Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою між співвласниками. Свої вимоги мотивує тим, що 05.07.2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу майно, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя було поділено на підставі мирової угоди, затвердженої судом 03.06.2019 року. Після розірвання шлюбу та затвердження мирової угоди сторони продовжили проживати разом у квартирі, яка належить їм на праві особистої приватної власності по1/2 частині. Незважаючи на встановлений та погоджений порядок користування квартирою, відповідач ігнорує її права в користуванні нею, що призводить до виникнення конфліктів. Неодноразові звернення позивача з проханням дотримуватись встановленого порядку користування квартирою відповідачем ігноруються. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Ящук О.В. підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі, а також пояснили, що вирішення цього спору судом усуне конфлікти, які виникають між сторонами з приводу встановленого між ними порядку користування квартирою. Судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору, просила залишити за нею. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі і не заперечував проти ухвалення рішення про задоволення позовних вимог за результатами підготовчого провадження, пояснивши, що з позивачкою проживає син, який користується кімнатою, 10.8 кв.м., тому він згоден виділити позивачці дві кімнати. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, заслухавши відповідача, а також оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Частино 4 статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що з 19.08.2000 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований 19.08.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Енергодарської міської ради Запорізької області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис №212. 05.07.2016 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого визначено з матір`ю [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного м. Запоріжжя від 03.06.2019 року. Крім того, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2019 року між сторонами у справі затверджено мирову угоду, якою визнано за кожним право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , в якій сторони зареєстровані та проживають по теперішній час. Зазначені обставини визнаються сторонами по справі та підтверджуються матеріалами справи. Спірна квартира згідно технічного паспорту розташована на восьмому поверсі дев`ятиповерхового будинку, складається з трьох кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа квартири становить 66, 94 кв.м. Судом було встановлено та підтверджено сторонами у справі, що між ними після затвердження мирової угоди було погоджено та встановлено порядок користування квартирою, а саме: у користуванні позивача разом з малолітнім сином залишились згідно технічного паспорту кімнати 1 площею 10,8 кв.м. (яку займає дитина), кімната 2 площею 18,2 кв.м з балконом (яку займає позивач), у користуванні відповідача згідно технічного паспорту залишилась кімната [NUMBER] площею 12,1 кв.м з балконом. Кухня, інші підсобні приміщення (ванна кімната, туалет, коридор, кладовка) залишились у загальному користуванні сторін. При цьому суд враховує думку відповідача, що між сторонами склався фактичний порядок користування квартирою, незалежно від ухвали суду про затвердження мирової угоди та визначення рівних часток сторін у праві особистої приватної власності, а також ту обставину, що кімнату 1 займає його дитина, місце проживання якого визначено разом з матір`ю. Відповідно ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 316\~ЦК України визначеного, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За правилами ч.3 ст.358\~ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від\~22\~грудня 1995\~року №20\~«Про судову\~практику у\~справах за\~позовами про\~захист приватної\~власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 р. у справі N 6-12цс13 норма ст.\~358\~ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об`єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно до ст.ст.391, 396 ЦК України, власник майна може вимагати усунення усіляких порушень його права, хоча ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, в тому числі і шляхом подання до суду відповідного позову. Відповідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що заявлений порядок користування спірною квартирою фактично підтверджено відповідачем у судовому засіданні, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за необхідне зберегти заявлений порядок, визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши ізольовану кімнату 1 площею 10,8 кв.м та кімнату 2 площею 18,2 кв.м з балконом у користування позивача та ізольовану кімнату 3 площею 12,1 кв.м з балконом у користування відповідача. В спільному користуванні сторін залишити кухню, ванну кімнату, туалет, коридор, кладовку. Оскільки відповідач позов визнав, сторони досягли згоди між собою щодо порядку володіння та користування квартирою, позовні вимоги в частині встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягають задоволенню

Outcome: approved