Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на проживання в її житловому будинку та користування ним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить домоволодіння, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В даному житловому будинку з 04.05.2000 року зареєстрований її син [PERSON], [INFO] Однак він з 2012 року і по сьогоднішній день по місцю реєстрації не проживає, в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації належного позивачці на праві власності житла, його особистих речей в даному будинку не має, ніяких витрат по оплаті комунальних послуг не несе, не виконує обов'язків з утримання житла. Позивачка не може оформити субсидію, а тому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на проживання та користування належним їм будинковолодінням. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Додатково пояснила, що її син (відповідач) був зареєстрований у належному їй будинковолодінні, як член сім'ї, проте з 2012 року не проживає у ньому, комунальні послуги не сплачує, будь-яких витрат по утриманню будинку не несе, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, в будинку не має, місце його перебування невідоме. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (жителька [ADDRESS], яка є приятелькою позивачки, та [PERSON] (житель [ADDRESS]), який є другом дитинства відповідача, ствердили, що відповідач у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з 2012 року не проживає, витрат по утриманню житлового будинку не несе, речей повсякденного вжитку, які б належали [PERSON], в будинку позивачки немає, місце його перебування невідоме. Вислухавши пояснення позивачки, опитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Судом встановлено, що рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.10.2015 року за [PERSON] (позивачкою) визнано право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS] (а.с. 4), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.12.2015 року (а.с. 5). [PERSON] народився [INFO] року і його батьками є: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 12.11.1996 року (а.с. 11). 17.06.1978 року [PERSON] одружився з [PERSON] після реєстрації одруження [PERSON] присвоєне прізвище «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 12). 01.10.1981 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 13). Відповідно до адресної довідки Тлумацького РС УДМС в Івано-Франківській області № 24/171 від 09.03.2016 року відповідач [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Дані відомості також підтверджуються копією будинкової книги №16 від 02.033.2011 року (а.с. 6-7). Отже, відповідач зареєстрований у вказаному домоволодінні, однак, як стверджують позивачка та свідки, фактично з 2012 року (більше року) в будинку належному позивачці не проживає, участі у його утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, в будинку не має. Дані обставини також підтверджуються актами обстеження матеріально-побутових умов від 09.12.2014 року, 13.06.2015 року, 03.02.2016 року (а.с. 8, 9, 10), в яких вказано, що [PERSON] (відповідач) в належному [PERSON] (позивачка) домоволодінні, розташованому по [ADDRESS], з 2012 року не проживає і місце його проживання родичам не відоме. У відповідності до ст. 317 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що відповідач з 2012 року у домоволодінні, належному позивачці, не проживає, тобто відсутній більше року за місцем реєстрації без поважних причин, не подав суду доказів на спростування позовних вимог позивачки, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратив право на проживання та користування домоволодінням позивачки, розташованим за адресою: [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved