Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.04.2018 вона уклала шлюб із відповідачем. У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що на даний час вони разом з відповідачем не проживають, шлюб не розірваний, однак нею поданий позов до Кам`янського районного суду Черкаської області про розірвання шлюбу. Вказала, що з червня 2019 року донька перебуває на її утриманні, зареєстрована та проживає разом з нею у квартирі [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо, участі у вихованні та утриманні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає. Зазначила, що на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та отримує допомогу від держави в розмірі 860 грн. Однак вказаних коштів не вистачає, тому їй допомагають матеріально батьки. Вважає, що відповідач повинен та має змогу надавати допомогу дитині та їй як матері до досягнення донькою [PERSON] трьохрічного віку. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання донки в розмірі 4000,00 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття зі щорічною індексацією відповідно до законодавства, та на її утримання в розмірі 2007,00 грн. до досягнення донькою трирічного віку. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. та судовий збір на користь держави. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Мельник І.О. від 23.10.2019 відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем 09.12.2019 скеровано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в позові позивачу відмовити. Вказав, що не має намірів та підстав відмовлятися від утримання дитини і надання їй матеріальної допомоги. В період з липня по вересень 2019, коли вони з позивачкою вже не проживали однією сім`єю, на картковий рахунок позивача на утримання дитини ним було перераховано 10050,25 грн., що підтверджено дублікатами платіжних квитанцій. Окрім того, 05.11.2019 ним подано заяву до Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області про утримання 25% від розміру його пенсії на користь позивача на утримання дитини щомісячно. Розмір його пенсії становить 6329,68 грн., тобто сума відрахувань по аліментам становить 1582,42 грн., що значно вище 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що твердження позивачки не відповідають дійсності, оскільки він не має у власності та у користуванні автомобіля, за ним зареєстрований лише автомобільний причіп. Крім того, у нього в користуванні знаходиться житло в будинку його батьків по [ADDRESS] . Вказав, що є непрацездатною особою у зв`язку з інвалідністю, а єдиним джерелом доходу має тільки пенсійне забезпечення. Розрахунок позивачки щодо розміру його доходів в 160000,00 грн. є надуманим та не підтвердженим ніякими допустимими доказами. За кордоном в Даній він був лише один раз і то за гостьовою візою сестри, але не по працевлаштуванню. У разі задоволення позову, просив визначити розмір аліментів у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі. Щодо стягнення з нього в дохід судового збору заперечив, оскільки є інвалідом ІІ групи та звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Вважає, що витрати на правову допомогу позивачем не доведені/, розрахунки не надані, хто поніс такі витрати йому не відомо. Вказав, що ним не порушені будь-які цивільні права або інтереси позивача і підстави для подання позову відсутні. Позивачка та її представник - адвокат Фонрабе Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне. Судом встановлено, що 24 квітня 2018 року сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що зроблено актовий запис № 435, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 24.04.2018. [PERSON] та [PERSON] вказані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.09.2018. Як зазначила позивачка, вона її донька [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов`язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивач в судовому засіданні зазначила, що самостійно утримувати доньку вона не в змозі, а відповідач не забезпечує добровільно дитину належним чином. З наданого відзиву відповідача вбачається, що він заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки, оскільки ним добровільно сплачуються аліменти на доньку, а також ним подана заяву до пенсійного фонду про відрахування частини пенсії на утримання доньки. Так, відновідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є інвалідом ІІ групи, інвалідність армії, Національна поліція, термін дії посвідчення до 13.05.2022. Відповідно до довідки ГУ ПФУ у Черкаській області від 04.11.2019 № 94401/02-07, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період з 01.05.2019 по 31.10.2019 складає 37978,08 грн. Крім того, [PERSON] 05.11.2019 подана заява ГУ ПФУ у Черкаській області щодо відрахувань аліментів по 25% від розміру пенсії на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Аліменти просив відраховувати з 01.12.2019 та направляти поштовим переказом за адресою: [ADDRESS] ; стягнення проводити до повноліття дитини, але не довше ніж до надходження виконавчого листа; утриману суму зарахувати в рахунок боргу по виконавчому листу. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що відповідачем не спростовано те, що його витрати перевищують його заробітки, а також не спростовані дані неможливості сплати аліментів на дитину, тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Підсумовуючи викладене, позивач в супереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, не довів належними достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог. Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки у вказаному в позовній заяві розмірі. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з поясненнями позивача, відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання, як дружини, хоча зобов`язаний це робити. Відповідно ст. 84 ч. 2 Сімейного Кодексу України - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як вбачається з наданих позивачкою пояснень, вона знаходиться у відпустці по вихованню та доглядом за малолітньою дитиною, в зв`язку з чим не має можливості працювати та отримувати заробітну плату. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, і з цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачкою до суду був наданий Договір про надання правової допомоги від 03.09.2019, Акт підтвердження належного виконання робіт від 25.11.2019, згідно якого загальна вартість послуг складає 5000 грн., з якого вбачається, що даний Акт містить вартість послуг за участь в судовому засіданні та за окремі процесуальні дії поза судовим засіданням - вивчення матеріалів справи та підготовка позовної заяви. Згідно квитанцій, [PERSON] сплачено на рахунок адвоката Фонрабе Є.В. 5000 грн. З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1500 грн. судових витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу в суді. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, відповідач є інвалідом ІІ групи, що також є підставою для звільнення його від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial