Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, яку уточнила та просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини з інвалідністю, сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, щомісяця, починаючи стягнення з моменту подачі позову і до досягнення сином повноліття, стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частині від його заробітку(доходу) та стягнути з відповідача на її користь на додаткове утримання малолітньої дитини з інвалідність періодично раз на рік у розмірі 182978 грн. з урахуванням понесених витрат щорічно. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 13.12.2016р. між нею і відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . З початку січня 2019 року між ними фактично припинилися шлюбні відносини, вони перестали жити разом та вести спільне господарство, причиною цього стали зради чоловіка, який почав жити на дві сім`ї, що не відповідає моральним засадам шлюбних відносин та поглядам позивачки на сімейне життя. Між ними відсутня взаємна повага та підтримка, вважає, що подальше сімейне життя з відповідачем неможливе, саме тому вона просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу прізвище їй залишити [PERSON] . Для забезпечення нормального розвитку та інтересів дитина залишиться проживати з матір`ю. З початку січня 2019 року відповідач проживає окремо, працює, однак матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, дитина повністю знаходиться на її утриманні, тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина. Позивачка ніде не працює, оскільки малолітній син є дитиною з інвалідністю, який не може обходитися без постійного стороннього догляду, тому вона також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання. Оскільки син [PERSON] є дитиною з інвалідністю він потребує щорічного лікування за кордоном в реабілітаційній клініці церебрального паралічу міста Юньчен імені Хуеймінь, де він проходить реабілітаційні та лікувальні процедури відповідно до наявних у нього діагнозів. Необхідність лікування складає два рази на рік, тривалістю два місяці кожне. Загальна сума витрат на лікування сина за одне перебування за кордоном склала 5660 доларів США. Позивачка не працює, знаходиться у скрутному матеріальному становищі, тому потребує матеріальної допомоги на утримання, догляд та лікування сина, який є дитиною з інвалідністю, оскільки несе постійні витрати на харчування, одяг, сплату за проживання, купівлю предметів лікування, догляд, який здійснюють медичні працівники за її сином, ортопедичне пристосування, лабораторні аналізи, а також проходження реабілітаційних та лікувальних процедур для дітей з інвалідністю. Коштів на лікування дитини фактично не вистачає. Крім того, дитина потребує додаткових витрат на її розвиток, у зв`язку з цим, необхідно періодично, а саме два-три рази на рік проходити реабілітаційні процедури в спеціалізованому закладі «Томатіс Україна». З 24.02.2020 року по 06.03.2020 року син пройшов: курс біоакустичної корекціі (БАК) та курс масажу за методом Сандакова. Загальна сума за надання послуг в центрі «Томатіс Україна» склала 6290, 00 грн. Без сторонньої допомоги позивачка немає можливості матеріально забезпечити дитині нормальний рівень життя, а також забезпечити проходження необхідних курсів лікування та розвитку. Відповідач працює, отримує стабільний середньомісячний дохід, однак добровільно додаткової матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому позивачка змушена звернутися до суду. Беручи до уваги рекомендації лікарів, наявні діагнози, факт пройденого сином лікування та витрачені на це кошти, позивачка вважає, що є підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав відзив на позов та відзив на уточнену позовну заяву, в яких зазначив, що позов визнає частково, згоден на розірвання шлюбу, згоден сплачувати аліменти на дитину у розмірі ј части та на дружину, з якою проживає дитина з інвалідністю у розмірі 1/10 частини від всього заробітку(доходу), заперечує проти стягнення аліментів на додаткове утримання, оскільки вважає, що позивачкою не доведено в необхідності додаткових коштів. Відповідач не відмовляється від свого обов`язку, як батька по відношенню до дитини, однак не погоджується з розмірами аліментів, які просить стягнути з нього позивачка. Відповідач не погоджується на стягнення з нього додаткових витрат, оскільки вважає, що позивачкою не доведено необхідність таких витрат, не надано жодних документів, що вказують на необхідність цих витрат. Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 15 грудня 1986 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейні відношення між сторонами припиненні, проживають окремо, подружнього господарства вони не ведуть. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави, на які посилається позивачка, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім`ї не можливо, шлюб фактично розпався та існує формально, тому позов в цій частини підлягає задоволенню. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, щомісяця, до досягнення сином повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку(доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2020 року до досягнення сином повноліття. Позивачка, посилаючись на ст. 88 Сімейного кодексу України, також просить стягнути з відповідача на її користь, як дружину, з якою проживає дитина з інвалідність, аліменти в розмірі 1/4 частині від його заробітку(доходу). Відповідно до ст. 88 Сімейного кодексу України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно медичного висновку № 49 [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю та має право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років. Інвалідність дитини [PERSON] , [INFO] , підтверджується посвідченням серія [NUMBER] , згідно якого [PERSON] є його представником(опікуном). Згідно, наданої відповідачем довідки, виданої Відокремленим підрозділом «Запорізька атомна електрична станція» від 31.03.2020р., [PERSON] за період з вересня 2019р. по лютий 2020р. отримав дохід у розмірі 189559,04 грн. Згідно довідок Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області від 30.03.3030р. [PERSON] в період з лютого 2019р. по лютий 2020р. отримала щомісячну одноразову допомогу при народженні у розмірі 10320 грн. та з березня 2019р. по лютий 2020р. отримала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю у розмірі 23273 грн. 40 коп. Відповідач у своєму відзиві не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина з інвалідністю на період встановлення дитини інвалідності, однак не згоден з розміром аліментів визначений позивачкою. Враховуючи позицію відповідача, беручи до уваги стан здоров`я дитини та матеріальне становище позивача і відповідача, суд вважає можливим стягати з відповідача аліменти на користь позивачки, з якою проживає дитина з інвалідністю, аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку(доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2020 року, на період встановлення дитині інвалідності. Позивачка також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на додаткове утримання малолітньої дитини з інвалідністю сина [PERSON] , [INFO] , періодично раз на рік у твердій грошовій сумі у розмірі 182978 грн., з урахуванням понесених витрат щорічно. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року (справа № 6-1489цс17) зазначено, що Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачкою не надано суду розрахунку суми витрат на додаткове утримання сина, заявлені позивачкою у розмірі 182978 грн. та обґрунтованості необхідності в майбутньому витрат на додаткове утримання сина один раз на рік в такому розмірі, позивачкою не надано висновків лікарів про призначення саме цього виду лікування, на яке будуть витрачені гроші, та необхідності лікування дитини за кордоном за умови неможливості отримувати таке лікування на території України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що пред`явлені позивачкою позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат раз на рік у розмірі 182978 грн. задоволенню не підлягають, в зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позивачкою своїх позовних вимог. Суд стягує з відповідача [PERSON] судові витрати у відповідності зі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial