Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 25.06.2005 року по 29.05.2015 року, який рішенням суду від 29.05.2015 року було розірвано, та від якого сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає постійно з позивачкою. Починаючи з серпня 2014 року відповідач проживає окремо в іншій державі і жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, взагалі не спілкується з дитиною. Точне місце перебування відповідача не відоме, встановити з ним зв`язок не має можливості. З 05 березня 2015 року за рішенням суду відповідач повинен виплачувати аліменти. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 серпня 2019 року становить 106 000,00 гривень. Також відповідач раніше неодноразово лікувався з приводу зловживання спиртними напоями. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виховання дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачка та в судове засідання не з`явилась, надала суду заяви з проханням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмовий висновок щодо заявлених позовних вимог, в якому, окрім іншого, зазначено, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків у відношенні дитини та не надано доказів щодо причини невиконання батьком батьківських обов`язків (ухилення, хвороба тощо), просила винести рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29.05.2015 року, яке набрало законної сили 09.06.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25 червня 2005 року, був розірваний, також було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 05.03.2015 року та до повнолітня дитини. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 25.07.2019 року за № 818, зробленого державним виконавцем Центральним ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області, згідно виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 05.03.2015 року та до повнолітня дитини, розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 106 000,00 грн. Крім того, згідно довідки про доходи за період з 01.08.2018 року по 31.07.2019 року, виданої ГУ ДМС в Донецькій області 31.07.2019 року за №35, [PERSON] доходи в вигляді аліментів за вказаний період не отримувала. 05.12.2019 року [PERSON] звернулась з заявою до Центрального ВП ГУНП в Донецькій області щодо несплати аліментів відповідачем [PERSON] , що підтверджується талоном-повідомленням ЄО № 44143 та заявою. У відповідності до довідки, виданої 17.07.2019 року за №152 КЗ Навчально-виховний комплекс «Гімназія-Школа» №1, мати дитини [PERSON] , учениці 2-1 (6-А) класу - [PERSON] спілкується з педагогами, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям дитини,а батько дитини - [PERSON] контакту зі школу не підтримує, із вчителями не спілкується. Згідно довідки від 30.07.2019 року, виданої ОСББ «Травневий-5», до складу сім`ї за адресою: [ADDRESS] входять: [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до відповіді № 2886/16.2-26 від 17.10.2019 року наданого Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області відсутній актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] . З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що вона є колишньою невісткою відповідача [PERSON] , та відповідач з серпня 2014 року мешкає окремо в іншій державі, за місцем мешкання неповнолітньої не з`являється, спроб спілкування з колишньою дружиною та дитиною не робив, жодних з покладених на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, фінансової, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підпунктом 2 пункту 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, зокрема в п.15 та п.16, за якими позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами суду доведено не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що виразилось, зокрема, у не піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідачем, в свою чергу, залишилися не спростованими вище вказані факти. При цьому, неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дитини мала місце на протязі тривалого періоду часу та триває по даний час. Враховуючи викладене, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Разом з тим суд звертає увагу відповідачки на положення ст. 169 СК України відповідно до яких мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. У разі відмови в позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений останньою судовий збір за подання даного позову до суду в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved