Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати їхній шлюб. В обґрунтування позову, покликається на те, що між нею та відповідачем 17.09.1998 року укладено шлюб, в якому у них 21.03.2000 року народилась донька Ірина, а 22.06.2001 року донька Юлія. За час спільного проживання вони не змогли створити міцної та дружної сім'ї, оскільки через несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя у них почали виникати сварки та непорозуміння. На даний час вона прийшла до висновку, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, вони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, не проживають разом, а тому просить суд постановити рішення, яким розірвати їхній шлюб.\~ Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, з підстав, які викладені в позовній заяві. Судові витрати просить покласти на відповідача, оскільки останній винен у розпаді їхньої сімї. Відповідач не заперечив щодо розірвання шлюбу, однак не погоджується сплачувати судовий збір, так як вважає, що оскільки позивачка зверталась до суду з позовом про розірвання їхнього шлюбу, то судові витрати потрібно покласти на неї. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 вересня 1998 року у Снятинській сільській раді Дрогобицького району Львівській області, актовий запис №5. Від даного шлюбу у сторін\~21.03.2000 року народилась донька Ірина, а 22.06.2001 року донька Юлія. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Прізвище відповідачки після розірвання шлюбу залишити без змін. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн., оскільки такий було відтерміновано до ухвалення рішення у справі.

Outcome: approved