Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивачка в позовній заяві та в судовому засіданні просить стягнути з відповідача в її користь борг в розмірі 64825,00 гривень, що еквівалентно за курсом 25,93 грн. за 1 долар США станом на 03.10.2016 року - 2500,00 доларам США та 648,25 гривні судових витрат по справі. Позивачка покликається на те, що 02.06.2009 року відповідач позичив у неї 2500,00 доларів США. Факт одержання грошей [PERSON] підтвердив розпискою, яку власноруч підписав. Повернути борг позивачці відповідач зобов'язався на її першу вимогу. Позивачка пояснила, що оскільки у неї виникла потреба в коштах, 15.09.2016 року вона з письмовою вимогою звернулась до [PERSON] про повернення боргу, однак останній під час зустрічі повідомив їй, що борг повертати не буде. Тому, як стверджує позивачка, вона вважає свої права порушеними і за їх захистом вона змушена звертатись до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні та в своєму письмовому запереченні на позовну заяву позову не визнав, пояснив, що грошових коштів у позивачки не позичав. Розписку, яка написана позивачкою, підписав за наступних умов: [PERSON] попросив його, щоб він дав дану розписку позивачці, оскільки він мав борг у розмірі 1000,00 доларів США перед [PERSON], який в свою чергу разом із [PERSON] мали борг у розмірі 2500,00 доларів США перед позивачкою по справі - [PERSON] [PERSON] погодився, оскільки бажав допомогти таким чином позивачці повернути гроші, які вона позичила [PERSON] та [PERSON] Він вважав, що працюючи у [PERSON] пів року водієм та не отримуючи зарплати, відпрацює наявний борг перед останнім, а той за рахунок цих коштів поверне заборговану суму позивачці [PERSON] Однак цього не сталось, і коли позивачка почала вимагати у відповідача повернення коштів, яких він від неї не отримував, останній зв'язався з [PERSON] і просив пояснити в чому річ, на що отримав відповідь ти мені нічого не винен. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також позову не визнав, просить відмовити в його задоволенні, покликаючись на те, що договору позики між сторонами укладено не було, так як не було факту передання грошей позивачкою відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного: згідно ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В судовому засіданні встановлено, що 02.06.2009 року [PERSON] було надано [PERSON] розписку, у якій зазначено, що відповідач дійсно позичив у позивачки 2500,00 доларів США, які зобов'язується віддати за першою вимогою [PERSON] Дана розписка підписана власноруч відповідачем [PERSON] Дані обставини визнаються відповідачем і не потребують доказування відповідно до вимог ст.61 ч.1 ЦПК України. Позицію висловлену в судовому засіданні відповідачем та його представником та викладену у письмовому запереченні стосовно того, що відповідач власноруч не писав розписки, що є неприпустимим при такому виді правочинів, суд вважає такою, що не заслуговує на увагу, оскільки відповідач визнав, як вищевказано, що він дійсно був присутнім при складанні розписки і власноруч її підписав. Крім цього, позивачка також надала свої пояснення стосовно даного факту, ствердивши, що дійсно вона сама писала розписку від імені відповідача, так як останній заявив, що не вміє оформляти ділові папери, однак добровільно поставив свій підпис у ній, чим закріпив свою згоду з умовами договору позики грошових коштів у розмірі 2500,00 доларів США та погодився з умовами їх повернення. З вищевказаної розписки вбачається, що відповідач отримав від позивачки позику в розмірі 2500,00 доларів США, які зобов'язався повернути останній за її першою вимогою. Відповідно до ст.530 ч.2 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно вимоги про повернення грошових коштів по розписці від 02.06.2009 року позивачка зверталась до відповідача і встановила строк виконання грошового зобов'язання до 29.09.2016 року, що не суперечить вищевказаній статті цивільного кодексу України. На даний час відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання по погашенню наявного перед позивачкою боргу, про який йдеться в розписці від 02.06.2009 року, що також не заперечується сторонами. Відповідач підтвердив, що дійсно грошових коштів у сумі 2500,00 доларів США по даний час позивачці не повернув, хоча і зобов'язався це зробити у розписці від 02.06.2009 року, з тих міркувань, що він цих коштів у [PERSON] не позичав. Позивачка в судовому засіданні ствердила, що відповідачу грошові кошти в сумі 2500,00 доларів США передала в момент складання розписки. Суд вважає, що відповідач дає неправдиві покази стосовно не отримання ним від позивачки грошей в сумі 2500,00 доларів США, з метою уникнення їх повернення. Доказів, які б підтвердили його позицію, щодо не отримання позики, відповідач та його представник суду не надали, таких доказів не містить і заперечення відповідача на позовну заяву. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Голослівними також залишились в судовому засіданні твердження відповідача про те, що [PERSON] просивши його підписати розписку позивачці, намагався таким чином перекласти свій борг наявний перед позивачкою на відповідача, оскільки той також був винен йому значну суму коштів, оскільки вони не підтверджені доказами. Крім цього, суд їх до уваги не приймає в будь-якому випадку, тому що вони не мають значення при вирішенні даної справи. Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, із системного аналізу вищевказаних статтей Цивільного кодексу вбачається, що розписка позичальника є не лише доказом укладення договору позики, але вона посвідчує також факт передання грошової суми позичальнику. Відповідач [PERSON] власноруч поставивши свій особистий підпис на розписці від 02.06.2009 року посвідчив цим факт укладення договору позики між ним та позивачкою та факт передачі йому останньою грошових коштів в сумі 2500,00 доларів США за даним договором і зобов'язався даний борг повернути. Згідно ст.533 ч.2 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. А, тому виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку має місце порушення прав позивачки, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивачки заборгованостіза договором позики в сумі 2500,00 доларів США в еквівалентідо національної валюти України - гривні за офіційним курсом на день виконання рішення. Також суд вважає, що в користь позивачки з відповідача слід стягнути 648,25 гривні судових витрат по справі, пов'язаних із сплатою позивачкою судового збору при подачі даного позову до суду. Враховуючи положення ст.213 ЦПК України, згідно яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, суд вважає, що виконав всі вимоги цивільного судочинства та вирішив дану справу згідно із законом. Рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved