Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Бериславської району Херсонської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову посилаються на те, що 15.06.2005 року померла її двоюрідна баба [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого, крім іншого входить 0,477 % від земельної ділянки загальною площею 224,30 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області. За її заявою Бериславською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене майно нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності. Просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно на 0,477 % від земельної ділянки загальною площею 224,30 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Бериславського району, Херсонської області. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала з підстав зазначених у позовній заяві, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно на 0,477 % від земельної ділянки загальною площею 224,30 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Бериславського району, Херсонської області. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявивлися, подали до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Суд вважає можливим справу розглянути у відсутність представника відповідача. Відповідно до ст..169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1265 ЦК України у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є онукою [PERSON]. 21.08.2004 року після реєстрації шлюбу позивачці було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.6). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КГ № 003605 [PERSON] померла 15.06.2005 року, про що складено відповідний актовий запис №13 (а.с. 7). Згідно копії державного акту серії ЯЕ №942431 на право власності на земельну ділянку виданого Бериславською районною державною адміністрацією Херсонської області 12.12.2008 року на підставі розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 02.03.2004 року №190 титульним власником якого є [PERSON], [PERSON] належала 0,477 % частки із загальної площі 224,30 га земельної ділянки наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З відповіді нотаріуса вбачається, що за заявою позивача була заведена спадкова справа №341/2005 до майна померлої 15.06.2005 року [PERSON] Заяв від інших спадкоємців не надходило. Позивачка 02.03.2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], яка померла 15.06.2005 року, як спадкоємиця та двоюрідна онука спадкодавці на земельну ділянку площею 8.26 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, яку передано для ведення товарного сільського виробництва. У звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на 0,477 % частки із загальної площі 224,30 га земельної ділянки наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та за реєстрації цього права за спадкоємцем та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності. Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України прийняття спадкоємцем хоча б частина спадщини свідчить про те, що спадкоємець прийняв її в цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Згідно абз. 1 п.208 Інструкції про порядок вчинення нотарільних дій нотаріусами України прийняття спадщини може мати місце лише щодо всієї спадщини. Згідно тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке діяло на час виникнення правовідносин, одним із правовстановлюючих документів, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна є свідоцтво про право власності на обєкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями. У звязку з тим, що Державний акт належить померлій на праві спільної власності 210 співвласникам з визначенням часток кожного, тобто ця земельна ділянка включає в себе декілька земельних ділянок, обєднаних в один державний акт. Цим державним актом не визначено майно, на яке може видаватися свідоцтво про право на спадщину, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім іншого нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права на спадщину та права власності підлягає задоволенню. На основі ст. 1216, 1265, 1297, 392 ЦК України,

Outcome: approved