Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 6 від 26.01.2015 року, виданий КУ «Арцизька центральна районна лікарня» Управління охорони здоров'я Одеської обласної державної адміністрації (далі - Арцизька ЦРЛ) про її звільнення з посади перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення 23.01.2015 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору, поновити її на вищевказаній посаді з 23.01.2015 року та стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 181,92 грн. на день прийняття рішення. В поданому до суду позові [PERSON] посилається на те, що наказом № 6 від 26.01.2015 року вона прийнята на роботу в Арцизьку ЦРЛ на посаду перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення на час перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Вона є одинокою матір'ю. Під час її перебування у щорічній відпустці в період з 22.12.2014 року по 23.01.2015 року, основний працівник виявив бажання достроково вийти із відпустки по догляду за дитиною та приступив до виконання своїх обов'язків 05.01.2015 року. Адміністрацією Арцизької ЦРЛ актом від 05.01.2015 року їй були запропоновані три вакантні посади, також 19.01.2015 року вона отримала персональне повідомлення про наявність чотирьох вакантних посад, від запропонованих посад вона відмовилась з поважних причин. 26.01.2015 року вона з'явилась за місцем своєї роботи, однак їй було повідомлено про те, що вона звільнена з посади у зв'язку з закінченням трудового договору, на запропоновані вакансії відповіла відмовою від працевлаштування за фахом без поважних причин. Вважає наказ про її звільнення недійсним, оскільки відповідачем вона з роботи звільнена незаконно, у зв'язку з тим, що відповідач мав її працевлаштувати після закінчення строкового трудового договору, що зумовило звернення з позовом до суду. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити його у повному обсязі. Позивачка при цьому пояснила, що з 16.10.2013 року вона була переведена по строковому договору на посаду перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення, тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника. Під час її знаходження у щорічній відпустці з 22.12.2014 року по 23.01.2015 року основний працівник виявив бажання достроково вийти на роботу. 02.01.2015 року їй запропонували написати заяву про звільнення, однак вона відповіла відмовою, оскільки її повинні працевлаштувати, так як вона є одинокою матір'ю. 05.01.2015 року коли вона з'явилась до відділу кадрів Арцизької ЦРЛ, їй запропонували три вакантні посади, однак, вона відповіла відмовою. 19.01.2015 року їй було запропоновано три раніше запропоновані вакантні посади та додаткова вакантна посада медичної сестри загальної практики сімейної медицини в Арцизькому ЦПМСД, однак, вона відмовилась від запропонованих вакантних посад. 26.01.2015 року вона прийшла на роботу, її викликали до відділу кадрів і вручили наказ про звільнення, з яким вона не згодна, оскільки відмовилась від запропонованих посад з поважних причин. Вважає наказ про її звільнення недійсним, оскільки її фактично звільнено 23.01.2015 року, а наказ датований 26.01.2015 року. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, просила відмовити [PERSON] в задоволенні позову, вказавши при цьому на те, що на запропоновані вакантні посади [PERSON] відмовилась без поважних причин. Основний працівник, на посаді якого тимчасово працювала [PERSON], виявила бажання достроково перервати відпустку по догляду за дитиною до 3-х років, написала заяву та вийшла на роботу 05.01.2015 року. Останній день щорічної відпустки [PERSON] 23.01.2015 року є днем звільнення, а наказ про звільнення датований наступним робочим днем, тобто 26.01.2015 року. 26.01.2015 року [PERSON] з'явилась у відділ кадрів для отримання трудової книжки. Відповідно до вимог чинного законодавства [PERSON] був наданий наказ по Арцизькій ЦРЛ про звільнення її з посади для ознайомлення. Даний наказ [PERSON] підписала, порвала та вибігла з кабінету, тим самим не дала можливості вручити їй трудову книжку під підпис, про що вона ([PERSON]) в присутності інших свідків склала відповідний акт. Після звернення [PERSON] до правоохоронних органів, ДІМ [PERSON] 03.02.2015 року склав акт добровільної видачі трудової книжки [PERSON] для подальшої передачі її власнику. 10.02.2015 року від працівника міліції [PERSON] вона отримала на відповідальне зберігання трудову книжку [PERSON] 10.02.2015 року [PERSON] був надісланий лист з повідомленням для того, щоб вона з'явилась до відділу кадрів для отримання трудової книжки під підпис. 16.02.2015 року [PERSON] з'явилась до відділу кадрів та отримала трудову книжку, витяг з наказу про звільнення та довідку про заробітну плату. Головний лікар Арцизької ЦРЛ [PERSON], діючи як третя особа, в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала та пояснила, що [PERSON] було відомо, що вона прийнята на посаду перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення на час перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Раніше [PERSON] також перебувала на посадах на час знаходження основних працівників у декретних відпустках. Коли основний працівник [PERSON] вийшла на роботу, [PERSON] були запропоновані вакантні посади, однак, вона відмовилась без поважних причин. На запит Арцизької ЦРЛ Арцизький центр первинної медико-санітарної допомоги надав відповідь про те, що є в наявності вакантна посада медичної сестри загальної практики сімейної медицини. Також в усній формі головний лікар Арцизького ЦПМСД [PERSON] та лікар загальної практики сімейної медицини [PERSON] гарантували працевлаштування [PERSON] Вони знали її як особу, тому що вона раніше працювала в цьому колективі. [PERSON] була запропонована вакантна посада медичної сестри загальної практики сімейної медицини, зі збереженням її категорії, однак вона відмовилась. Крім того, [PERSON] має курси спеціалізації циклу «Сімейні медсестри» та стаж роботи за цією спеціальністю, оскільки раніше працювала на цій посаді в лікарні в м. Одесі. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки, [PERSON] на підставі її особистої заяви була прийнята по строковому договору на посаду перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення з 16.01.2013 року на підставі наказу № 2 від 16.01.2013 року, тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника. З 29.04.2013 року переведена по строковому договору на посаду медичної сестри фізіотерапевтичного відділення, тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника, наказ № 61 від 18.04.2013 року. З 16.10.2013 року переведена по строковому договору на посаду перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення, тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника, наказ № 162 від 14.10.2013 року (а.с. 11-14, 40, 71-75). Відповідно до свідоцтва № [NUMBER] до диплома [NUMBER] про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних працівників [PERSON] у 2011 році пройшла тримісячний цикл підвищення кваліфікації та перепідготовки спеціалізації циклу «Сімейні медсестри» (а.с. 55) та має стаж роботи за цією спеціальністю згідно записів в трудовій книжці (а.с. 11-14). На підставі наказу КУ «Арцизька ЦРЛ» № 151 від 10.11.2014 року [PERSON] надана щорічна відпустка з 22.12.2014 року по 23.01.2015 року (а.с. 41). В зв'язку з тим, що основний працівник [PERSON] виявила бажання достроково вийти із відпустки по догляду за дитиною до 3-х років та приступити до виконання своїх обов'язків з 05.01.2015 року (а.с. 82-83), адміністрацією Арцизької ЦРЛ складено акт № 1 від 05.01.2015 року, в якому перев'язувальній медичній сестрі травматологічного відділення Арцизької ЦРЛ [PERSON], прийнятій на посаду тимчасово, на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років, було запропоновано на вибір вакантні посади по Арцизькій ЦРЛ, а саме: медсестра з масажу фізіотерапевтичного відділення, старша операційна медсестра хірургічного відділення, палатна медсестра травматологічного відділення (а.с. 15). На запропоновані вакансії [PERSON] відповіла відмовою, що підтверджується копією її заяви від 05.01.2015 року (а.с. 16). Адміністрація Арцизької ЦРЛ надала запит № 01-10/5 від 05.01.2015 року головному лікарю Арцизького центру первинної медико-санітарної допомоги [PERSON] (далі - Арцизький ЦПМСД) про наявність вакантних посад медичних працівників з метою працевлаштування медичної сестри [PERSON] На запит Арцизький ЦПМСД надав відповідь про те, що є в наявності вакантна посада медичної сестри загальної практики сімейної медицини. 19.01.2015 року [PERSON] було вручене персональне повідомлення, в якому було їй запропоновано вакантні посади на вибір по Арцизькій ЦРЛ запропоновані раніше, а також нова посада медичної сестри загальної практики сімейної медицини в Арцизькому ЦПМСД, на які [PERSON] також надала відмову (а.с. 44-48). Згідно копії персонального повідомлення від 19.01.2015 року, [PERSON] повідомлено про те, що відповідно до наказу № 162 від 14.10.2013 року по Арцизькій ЦРЛ закінчується дія строкового трудового договору 23.01.2015 року. На посаду, яку [PERSON] займала тимчасово, приступає основний працівник. Арцизькою ЦРЛ запропоновано [PERSON] на вибір вакантні посади:медична сестра з масажу фізіотерапевтичного відділення, старша операційна медсестра хірургічного відділення, палатна медична сестра травматологічного відділення, медична сестра загальної практики сімейної медицини в Арцизькому ЦПМСД (а.с. 17). На запропоновані вакансії [PERSON] відповіла відмовою, що підтверджується копією її заяви від 23.01.2015 року (а.с. 18). Згідно копії наказу № 6 від 26.01.2015 року головного лікаря Арцизької центральної районної лікарні [PERSON] позивачку [PERSON] звільнено з посади перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення на 1,0 посади 23.01.2015 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, закінчення строкового трудового договору та відмовою [PERSON] від працевлаштування за фахом на запропоновані вакансії без поважних причин (а.с. 8). Інспектором відділу кадрів Арцизької ЦРЛ [PERSON] складений акт № 2 від 26.01.2015 року про неможливість вручення [PERSON] наказу про звільнення (а.с. 49). На підставі заяви [PERSON] від 29.01.2015 року (а.с. 19-21), Арцизьким РВ ГУМВС України в Одеській області проведена перевірка, в ході якої було встановлено, що в діях посадових осіб Арцизької ЦРЛ не вбачаються ознаки кримінального діяння та адміністративного правопорушення, а вбачаються цивільно-правові відносини, які виникли між [PERSON] та посадовими особами Арцизької ЦРЛ (а.с. 22-25). Після звернення [PERSON] до Арцизького РВ ГУМВС України в Одеській області, ДІМ [PERSON] 03.02.2015 року склав акт добровільної видачі трудової книжки [PERSON] для подальшої передачі її власнику. 10.02.2015 року від працівника міліції [PERSON] інспектор відділу кадрів [PERSON] отримала на відповідальне зберігання трудову книжку [PERSON] (а.с. 50-51). 10.02.2015 року інспектором відділу кадрів Арцизької ЦРЛ [PERSON] направлено повідомлення про необхідність явки до відділу кадрів Арцизької ЦРЛ для отримання трудової книжки, в зв'язку зі звільненням з посади перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, закінчення строкового трудового договору, наказ № 6 від 26.01.2015 року по Арцизькій ЦРЛ (а.с. 26, 52). 16.02.2015 року [PERSON] з'явилась до відділу кадрів та отримала трудову книжку, витяг з наказу про звільнення та довідку про заробітну плату (а.с. 54). Згідно роз'яснень, наданих Арцизькою ЦРЛ від 20.04.2015 року № 01-10/336 щодо посади перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення та осіб, які займають цю посаду, [PERSON] прийнята на посаду перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення з 16.01.2013 року, з 29.04.2013 року переведена на посаду медичної сестри фізіотерапевтичного відділення. На підставі наказу № 48 від 28.02.2013 року по Арцизькій ЦРЛ з метою оптимізації ліжкового фонду центральної районної лікарні з 28.04.2013 року провелось скорочення чисельності працівників центральної районної лікарні, а саме посада перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення на 1,0 посади. З 16.10.2013 року [PERSON] переведена на посаду перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення на 1,0 посади, на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років [PERSON] З вищевикладеного видно, що працівник [PERSON] працевлаштована на цій посаді на період відсутки основного працівника останньою. Таким чином, при виході на роботу основного працівника, [PERSON] повинна була звільнити місце для основного працівника (а.с. 76-77). Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] народився 14.08.2008 року і його батьком значиться [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 5), відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 7). Свідок [PERSON] пояснила суду, що працює головним лікарем Арцизького центру первинної медико-санітарної допомоги. Адміністрація Арцизької ЦРЛ надала запит № 01-10/5 від 05.01.2015 року Арцизькому центру первинної медико-санітарної допомоги про наявність вакантних посад медичних працівників з метою працевлаштування медичної сестри [PERSON] На запит Арцизький ЦПМСД надав відповідь про те, що є в наявності вакантна посада медичної сестри загальної практики сімейної медицини. Також в усній формі вона гарантувала працевлаштування [PERSON], так як вона знала її як особу, тому що вона раніше працювала в колективі Арцизького ЦПМСД. Свідок [PERSON] пояснила суду, що працює на посаді лікаря загальної практики сімейної медицини. [PERSON] була запропонована вакантна посада медичної сестри загальної практики сімейної медицини, яка відповідає кваліфікації позивачки, однак, [PERSON] до неї з приводу працевлаштування не зверталась. У суду не має підстав ставити під сумнів показання згаданих свідків, оскільки їх показання збігаються з наявними у справі письмовими доказами та судом не було встановлено обставин заінтересованості цих свідків у розгляді справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладеним на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. З зазначених норм випливає, що п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП виокремлює трудові договори, що укладаються на строк, визначений за погодженням сторін ( строкові трудові договори). Вони можуть укладатися на будь-який строк, визначений за погодженням сторін, як при прийнятті на роботу, так і згодом, якщо є підстави для укладення (переукладення) строкового трудового договору. Судом встановлено, що між відповідачем та позивачкою, підставі заяви останньої (а.с 40) укладено строковий трудовий договір (на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника), про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці [PERSON] (а.с. 14). Суд вважає вірним таке формулювання для визначення строку трудового договору, оскільки жінка (основний працівник), якій надана відпустка до досягнення дитиною трьох років, вправі використовувати таку відпустку частково, та вийти на роботу у будь-який час. П. 2 ст. 36 КЗпП передбачає можливість припинення трудового договору у зв'язку з закінченням його строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час слід вважати, що працівник виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Законодавцем також не передбачений обов'язок власника попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП. Разом з тим, при звільненні після закінчення строку трудового договору варто враховувати, що звільнення жінок, зазначених у частині третій ст. 184 КЗпП, здійснюється з обов'язковим працевлаштуванням. Так, частиною 3 статті 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Звільнення жінок, зазначених у ч. 3 ст. 184 КЗпП, у зв'язку із закінченням строку трудового договору має особливості. Таке звільнення можливе, однак власник зобов'язаний при цьому працевлаштувати жінку на цьому ж або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності. Якщо жінка відмовиться від працевлаштування за спеціальністю без поважних підстав, вона може бути звільнена з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 18 Постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» п. 9. При розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч. 3 ст. 184 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я). Як зазначалося вище, судом встановлено, що [PERSON] з 16.10.2013 року працювала на посаді перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення тимчасово (за умовами строкового трудового договору) на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника. Після виходу на роботу основного працівника [PERSON] повідомлялася про закінчення строку договору та їй на виконання вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України працедавцем з метою її працевлаштування, були запропоновані на вибір чотири вакантні посади, які відповідали її кваліфікації, зокрема:медична сестра з масажу фізіотерапевтичного відділення, старша операційна медсестра хірургічного відділення, палатна медична сестра травматологічного відділення, медична сестра загальної практики сімейної медицини в Арцизькому ЦПМСД (а.с. 17), однак на запропоновані вакансії [PERSON] відповіла відмовою, що підтверджується копіями її заяв (а.с. 18, 43, 47), а також про це зазначила сама позивачка як в поданому до суду позові так і підтвердила в судовому засіданні, і ця обставина в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Суд не може визнати причини відмови [PERSON] від запропонованих їй посад поважними, оскільки їй було запропоновано кілька посад на вибір, у тому числі й посада медичної сестри загальної практики сімейної медицини в Арцизькому ЦПМСД, а відповідно до свідоцтва № [NUMBER] до диплома [NUMBER] про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних працівників [PERSON] у 2011 році пройшла тримісячний цикл підвищення кваліфікації та перепідготовки спеціалізації циклу «Сімейні медсестри» (а.с. 55) та має стаж роботи за цією спеціальністю згідно записів в трудовій книжці (а.с. 11-14). Доводи позивачки про те, що вона відмовилась від запропонованих вакантних посад з поважних причин, оскільки не зможе виконувати роботу з сімейних обставин, оскільки вона є одинокою матір'ю, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Отже, таким чином суд приходить до висновку про законність дій відповідача при звільненні позивачки з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, оскільки це звільнення було проведено з дотриманням вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України. Судом не приймаються до уваги посилання позивачки про незаконність наказу про її звільнення ще й з тих підстав, що він датований 26.01.2015 року, а звільнено її 23.01.2015 року, оскільки такі її твердження спростовуються дослідженими у справі доказами, а також Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (абзац другий пункту 2.26), затвердженою наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58, яким визначено, що днем звільнення вважається останній день роботи, у даному випадку це 23.01.2015 року, а 26.01.2015 року це наступний робочий день, оскільки [PERSON] було прийнято на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника, тому її звільнення не 23.01.2015 року потягнуло б з собою негативні наслідки для працедавця, зокрема інший порядок звільнення та додаткові виплати. В даному випадку також слід звернутися до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про відпустки», згідно якої у разі звільнення працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. Зазначене також дає підстави вважати, що останнім днем трудового договору з [PERSON] є 23.01.2016 року - останній день її відпустки. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Виходячи із досліджених доказів, суд вважає, що при звільненні [PERSON] адміністрацією Арцизької ЦРЛ були дотримані вимоги щодо працевлаштування [PERSON] Усі зазначені обставини справи свідчать про законність та обґрунтованість звільнення позивачки, у зв'язку з чим в позові [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення та поновлення її на посаді перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення слід відмовити і у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення, тому у зв'язку з відмовою [PERSON] в задоволенні цих вимог, задоволенню також не підлягають її вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, виходячи з обставин, на які позивачка посилалася як на підставу позовних вимог, суд приходить до висновку, що нею не доведено перед судом їх переконливості та обґрунтованості, не подано жодних достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, натомість доводи позивачки спростовуються матеріалами справи, а отже зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову [PERSON]

Outcome: dismissed