Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, згодом уточнивши який просить здійснити розподіл майна подружжя. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні визнав уточнені позовні вимоги в повній мірі та не заперечував проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно п. 26\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст.\~10,\~11,\~27,\~57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №131921 виданого 17.09.2010 року відділом актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис - 1312, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2010 року. Від шлюбу у сторін є дитина - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 245542 виданого 01.02.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис 46. За час перебування у шлюбі згідно договору купівлі продажу від 02.06.2011 року був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в селищі Жовтнева Революція (теперішня назва с. Радісне) Біляївського району Одеської області по вул. Перемоги № 46. Згідно п.1 вказаного договору від 02.06.2011 р., придбаний житловий будинок під літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 57,60 кв. м., який складається в т. ч. житловою площею 28,70 кв. м., та надвірних споруд «Б» - підвал, «В» - гараж, «Г» - літній душ; «Д» - туалет, 1 - цистерна, 1-2 огорожа розташованих на земельній ділянці площею 0,1163 га. Купівля будинку здійснена за 60 000 гривень. Одночасно була придбана земельна ділянка та оформлена окремим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02.06.2011 року. Згідно п.1 договору купівлі продажу земельної ділянки від 02.06.2011 р., була куплена земельна ділянка, кадастровий номер 5121056800:03:001:0093, площею 0,1163 га., в т.ч.: під будівлями, лісами та іншими угіддями: 0,0360 га., з них під будівлями - 0,0360 га; площі с/г угідь 0,803 га; в т.ч. по угіддям рілля - 0,0803 га. Купівля земельної ділянки здійснена за 80 000 гривень. Окрім нерухомого майна (будинку, земельної ділянки) за час сумісного проживання однією сім'єю позивачка з відповідачем вели спільне господарство та набули у спільну сумісну власність рухоме майно, поділити яке в добровільному порядку сторони не можуть. До майна, що підлягає поділу і яке було набуте під час спільного проживання однією сім'єю та на яке заявлено вимоги, відповідно до уточнених позовних вимог є наступні речі: пральна машинка марки «Арістон», холодильник марки «Wirpool», спальний гарнітур в комплекті, кольору ваєнго (ліжко двоспальне, комод, трьох дверна платтяна шафа, туалетний столик зі стільцем, дзеркало, тумба під телевізор), меблева шафа-стінка (дві окремих шафи), матрац ортопедичний, покривало на ліжко, комплект постільної білизни, дитяча парта разом з настільною лампою, люстра багаторіжкова, телевізор «Panasonic» б/у, міксер «Panasonic» електром'ясорубка «Зелмер». Згідно ч.3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням вимог ст. 61 Сімейного кодексу України, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено Статтею 69 Сімейного кодексу передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1). Відповідно до ст. ст. 60,70 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, за принципом рівності часток, у разі поділу майна дружини та чоловіка частки їх є рівними. Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1); За положеннями ч.2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст.357 ЦК України, частки сторін у спільній власності є рівними. Положенням ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом. За приписами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі не досягнення згоди щодо поділу майна за домовленістю, такий поділ здійснюється за рішенням суду відповідно до вимог чинного законодавства України. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17- рп/2012, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сімєю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Згідно ч.4 ст.89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Outcome: approved