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, Білгород-Дністровський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, Монашівська сільська рада про повернення відібраної дитини та просить повернути їй малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2019 року по справі №495/2547/19 було відібрано у [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На той час дане рішення було обумовлено незадовільними умовами проживання та перебування дитини без догляду дорослих під час того як позивачка працювала в ТОВ «ВАНЕСА» та невідвідуванням дитиною навчальних закладів. На даний час позивачка стверджує, що умови її життя повністю змінились, вона офіційно працює, винаймає будинок, в якому зроблений косметичний ремонт, є запаси їжі та дитячі іграшки. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, проте надала заяву, згідно якої свій позов підтримує, просить розглянути справу у її відсутність. В судове засідання представник Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. В судове засідання представник Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, з позовними вимогами згоден, просить їх задовольнити. В судове засідання представник Монашівської сільської ради не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджує повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що позивачка [PERSON] має неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 20.12.2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №2334. 11.03.2019 року виконавчим комітетом Монашівської сільської ради було прийнято рішення про негайне відібрання від позивачки [PERSON] її дитини, [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації, у зв`язку з незадовільними умовами проживання та перебуванням дитини без догляду дорослих під час того як позивачка працювала на в ТОВ«ВАНЕСА», невідвідуванням дитиною навчальних закладів. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2019 по справі № 495/2547/19 сина позивачки - [PERSON] , [INFO] , було відібрано у неї без позбавлення її батьківських прав. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дане рішення було обумовлено незадовільними умовами проживання та перебування дитини без догляду дорослих під час того, як позивачка працювала в ТОВ «ВАНЕСА» та невідвідуванням дитиною навчальних закладів. Розпорядженням голови Білгород-Дністровської райдержадміністрації від 16.08.2019 року № 182/А-2019 малолітньому [PERSON] [INFO] було надано статус, дитини позбавленої батьківського піклування. З моменту відібрання дитини позивачка постійно піклується про її долю та постійно відвідує її в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації, що підтверджується Висновком Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №01-39/675 від 28.02.2020 року. На даний час повністю змінилися умови життя позивачки [PERSON] .. Вона офіційно працює в міському центрі «Благоустрій» з 03.12.2019 року на посаді двірника дільниці санітарної очистки № 2 та має постійний заробіток, що підтверджується довідкою міського центру «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради від 17.12.2019 року № 02-22-35. Згідно з характеристикою, яка наявна в матеріалах справи, проявила себе як сумлінний, добросовісний, старанний і працездатний працівник. За характером спокійна та врівноважена. З колегами зарекомендувала себе з позитивної сторони. Позивачка винаймає житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який складається з двох житлових кімнат з пічним опаленням та водопроводом, в якому створені умови для виховання та проживання дитини, а саме: проведено косметичний ремонт (переклеєні шпалери), облаштовано кухню, чисто та охайно, наявні меблі для навчання дитини, запас продуктів на тривалий час, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.10.2019 року, складений комісією Монашівської сільської ради. Згідно висновку №01-39/676 від 28.02.2020 року про доцільність повернення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до матері [PERSON] , [INFO] на виховання та спільне проживання, Білгород-Дністровська районна державна адміністрація вважає за доцільне повернути малолітню дитину матері. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року втручання держави у сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.3 ст.170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи обставини справи, визнання позову відповідачами та третіми особами, вимоги Конвенції ООН про права дитини 1989 року щодо якнайкращого забезпечення інтересів дитини, реалізації права батьків на вжиття заходів для повернення дитини та обов`язку національних органів влади вживати такі заходи, суд приходить до висновку про те, що відпали причини, які перешкоджали належному вихованню малолітньої дитини її матір`ю.

Outcome: approved