Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей, яким просила стягнути на її користь з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей в сумі 90186,50 грн., посилаючись на те, що шлюб з [PERSON] був укладений 28 квітня 2006 року. Від цього шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 11.12.2015 року шлюб між ними був розірваний за рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області. 28.12.2015 року з батька дітей були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 24.09.2015 року до досягнення дітьми повноліття. Батько дітей до дня звернення до суду майже не надає грошової допомоги на утримання дітей, починаючи з 24.09.2015 року по день подання цієї заяви. Загальна заборгованість по сплаті аліментів на двох дітей станом на 01.02.2019 року становить 90186,50 грн., згідно довідки №34579/13-39-47 від 29.01.2020 року виданої Покровським РВ ДВС. Відповідач до Покровського РВ ДВС на виклики державного виконавця не з`являється, довідки про місце роботи та про його дохід до ДВС не надає, квитанції про сплату аліментів на утримання дітей також не надає. Все це свідчить про ухилення від утримання дітей та їх виховання. В ході здійснення виконавчих дій 27.01.2020 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №189/2262/15-ц від 28.12.2015 року згідно з яким загальна сума заборгованості станом на 27.01.2020 року складає 90186,50 грн. З урахуванням правової позиції, викладеної в судовому рішенні Верховного Суду від 25 квітня 2018 року пеня за прострочення аліментів за виконавчим листом №189/2262/15-ц становить 160311,52 грн. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України розмір неустойки (пені) складає не більше розміру заборгованості, а саме 90186,50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник позивачки направив заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи Покровського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) направив до суду заяву про проведення розгляду справи без участі представника відділу. Рішення прохає винести на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Суд встановив, що згідно копії виконавчого листа № 189/2262/15-ц виданого 28.12.2015 року було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 24.09.2015 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 38). Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників відповідач [PERSON] внесений до реєстру боржників, згідно номеру виконавчого провадження 50784229, категорія: стягнення аліментів. (а.с.33). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому листу №189/2262/15-ц від 28.12.2015 року виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] . Станом на 27.01.2020 рік заборгованість становить 90186,50 грн. (а.с. 31). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв`язку із юридичним фактом порушення особою обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18). Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму, враховуючи законодавче обмеження щодо розміру пені у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості. Разом з тим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 27.01.2020 року становить 90186,50 грн. Відповідачем станом на день розгляду справи до суду не було надано доказів сплати зазначеної суми заборгованості та не надано доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Позивач здійснюючи розрахунок заборгованості пені за період з 28.12.2015 року по 27.01.2020 року - встановив, що він складає 160311,52 грн. Однак, з урахуванням того, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі, що дорівнює розміру заборгованості зі сплати аліментів в сумі 90186,50 грн. з вказаним розрахунком позивача погоджується і суд, а тому позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 90186,50 грн. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 901 грн. 87 коп. Позовні вимоги позивачки, щодо негайного виконання судового рішення в межах суми платежу, встановленого законом за один місяць не підлягають задоволенню, оскільки згідно п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, тобто ст. 430 ЦПК України не передбачає негайне виконання судового рішення у справах про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Outcome: partial