Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 01.09.2012 року по 11.03.2015 року включно. Від шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач дитиною не цікавиться, не займається її вихованням, не спілкується з нею, не надає матеріальну допомогу. Позивачка має можливість здійснювати щорічні неодноразові виїзди за межі України з метою розвитку, відпочинку та оздоровлення дитини. Оскільки відповідач проживає в іншому місті, уникає зустрічей з позивачкою, вона не має можливості отримати у нього дозвіл на виїзд дитини за кордон. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд надати їй дозвіл на тимчасові виїзди за межі України для оздоровлення та відпочинку малолітньої [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною 16-річного віку у супроводі її матері [PERSON] без згоди та супроводу її батька [PERSON], а також надати дозвіл оформлювати проїзні документи для тимчасового виїзду за межі України дитини [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною 16-річного віку без згоди батька [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у її відсутність, надала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить надати їй дозвіл на тимчасові виїзди за межі України до країн Євросоюзу, а саме: Австрії, Бельгії, Болгарії, Венгрії, Великої Британії, Греції, Німеччини, Данії, Італії, Ірландії, Іспанії, Республіки Кіпр, Люксембурга, Латвії, Литви, Мальти, Нідерландів, Португалії, Польщи, Румунії, Словенії, Словакії, Франції, Фінляндії, Хорватії, Чехії, Швеції, Естонії; Турції, Єгипту, Черногорії, Тайланду, Тунісу, Ізраїлю, ОАЕ, країн Карибського басейну, а саме: Домініканської республіки, Куби, Мексики; Шрі-Ланки, Гоа, Сполучених Штатів Америки, о. Маврікій, Сейшельські острови, Мальдівські острови, Канади, Швейцарії малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною 16-річного віку без згоди та супроводу її батька [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своєму листі просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2012 року по 11.03.2015 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, з часу розлучення малолітня дитина постійно проживає з позивачкою, яка піклується про неї, повністю матеріально та морально утримує, доглядає за дочкою, займається її розвитком та вихованням. На даний час позивачка має можливість для виїзду дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення. Оскільки відповідач проживає в іншому місті, уникає зустрічей з позивачкою, вона не має можливості отримати у нього дозвіл на виїзд дитини за кордон. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995р., визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Позивачка [PERSON], звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній дитині без згоди та супроводу батька до повноліття дитини, а також надати дозвіл на виготовлення документів без дозволу батька. Суд вбачає, що наведені вище норми права не містять такого положення, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони на даний час не спілкуються, відповідач проживає в іншому місті, уникає зустрічей з позивачкою, при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди у судовому порядку на виїзд дитини за межі України без згоди батька на даний час малоймовірна, приймає до уваги, що суду не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved