Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 грудня 2008 року. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з нею, питання щодо утримання дитини між ними буде вирішено добровільно. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з квітня 2014 року з тієї причини, що між ними відсутнє взаєморозуміння у вирішенні питань сім»ї, у зв»язку з чим вони втратили один до одного почуття любові та поваги. З часу припинення сімейних стосунків, вони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. За таких обставин вважає, що збереження сім»ї та подальше спільне життя з відповідачем є неможливим, а тому вона прийшла до переконання про необхідність розірвати шлюб та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], так як вважає, що їх сім»я розпалася остаточно. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суду надала письмову заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надав письмову заяву з проханням справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, клопотань не має. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім»ї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтву про шлюб серії [NUMBER], сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2008 року, актовий запис № 413/а.с.5/. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]/а.с.6/. Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сім'я розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони тривалий період часу проживають окремо один від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам сторін. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved