Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь борг за договором позики від 22 квітня 2019 року в розмірі 50000,00 грн., 3% річних від простроченої заборгованості в сумі 90,41 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а всього стягнути 60858,81 грн., а також 768,40 грн. сплаченого судового збору. На обґрунтування позову зазначила, що 22 квітня 2019 року вона уклала з відповідачем [PERSON] договір позики, за умовами якого передала відповідачу грошові кошти в сумі 50000,00 грн., що еквівалентно 1900 доларів США на день укладення та підписання договору позики. Договір було укладено у письмовій формі. При укладенні договору дружина відповідача [PERSON] , [INFO] , надала письмову згоду на укладення її чоловіком [PERSON] договору позики грошових коштів. У визначений договором строк та в подальшому відповідач борг не повернув. Посилаючись на статті 16, 23, 525, 610, 1046, 1047, 1049, вважає, що вона має право вимагати в судовому порядку стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 50000 грн., 3% річних від простроченої заборгованості в сумі 90,41 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, їй зрозумілий порядок перегляду заочного рішення за заявою відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та не заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1, ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності позивача та відповідачки на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, 22 квітня 2019 року між позивачкою [PERSON] , як позикодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, було укладено посвідчений нотаріусом договір позики, згідно якого позивачка передала відповідачу у власність грошові кошти в сумі 50000,00грн., що еквівалентно 1900 доларів США на день укладення та підписання договору позики, а відповідач зобов`язався повернути позивачці таку ж суму грошових коштів до 01 вересня 2019 року. Вказаний договір позики був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Двірник І.В., зареєстрований в реєстрі за № 820 (а.с. 20). Як зазначено у пункті 2 договору позики, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується підписами на цьому договорі. Згідно пункту 7.2 договору, у випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 3% річних від простроченої суми за кожен день прострочення. У позовній заяві позивачка стверджує, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, грошові кошти в сумі 50000,00 грн., які були передані нею відповідачу у борг за договором позики від 22 квітня 2019 року, у визначений у договорі строк - до 01 вересня 2019 року та до теперішнього часу [PERSON] не повернуті. Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Суд вважає доведеним, що [PERSON] не виконав умови договору позики і не повернув позивачці [PERSON] у визначений у договорі позики строк - до 01 вересня 2019 року грошові кошти в сумі 50000,00 грн. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник вчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму у відповідності зі ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Позивачка просить стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 50000,00 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 90,41 грн. за 22 дня прострочення за період з 01 вересня 2019 року по 22 вересня 2019 року. Як вбачається із договору позики, інший розмір відсотків договором не встановлений, отже позивачка має право на стягнення з відповідача процентів в розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України та 3% річних від простроченої суми боргу за період прострочення. Сума 3% річних від суми боргу за 1 день прострочення становить 4,11 грн. (50000 х 0,03/ 365 днів = 4,11 грн.), а за 22 дні прострочення сума 3% становить 90,41 грн. (4,11 грн. х 22 дні = 90,41 грн.). Виходячи з принципу диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, щоз відповідача на користь позивачки за договором позики від 22 квітня 2019 року має бути стягнуто 50000,00 грн. боргу та 3% річних від простроченої сумиборгу за 22 дня прострочення в сумі 90,41 грн. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, то в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлено в ст.16 ЦК України, а саме, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується у випадках, передбачених законом або договором. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, положення статті 1167 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди винними діями особи, не розповсюджуються на правовідносини, які виникли з договору позики, бо вказана стаття регулює випадки заподіяння шкоди, не пов`язаної з договірними правовідносинами між заподіювачем шкоди і постраждалою особою. Крім того, укладеним між сторонами договором позики не передбачено відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу у зв`язку з невиконанням ним своїх зобов`язань. Враховуючи, що законом, який регулює правовідносини, що виникли між сторонами, та договором позики, не передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання умов договору, у суду відсутні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди за невиконання позичальником договірних зобов`язань. Відповідно до 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial