Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивачка, в порядку законодавства про захист прав споживачів, звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача, з урахуванням уточних позовних вимог від 03.08.2015 р.: · 19000,0 грн. заборгованості із суми депозиту; · 11400,0 грн. відсотків на залишок заборгованості із суми депозиту; · 4712,0 грн. втрат від інфляції у відповідності до ст. 625 ЦК України; · 108300,0 грн. пені згідно ч. 5, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; · 5000,0 грн. матеріальний еквівалент відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок невиконання зобовязання та порушення прав споживача. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить суд позов задовольнити та пояснила, що нею з відповідачем був укладений договір депозиту. На даний час строк дії договору скінчився та їй не повернули кошти в сумі 19000,0 грн. Вважає, що невиконанням зобовязання їй була спричинена моральна шкода, яка виразилася у погіршенні здоровя позивачки. Вона є особою похилого віку та звернення до суду за захистом своїх прав також викликає в неї моральні страждання. Позивач вважає, що розрахунок суми втрат від інфляції є правильним. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що договір, який був укладений між сторонами по справі є договором на виконання індивідуальних послуг. Позивач просить стягнути з відповідача 3% за кожний день прострочення виконання цього договору, згідно ч. 5, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а не 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України. В судове засідання не зявився представник відповідача, який належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, проти позову не заперечив. Справа розглядається в порядку ст. ст. 224-227 ЦПК України, без участі сторін, на підставі наявних у справі доказах. В судовому засіданні були дослідженні докази: - копія договору № 300131/160924/1-15 від 20.01.2015 р., згідно якого позивачка внесла на депозитний рахунок 20000,0 грн., під 25% річних, строк дії договору до 20.02.2015 р.; - копія квитанції від 20.01.2015 р. про внесення на депозит 20000,0 грн.; - копія заяви позивачки на адресу відповідача від 18.03.2015 р. щодо повернення суми депозиту; - копія відповіді відповідача від 13.05.2015 р.; - довідка відповідача від 22.06.2015 р. про наявність боргу перед позивачкою в сумі 19000,0 грн. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. ст. 11, 14 ЦК України підставами виникнення цивільних обовязків є договори та акти цивільного законодавства, в межах яких зазначені обовязки мають виконуватися. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні було встановлено, що між сторонами по справі був укладений договір депозиту, відповідно до якого позивачка внесла на депозит 20000,0 грн. Строк дії договору скінчився 20.02.2015 р. Станом на 22.06.2015 р. відповідач повинен сплатити за договором позивачці 19000,0 грн. сума депозиту. Викладені обставини та встановлені правовідносини відповідають вимогам ст. ст. 11, 14, 202-205, 207-208, 1058-1061 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Як було встановлено, строк дії договору закінчився, а тому боржник повинен повернути кредитору належні до сплати суми грошових коштів, згідно умов укладеного договору. Відмова відповідача у видачі належних кредитору грошових коштів порушує його права, як їх власника, та дії відповідача суперечать умовам укладеного договору, ст. 41 Конституції України; ст. ст. 192, 319, 325, 1074 ЦК України, а тому позовні вимоги щодо стягнення належних кредитору сум підлягають задоволенню. Окрім цього, відповідно до ч. 5, ст. 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином, відповідач зобовязаний сплачувати позивачу проценти за банківським вкладом до повернення йому суми залишку депозиту в повному обсязі. З 20.02.2015 р. по 20.08.2015 р. пройшло 182 дня, 19000,0 грн. х 25% / 365 днів = 2368,49 грн. Окрім цього, позивачка, у відповідності до ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача втрати від інфляції, в сумі 4712,0 грн. Виходячи із індексу інфляції, сума втрат від інфляції повинна становити: за лютий 19000,0 грн. х 105,3/100-19000,0 грн. = 1007,0 грн.; за березень 19000,0 грн. х 110,8/100-19000,0 грн. = 2052,0 грн.; за квітень 19000,0 грн. х 114,0/100-19000,0 грн. = 2660,0 грн.; за травень 19000,0 грн. х 102,2/100-19000,0 грн. = 418,0 грн.; за червень 19000,0 грн. х 100,4/100-19000,0 грн. = 76,0 грн. В липні індекс інфляції склав 99,0%. Всього втрати від інфляції складають 6213,0 грн. Суд, у відповідності до ст. 11 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених вимог, а тому з відповідача повинно бути стягнута сума, яку було заявлено позивачкою 4712,0 грн. Не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріального еквіваленту відшкодування моральної шкоди, так як правовідносини, які існують між сторонами по справі, є зобовязальними правовідносинами, що ґрунтуються на письмовому договорі, проте умовами вказаного договору, укладеного між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди за невиконання зобовязань по ньому, а тому зазначені вимоги не ґрунтуються на законі та договорі. Окрім цього, також не підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у відповідності до законодавства про захист прав споживачів, так як у відповідності до п. 5, ч. 1, ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування моральної шкоди, коли моральна (немайнова) шкода, заподіяна небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Так як наявність підстав для її відшкодування не було встановлено у судовому засіданні, тому що у судовому засіданні не було встановлено, що невиконання боржником умов договору банківського вкладу є небезпечним для життя чи здоровя людей. Таким чином, в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди повинно бути відмовлено. Також не підлягає задоволенню стягнення з відповідача 3% за кожний день прострочення, у відповідності до ч. 5, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», так як згідно вказаної норми, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Згідно ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В судовому засіданні було встановлено, що між сторонами по справі був укладений договір депозиту. Вказаний договір, згідно ст. 633 ЦК України не є індивідуальним, а є публічним, а тому правила ч. 5, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не встановлює відповідальність за невиконання договору з надання послуг, які не є індивідуальними. Згідно ст. 625 ЦК України позивачка вимог про стягнення 3% річних не заявляла, про процесуальне право уточнення позовних вимог судом розяснялося позивачці. Судові витрати у справі повинні бути стягнуті із відповідача на користь відповідного бюджету. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати в частині незадоволених позовних вимог повинні бути віднесені за рахунок держави.

Outcome: partial