Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом, в якому стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.09.2015 року до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 25.11.1989 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась донька Каріна-Ксенія, [INFO], яка проживає\~ з нею та перебуває на її утримання, їй важко утримувати дитину, оскільки відповідач не надає допомоги на її утримання, разом з тим, відповідач інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому може утримувати їх дитину, просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснив, що ні йому, ні позивачці не відомий дохід відповідача, а тому наполягають на стягненні аліментів в мінімальному розмірі визначеному законодавством, а саме 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, просять позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечив свого обовязку щодо утримання дитини та сплати аліментів в розмірі 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, вказаний обовязок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. Як вбачається із свідоцтва про народження, відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії 1-СГ № 022402, відтак, зобовязаний її утримувати до досягнення нею повноліття. Враховуючи відсутність доказів на підвердження виконання відповідачем обовязку по утриманню дитини, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Незважаючи на те, що законодавством визначено, що аліменти визначаються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі, суд вважає, що в даному випадку, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, заявлення вимог позивачем про стягнення аліментів саме у відсотках прожиткового мінімуму та підтримання позову в тому розмірі, а також положення ч.2 ст.182 Сімейного кодексу, яка передбачає мінімальний розмір аліментів в розмірі 30 % прожиткового мінімуму, навіть при присудженні таких у певній частці від доходу відповідача, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в межах заявлених позовних вимог. При цьому, судом враховано стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя відповідача, який є інвалідом ІІІ групи, матеріальне становище відповідача, який не працює, відсутність на його утриманні інших осіб, визнання ним позову та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 14.09.2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved