Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати спільною власністю подружжя квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що дана квартира придбана під час шлюбу з відповідачем, та визнати за нею право власності на ? її частину. Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що вказана квартира придбана за його особисті кошти і в той час, коли він з позивачкою не проживав та не вів спільного господарства. Також наполягає на застосуванні позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.05.1981р. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.11.2007р. шлюб між сторонами розірвано, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу реєстрація розірвання шлюбу відбулась 28.02.2008р. /ас 16, 38/. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.02.1997р. на ім'я відповідача [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] /ас 37/. Згідно ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Твердження відповідача про те, що квартира придбана за кошти, що належали йому особисто, а тому є його особистою власністю не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки будь-яких доказів цього він не надав. Надана ним копія заповіту на його ім'я не є доказом отримання коштів за цим заповітом та придбання за ці кошти спірної квартири. Посилання відповідача на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2007р. встановлено, що з лютого 1997р. він з позивачкою не проживав та спільного господарства не він, а тому квартиру придбав за власні кошти суд вважає безпідставним, оскільки даний факт судом зазначений під час розгляду справи про розірвання шлюбу лише зі слів [PERSON] Однак, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що відповідач проживав разом з позивачкою приблизно до 2004р. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, доказів того, що це майно набуте за кошти, які належали одному із подружжя матеріали справи не містять, а тому вона є спільною власністю подружжя. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦПК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. При цьому у разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»). Враховуючи викладене, суд вважає необхідним залишити квартиру [ADDRESS] у спільній частковій власності, виділивши в порядку поділу майна подружжя у власність позивачці та відповідачу кожному по ? частині квартири, без її реального поділу, оскільки сторонами не вчинено дій, направлених на надання згоди присудження одному з подружжя грошової компенсації вартості частини квартири, не погоджена та не визначена у встановленому порядку вартість даної квартири, не внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що про порушення свого права власності позивачка дізналась в 2015р. під час розгляду справи в Оболонському районному суді м. Києва про поділ квартири [ADDRESS], відповідач в судовому засіданні підтвердив, що про факт придбання спірної квартири позивачку не повідомляв, а тому законних підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності та відмови з цих підстав в позові у суду немає. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60грн., на користь держави - судовий збір, недоплачений позивачкою при подачі позову - 1583грн. 40коп. На підставі викладеного ст.ст. 60, 70, 72 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved