Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з липня 2014 року по грудень 2015 року в сумі 30315 гривень 39 коп. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідач згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 08 вересня 2011 року зобов'язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідач з квітня 2012 року припинив сплачувати аліменти, в зв'язку з чим виникла заборгованість по аліментах, яка станом на 30.11.2015 року становить 26474 гривні 85 коп. Посилаючись на положення ст. 196 СК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Позивачка подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі і не заперечувала проти постановлення заочного рішення, крім того уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 26650 гривень 75 коп. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився і про причину неявки суд не повідомив, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України судову повістку відповідачу було надіслано за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у Київській області №11016 від 22.12.2015 року підтверджено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Із зворотніх повідомлень поштового зв'язку вбачається, що повістку з викликом на 22.01.2016 року отримав відповідач, повістку з викликом на 03.02.2016 року отримала його дружина. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 08 вересня 2011 року зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2011 року і до повноліття дитини. Після постановлення судового рішення відповідач не сплачує аліменти і його заборгованість станом на 30.11.2015 року становить 26474,85 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, складеним державним виконавцем відділу ДВС Богуславського районного управління юстиції у Київській області. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч. 2 ст. 196 СК України). Відповідно до роз'яснень викладених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки /пені/ настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Суд дослідивши докази по справі в їх сукупності, дійшов до висновку про те, що у виникненні заборгованості є вина відповідача, оскільки він є працездатним за віком та відсутні відомості, що він сплачує аліменти на користь інших осіб. Відповідач не з'явився на судовий розгляд справи та не надав суду доказів про відсутність його вини у виникненні заборгованості. Зокрема, не надав доказів про сімейний чи матеріальний стан, що могло б бути підставою для зменшення розміру неустойки. Суд вважає, що оскільки заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача [PERSON], то він повинен сплатити неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 26650,75 гривень, яка правильно визначена позивачкою і суд з нею погоджується, оскільки розрахунок проведений, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до 01.12.2015 року, розміри якої підсумовані за кожен із прострочених платежів та визначена її загальна сума. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved