Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача КАРАВАЄВОЇ/ ШВЕЦЬ / [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частину будинковолодіння, як частку у спільній сумісній власності подружжя. Ухвалою Шумського районного суду від 26 квітня 2017 року до участі в справі залучено в якості 3-ї особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимг щодо предмету спору [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що із 12 вересня 1976 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та за час спільного шлюбу в 1992 року придбали в [ADDRESS] на підставі договору купівлі- продажу від 02.06.1992 року. До квартири було здійснено добудову веранди та побудовано 2 господарські будівлі. Після припинення шлюбних відносин в 2007 році , вона спільно із гр. [PERSON] здійснювали розпорядження нерухомим майном, майже всі витрати, пов»язані з утриманням квартири та господарських будівель здійснювала вона постійно, навіть не проживаючи там. В 2013 році вона дізналася із оголошення в газеті « Новини Шумщини» про те, що спірна квартира підлягає до реалізації і тоді ж дізналася, що її колишній чоловік та відповідачка, яка є їх спільною дочкою, визнали через суд дійсним договір купівлі- продажу квартири без її згоди, як співвласника , та за відповідачкою було визнано право власності на спірну квартиру в цілому , яку вона в подальшому передала в іпотеку 3-ій особі та отримала позику, яку не повернула. Оскільки спірна квартира та господарські будівлі придбані та збудовані за час шлюбу із гр. [PERSON] , то вважає їх спільною сумісною власністю подружжя, кожному з якого належить по ? частині, а тому просить її позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала повністю , пояснила, що відповідачка дійсно визнає ті обставини, що спірна квартира із господарськими будівлями були придбані та збудовані її батьками за час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю, як подружжя, якою її батько [PERSON] розпорядився без згоди позивачки, чим порушив її законні права, як співвласника нерухомого майна. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник 3-ї особи позовних вимог не визнав, вважає, що відповідачка є єдиним власником нерухомоого майна в м. Шумськ вул. Набережна, 2 /1 на підставі рішення Шумського районного суду від 28 грудня 2010 року , яке вона передала в іпотеку 3-ій особі [PERSON] з метою отримання позики і відомостей на той час про інших співвласників нерухомого майна не було та позивачка не зверталася на той час до суду із позовом про поділ спільного майна. Суд, первіривши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Вказане було передбачене і ст. 22 Кодексу законів про шлюб і сімю, який діяв на час виникнення шлюбних відносин позивачки та придбання спірного майна подружжям , а саме , що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 65 СК УКраїни дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 4. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. 2. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. У відповідност до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу 1- ИД № 293258, виданого 12 вересня 1976 року Андрушівською сільською Радою Шумського району позивачка зареєтрувала шлюб із [PERSON] , актовий запис № 17 і їм присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ИД № 013576, виданого 08 лютого 2007 року відділом РАЦС Шумського районного управління юстиції, позивачка розірвала шлюб із гр. [PERSON] , про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 6 від 08.02.2007 року. Як стверджується ордером № 61, виданим Шумською селищною Радою [PERSON] на підставі рішення виконкому від 29 серпня 1981 року , сімя якого складається із [PERSON], дружини, [PERSON], дочки, [PERSON], дочки , вони набули права на зайняття кімн. № 1, жилою площею 16 кв.м. по вул. Набережна, 2. Згідно договору купівлі- продажу квартири від 02 червня 1992 року, посвідченого Шумською державною нотаріальною конторою між Шумською селищною Радою та [PERSON]Х, останній придбав комунальну квартиру № 1, що в смт Шумськ Тернопільської області вул. Набережна, 2, жилою площею 22, 80 кв.м. у власність . Як стверджується реєстраційним посвідченням , виданим Кременецьким МБТІ 21 липня 1992 року, за гр. [PERSON] зареєстровано право власності на комунальну квартиру № 1, що в смт Шумськ Тернопільської області вул. Набережна, 2 на підставі договору купівлі- продажу від 02.06.1992 року. Відповідно до розпорядження № 68 голови селищної Ради народних депутатів від 17 грудня 1992 року дозволено гр . [PERSON] добудувати веранду , розміром 1, 6 м * 10,0 м до жилого будинку, який придбав у власність. Рішенням Шумського районного суду від 28 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним правочину і визнання права власності на домоволодіння було визнано дійсним із 01 серпня 2008 року договір купівлі- продажу квартири № 1 з господарськими будівлями і спорудами, що в м. Шумськ вул. Набережна, 2 Тернопільської області, укладеного між [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила належну [PERSON] квартиру № 1 з господарськими будівлями і спорудами, що в м. Шумськ вул. Набережна, 2 Тернопільської області та визнано за [PERSON] право власності на жилу квартиру № 1 з господарськими будівлями і спорудами, що в м. Шумськ вул. Набережна, 2 Тернопільської області. Як стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 21.03.2018 року , індексний номер витягу 117830164 , за гр. [PERSON] скасовано право власності на спірну квартиру на підставі рішення Шумського районного суду від 29.02.2016 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності ан нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомоого майна, виданого 22.03.2018 року, № 118001093 , право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Шумського районного суду від 28.12.2010 року 13.01.2011 року. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ИД № 166552, виданого 28 січня 2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Шумського районного управління юстиції в Тернопільській області, а/з № 8, гр. [PERSON] помер 27 січня 2014 року в м. Шумськ . За вказаних обставин суд рахує за доцільне визнати квартиру з господарськими будівлями і спорудами № 1, що в житловому будинку № 2 м. Шумськ вул. Набережна Шумського району Тернопільської області спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], який помер27 січня 2014 року в м. Шумськ, як таке, що було придбане та збудоване подружжям УХАЧ та МАРЧУК за час спільного шлюбу та визнати за позивачкою право власності на ? частину квартири з господарськими будівлями і спорудами № 1, що в житловому будинку № 2 м. Шумськ вул. Набережна Шумського району Тернопільської області , які є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , яка виникла за час зареєстрованого шлюбу цих осіб та , якою розпорядився співвласник нерухомоого майна [PERSON] на свій власний розсуд без отримання письмової згоди на її відчуження позивачкою, як співвласником та без її повідомлення про укладення правочину, чим порушено було законні права позивачки , як співвласника майна. На підставі наведеного,\~

Outcome: approved