Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суд з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відповідач відбуває покарання у Житомирській виправній колонії №4, сумісне життя і збереження сім`ї неможливе, просить позов задовольнити. Позивачка в судовому засіданні зазначила, що примирення не можливе, а тому просила задовольнити вимогу про розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання з`явитися не має змоги, оскільки відбуває покарання у Житомирській виправній колонії №4. Судом було повідомлено начальника Житомирської виправної колонії №4, [PERSON] про розгляд справи у суді, з проханням відібрати пояснення у [PERSON] , однак відповідь до суду не надійшла. Стаття 44 ЦПК України, передбачає, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, вислухавши позивачку, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Стаття 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 20 січня 1979 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, видане Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Києва. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON] . Відповідно до Вироку Деснянського районного суду міста Києва від 05.04.2018, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Відповідач [PERSON] відбуває покарання у Житомирській виправній колонії №4. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40грн, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved