Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини до тимчасово окупованої території, а саме АР Крим, міста Севастополя, зазначивши, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею за адресою: [ADDRESS]. Вона матеріально утримує і належним чином піклується про стан здоров'я дочки, фізичний, духовний і моральний розвиток. З червня 2016 року відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, розвитком дитини не цікавиться, чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, фізичного, духовного та морального розвитку. Зокрема відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для її відпочинку та оздоровлення. Дитина хвора на вроджений порок серця, для лікування та профілактики якого їй необхідне періодичне перебування на морі та у горах. Виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дочки та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Крім того у м. Севастополі, АРК проживає рідня баба [PERSON] - [PERSON]. Не зважаючи на це відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вона неодноразово зверталась до відповідача із проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон їх дочки. Відповідач відмовляв в наданні зазначеної згоди, мотивуючи тим, що не має на це зайвого часу та грошей. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник Органу опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, надіслали до суду клопотання з проханням розглянути справу без участі їхнього представника, виключно з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання та не надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] доводяться батьками неповнолітній [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.02.2016 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.10.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки № 09-0113 від 24.02.2017 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02.07.2004 року по теперішній час. Також за вищевказаною адресою на теперішній час зареєстрована [PERSON], [INFO], з 22.11.2016 року. Відповідач добровільно згоди на виїзд дитини за кордон не надає. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст.141,153, ч.3 ст.157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Постановою КМУ № 367 від 04.06.2015 року, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Згідно п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі, зокрема, пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон, в тому числі на тимчасово окуповану територію, та в'їзд в Україну відповідає інтересам та бажанням дитини, не надання відповідачем нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved