Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що з 21.09.2010 року по 17.10.2013 року вона працювала начальником відділення зв'язку ВПЗ Торговиця, цех обслуговування споживачів. Протягом вказаного періоду роботи дисциплінарних стягнень не мала. 16.10.2013 року у відділенні зв'язку начальником ЦОС Лупик Н.В. та її заступником Гудзь Н.В. було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, в результаті чого складено акт про невідповідність даних обліку товарів на суму 745,67 грн. 18.10.2013 року вказані особи разом з посадовими особами УДППЗ «Укрпошта» в кількості 4 осіб знову прибули до відділення зв'язку та почали вимагати віддати їм копію акта інвентаризації від 16.10.2013 року, однак вона відмовилась, після чого під час відібрання акту інвентаризації із застосування фізичної сили їй було завдано тілесні ушкодження. З приводу спричинення їй тілесних ушкоджень вона зверталась до прокуратури району. З 17.10.2013 року її було відсторонено від роботи, а 09.12.2013 року звільнено з роботи у зв'язку з втратою довіри, про що вона дізналась 12.12.2013 року після отримання по пошті наказу дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 09.12.2013 № 5710/к. Вона приймала 21.11.2013 року участь на засіданні профспілкового комітету, в ході якого вона пояснила, що розходження у відповідності даних обліку товарів на суму 745,67 грн., сталося в результаті недосконалого ведення обліку у відділені зв'язку і не заперечували відновити зазначену суму коштів, а тому було вирішено щоб вона розібралася в порядку обліку товару та захищала свої права. Позивачка вважає, що її звільнено незаконно, лише через 54 дні після виявлення проступку, хоча згідно чинного законодавства дисциплінарне стягнення може бути застосовано не пізніше одного місяця з дня його виявлення. При цьому письмові пояснення вона не надавала, із наказу взагалі є незрозумілим, в чому полягає недовір'я. Також адміністрацією незаконно було відсторонено її від роботи без збереження заробітної плати. Просила поновити її на роботі та стягнути на її користь заробітну плату з 17.10.2013 року по день винесення рішення суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, підтвердила обставини, викладені в цивільному позові. Представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В запереченні наданому суду зазначила, що позивачка у період з 21 вересня 2010 року до 10 грудня 2013 року працювала на посаді начальника відділення зв'язку ВПЗ Торговиця цеху обслуговування споживачів № 9, що в свою чергу є структурним підрозділом Кіровоградської дирекції УДППЗ ста». 17 жовтня 2013 року до адміністрації Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» зі службовою запискою звернулась начальника ЦОС №9 Лупик H.A., в якій доповіла про ряд на ВПЗ Торговиця та нестачу грошових коштів. В період з 18 по 23 жовтня 2013 року було проведено службове розслідування ВПЗ Торговиця , у результаті якого виявлено нестачу коштів в сумі 14451,64 грн.. Позивачка пояснити суму нестачі не могла, звірку з бухгалтерією остання не проводила. Зважаючи на викладені обставини, 6 листопада 2011 року адміністрація Кіровоградської УДППЗ «Укрпошта» звернулась з поданням в порядку визначеному ст. 43 КЗпП до первинної профспілкової організації, членом якої є позивачка про надання попередньої на розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 2 ст.41 КЗпП України. Постановою Кіровоградської обласної організації профспілки працівників зв'язку № П - 326-3 від 5 грудня 2013 року було надано таку згоду та адміністрація Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» прийняла рішення про розірвання трудового договору з позивачкою за п.2 ст. 41 КЗпП України, про що видано наказ № 5710/к від 09.12.2013 року. Позивачка була матеріально-відповідальною особою на підставі договору про повну матеріальну відповідальність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що показала, що вона працює в Кіровоградській дирекції українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на посаді провідного інженера в службі поштової безпеки. В жовтні 2013 року до дирекції надійшли запити від видавництв «Книжний клуб сімейного досуга» та товариства «Студія модерна» на 8 посилок з наложенним платежем, з повідомленням про те, що вони не отримали кошти - переводи. 16.10.2013 року до відділення поштового зв'язку с. Торговиця з перевіркою виїхали начальник ЦОС Лупік Н.В. та її заступник Гудзь Н.В., під час якої були виявлені фіктивні записи по відправці наложенного платежа, які невідповідали дійсності, а також було виявлено нестачу матеріальних цінностей на суму 745 грн. 67 коп. У зв'язку з цим 17.10.2013 року позивачку було відсторонено від виконання своїх службових обов'язків, про що вручено наказ та зобов'язано її передати всі товарно-матеріальні цінності. Наступного дня, вона особисто разом з ревізорами приїхала до відділення поштового зв'язку Торговиця для проведення більш детальної перевірки. Ревізори проводили ревізію, а вона відбирала пояснення у позивачки. Всього за результатами ревізії 18.10.2013 року було виявлено нестачу товаро-матеріальнимх цінностей на суму 14451,54 грн. Результат ревізії позивачці був оголошений, однак від підписів вона відмовилася, про що було складено відповідний акт. В подальшому матеріали перевірки було передано до правоохоронних органів. Заслухавши позивачку її представника, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладання трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. На підставі наказу № 4908/к від 22.09.2010 року позивачку було прийнято на роботу на посаду начальника відділення зв'язку з оплатою пропорційно відпрацьованому часу, безстроково (а.с.79). У відповідності до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність позивачка прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереженості ввірених їй підприємством матеріальних цінностей (а.с.43). 16.10.2013 року відповідно до службової записки начальника ЦОС № 9 Лупик Н.В. від 17.10.2013 року було проведено перевірку ВПЗ Торговиця та виявлено нестачу в сумі 745,67 грн. (а.с.44). У зв'язку з виявленою недостачею матеріальних цінностей по відділенню поштового зв'язку Торговиця ЦОС № 9 наказом № 4979/к від 17.10.2013 року позивачку на період службового розслідування було відсторонено від роботи з 17.10.2013 року без збереження заробітної плати (а.с.3,37). 18.10.2013 року наказом № 957 від 18.10.2013 року було створено постійно діючу комісію по боротьбі зі злочинністю Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (а.с.29), якою складено акт службового розслідування від 23.10.2013 року та встановлено привласнення позивачкою грошових коштів на загальну суму 14451,64 грн. (а.с.30-36). 21.11.2013 року на підставі постанови Кіровоградської обласної організації профспілки працівників зв'язку України № П-322-2 (а.с.40) відповідачу запропоновано проведення додаткової перевірки, а позивачці в свою чергу запропоновано прийняти участь у повторному вивіренні фінансових документів та пошуку підтверджуючих фактів для заперечення привласнення грошових коштів. Позивачка даним правом не скористалась, а тому на підставі постанови президії Кіровоградської обласної організації профспілки працівників зв'язку України № П-326-3 від 05.12.2013 року надано згоду на звільнення позивачки за втрату довір'я згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с.41). Наказом Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 5710/к від 10.12.2013 року позивачку звільнено з посади начальника відділення зв'язку відділення поштового зв'язку Торговиця Цех обслуговування споживачів № 9 по п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я (а.с.5,42). Листом Новоархангельського РВ УМВС України в Кіровоградській області № 36/1123 від 03.03.2014 року встановлено, що 20.10.2013 року позивачка звернулась до РВ УМВС з заявою на неправомірні дії завідуючої ЦОС № 9 Лупик Н.В. та її заступника Гудзь В.В., які при проведенні ревізії в Торговицькому поштовому відділенні нанесли їй тілесні ушкодження у вигляді синців на руках. За результатами перевірки вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Крім того, в провадженні СВ РВ УМВС знаходиться кримінальне провадження за ч. 1 ст. 191 КК України по факту привласнення грошових коштів начальником ВПЗ Торговиця ЦОС № 9 [PERSON] (а.с.55). Згідно частин 1 та 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання договору у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті провадиться з додержанням вимог статті 43 цього Кодексу. Положенням ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір'я (п. 3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Таким чином, доводи позивачки щодо порушення строку накладення відносно неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не можна вважати обґрунтованими, оскільки в даному випадку розірвання трудового договору не є заходом дисциплінарного стягнення, згоду на звільнення позивачки за втрату довір'я було надано 05.12.2013 року, а з посади звільнено 10.12.2013 року, тобто відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства. Згідно ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Посилання позивачки на неправомірне відсторонення від роботи суд не приймає до уваги, оскільки остання на засіданні профспілок погоджувалась з багатьма своїми недоліками та не доопрацюваннями в роботі, вказані недоліки були підтверджені актами ревізії, а тому на думку суду відповідач правомірно відсторонив останню від роботи без збереження заробітної плати на період службового розслідування. При цьому в позовній заяві позивачка сама посилається, що допустила недосконалість ведення обліку у відділенні зв'язку та висловила намір повернути недостачу. У відповідності до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відхиляючи доводи позивачки щодо ненадання нею пояснень суд виходить того, що під час проведення ревізії товарно-матеріальних цінностей остання з власної ініціативи відмовилась його надавати, при цьому в матеріалах справи наявне пояснення позивачки від 18.12.2013 року на ім'я заступника директора з питань технології Москаленка Н.Є. з приводу виявлених недоліків у роботі, тобто виклала з одного приводу різні суперечливі між собою обставини (а.с.73). Разом з тим судом не встановлено жодних суб'єктивних причин, щодо звільнення з займаної посади позивачки відповідачем, причини були об'єктивними і підтверджуються документальними доказами, а саме щодо проведення перевірки (а.с.80-83). Таким чином, суд вважає, що доводи позивачки не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони суперечать вищевказаним доказам у їх сукупності та взаємозв'язку, вимоги позивачки є необґрунтованим, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, належних доказів порушення законодавства про працю щодо звільнення позивачкою суду не надано. В зв'язку з відмовою судом в задоволенні позовних вимог щодо поновлення на роботі в свою чергу не підлягає і задоволенню позовна вимога щодо стягнення заробітку за період з 17.10.2013 по день винесення рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по справі за рахунок держави. На підставі наведеного, та

Outcome: dismissed