Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю третіх осіб - Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, Першої одеської державної нотаріальної контори та просить визнати за нею право власності на всю індивідуально ізольовану квартиру [ADDRESS], загальною площею 49.9 кв. м., та зняти з реєстрації відповідачку з вищевказаної квартири. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 27 жовтня 1999 року вона зареєстрована та проживала разом зі своєю матір'ю - [PERSON], та рідною сестрою - [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності від 05 січня 1999 року, вищевказану квартиру було приватизовано на праві спільної часткової власності в рівних частках між позивачкою, відповідачкою та їхньою матір'ю [PERSON] по 1/3 частки квартири кожному. [INFO] [PERSON] померла, у зв'язку з чим позивачка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом отримала спадщину у вигляді 1/6 частки спірної квартири. На даний час позивачка проживає в даній квартирі зі своїм чоловіком та неповнолітніми дітьми. Крім цього, позивачка зазначила, що її сестра [PERSON] у 2000 році забрала всі свої речі та залишила вищезазначену квартиру і більше там не мешкає. Також [PERSON] вказує, що вона сумлінно, безперервно володіла, утримувала, користувалась та підтримувала у належному стані спірну квартиру на протязі більш ніж 14 років, та вимушена була платити за ці всі роки обтяжливі комунальні послуги за відповідачку, яка взагалі не мешкала з 2000 року в спірній квартирі. Тому позивачка звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на всю індивідуально ізольовану квартиру [ADDRESS], загальною площею 49.9 кв. м. за давністю користування, та зняття відповідачки з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі. Представники позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, та не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, причини неявки до суду не повідомляла. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомляв. Державний нотаріус Першої одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшов лист щодо розгляду справи за відсутністю нотаріуса-представника Першої одеської державної нотаріальної контори від 14 січня 2014 року № 52/01-16. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідачки за даною цивільною справою, а також відповідної заяви представника позивачки про можливість прийняття по справі заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 27 жовтня 1999 року зареєстрована та проживала разом зі своєю матір'ю - [PERSON] та рідною сестрою - відповідачкою [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності від 05 січня 1999 року, зареєстрованого у реєстровій книзі за № 128858 вищевказану квартиру було приватизовано на праві спільної часткової власності в рівних частках між [PERSON], [PERSON] та їхньою матір'ю [PERSON] по 1/3 частки квартири кожному. Загальна площа квартири становить 49.9 кв. м., про що є відмітка у свідоцтві про право власності. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 24 вересня 2007 року, актовий запис № 8101. Також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 листопада 2013 року позивачка отримала спадщину після смерті матері у вигляді 1/6 частки спірної квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім'ї та реєстрації Ф-1 ОСББ «Софія» від 16 вересня 2013 року у вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та відповідачка [PERSON] Отже, з 1999 року та на даний час позивачка продовжує проживати у вищевказаній квартирі, тобто вже чотирнадцять років, у тому числі з 2006 року разом зі своїм чоловіком [PERSON] та неповнолітніми дітьми - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з моменту їх народження, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, сплачує відповідні комунальні платежі, належно доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить в ній необхідний поточний та капітальний ремонт. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON], крім позивачки, право на спадкування за законом на 1/6 частки квартири [ADDRESS], належить відповідачці - [PERSON], яка є донькою померлої та рідною сестрою позивачки. Однак право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері відповідачка до цього часу не реалізувала, у зв'язку з відсутністю її на території України протягом більше п'яти років, що підтверджується відповідною заявою [PERSON] до Одеської Державної нотаріальної контори м. Одеси від 15 лютого 2008 року, завіреною представником Посольства України в Австралії. У судовому засіданні також встановлено, що відповідачка не мешкає у спірній квартирі ще з 2000 року, не бере участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, не сплачує комунальні платежі, тобто все це здійснює особисто сама позивачка, що підтверджується довідкою від 26 вересня 2013 року ОСББ « Софія», та сусідами-мешканцями [ADDRESS] Відповідно до листа-відповіді на адвокатський запит від 18 жовтня 2013 року № 558 з КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 12» Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради (районна лікарня) встановлено, що [PERSON] не зверталась до закладу за медичною допомогою на протязі останніх п'яти років. Згідно листа-відповіді на звернення позивачки від 29 жовтня 2013 року № 364 Приморського РВ ОМУГУ МВС України в Одеській області, відповідачка не мешкає за адресою реєстрації на протязі близько десяти років. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно вимог ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог встановлених законом. Статтею 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ст. 344 ч. 1 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, та які повинен довести саме позивач (в силу ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України), є: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, тобто строк володіння, а також законність об'єкту володіння. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюється на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а тому визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 01 січня 2011 року. Приймаючи до уваги викладене, а також досліджені докази під час судового провадження по справі, позивачем було доведено безперервне володіння спірною квартирою, починаючи з 2000 року, тому суд доходить до висновку про доведеність факту володіння протягом встановленого ЦК України десятирічного строку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності не нерухоме майно за набувальною давністю є законними та підлягають задоволенню. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що відповідачка з 2000 року в квартирі не проживає, особистих речей та іншого майна, яке б належало їй в квартирі немає. Реєстрація відповідачки перешкоджає позивачці у користуванні спірною квартирою, вона несе додаткові витрати за сплату комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також у судовому засіданні доведено, що відповідачка не мешкає у спірній квартирі, тому на підставі вищевикладеного може бути знята з реєстрації місця проживання. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved