Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та треті особи - [PERSON], [PERSON] є власниками квартири за адресою [ADDRESS]. Вказує, що відповідач [PERSON] є її онуком, батьками якого є її син - [PERSON] та [PERSON], був зареєстрований у вищезазначеній квартирі 31.01.2008 року, однак ніколи у ній не проживав. Крім того, зазначає, що у 2010 році її син [PERSON] та [PERSON] припинили подружні відносини та 25.07.2013 року між ними була розірвано шлюб в судовому порядку, під час якого також встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю - [PERSON] Також зазначає, що вона, як власник особового рахунку вищезазначеної квартири, несе витрати по її утриманню, у зв'язку з чим, оскільки відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації, не несе витрат по утриманню, жодних угод про збереження за ним права користування житловим приміщенням не укладав, його речі особистого вжитку відсутні, в добровільному порядку з реєстрації не знявся, реєстрація останнього створює перешкоди їй вільно володіти та розпоряджатися квартирою, вона вимушена звернутись до суду з вищезазначеним позовом за захистом свого порушеного права та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. У судове засідання 09.11.2016 року позивачка та її представник не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, однак подала до суду заяву у якій позов підтримала та просила його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому та проводити судовий розгляд у її відсутності, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] та його законний представник [PERSON] у судове засідання 09.11.2016 року повторно не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, однак останньою до суду були подані заперечення, у яких остання позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити повністю та проводити судове засідання без їх участі, тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі доказів, долучених до матеріалів справи та з урахуванням вимог чинного законодавства України. Треті особи у судове засідання 09.11.2016 року не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі доказів, долучених до матеріалів справи та з урахуванням вимог чинного законодавства України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло позивачці та третім особам [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою [ADDRESS] (а.с.42-43). Відповідно до довідки форми 3 від 21.08.2015 року №1741, виданої Керуючою компанією з обслуговування ЖФ Подільського району м.Києва ЖЕД 708 «Синьоозерне» (а.с.41) у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані чотири особи: позивачка - [PERSON] (з 17.05.1977 року), сини позивачки - [PERSON] (з 13.01.1989 року), [PERSON] (з 31.05.1990 року) та її онук - [PERSON] [INFO] (з 31.01.2008 року). Крім того, з вищезазначеної довідки вбачається, що вищезазначена квартира приватизована, а позивачка є власником особового рахунку, а відповідач є онуком позивачки. Судом встановлено, що шлюб між батьками відповідача - сином позивачки [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Подільського районного суду м.Києва від 25.07.2013 року, справа №758/5755/13-ц (а.с.47-49). Також слід зазначити, що судом під час розгляду вищезазначеної справи було встановлено, що протягом останнього року (2012-2013 роки) відповідач [PERSON] разом із своєю матір'ю [PERSON] проживають окремо від [PERSON] Судом встановлено, що відповідач та його законний представник вищевказаним жилим приміщенням не користуються без поважних причин, оскільки не проживають у ній тривалий час, що підтверджується актом, складеним мешканцями будинку [ADDRESS], засвідченим начальником ЖЕД 705 від 05.11.2015 року (а.с.50), не несе витрат по його утриманню; жодних угод про збереження за ним права користування ним житловим приміщенням його законним представником укладено не було, їх речі особистого вжитку відсутні, в добровільному порядку з реєстрації не знявся. З урахуванням вищевикладеного судом встановлено, що відповідач залишається зареєстрованим на житловій площі за адресою: [ADDRESS], що перешкоджає позивачці належним чином користуватися житлом, оскільки вона несе витрати по його утриманню. Відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи із вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що обставин, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім відповідачем понад шість місяців, у судовому засіданні встановлено не було. Будь-яких підстав для продовження строку відсутності осіб у спірному жилому приміщенні не виявлено, а відтак, відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищезазначений позов знайшов своє доведення в ході судового розгляду, є обґрунтованим у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що посилання [PERSON] у своїх запереченнях на ту обставину, що позивачка добровільно дала згоду на реєстрацію [PERSON] у вищезазначеній квартирі, у зв'язку чим позов не підлягає задоволенню, однак судом вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки останньою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які вона посилається в їх обґрунтування. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволеної чи відхиленої частини вимог. В зв'язку з вищезазначеним з [PERSON] як законного представника [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок (а.с.37). У зв'язку з вищевикладеним, на підставі ст.ст.15, 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України ст.ст.64, 107 ЖК України, ст.ст.3, 160 СК України, ст.6, 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved