Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] являється власником квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на кооперативну квартиру від 21.01.1998 року. В квартирі крім позивачки [PERSON] , її сина [PERSON] , онуків [PERSON] та [PERSON] , зареєстрована [PERSON] , яка є колишньою дружиною сина позивачки. Відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.03.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З квітня 2019 року відповідачка [PERSON] не проживає в зазначеній квартирі, не несе витрати на її утримання, не сплачує комунальні платежі. Факт непроживання відповідачки підтверджується актом від 18.06.2019 року, складеним головою кооперативу ЖБК «Космос-26» в присутності сусідів. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. За матеріалами справи підтверджено, що відповідачка не є співвласником квартири, що належить позивачці, не мешкає в квартирі тривалий час, не бажає знятися з реєстрації в квартирі в добровільному порядку. Відповідачка тим самим порушує права позивачки, яка на законних підставах має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує. У правовій позиції Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-709цс16 зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Судом встановлено, що відповідачка не є членом сім`ї власника майна та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, тобто позивачка має право на усунення порушення свого права власності у будь-який час. Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування вищевказаним житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved