Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи на стороні позивача [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона є власником 70/100 частин домоволодіння що розташоване по [ADDRESS] Крім неї, співвласниками 70/100 домоволодіння є треті особи у справі: [PERSON] та [PERSON] Власником іншої частини домоволодіння в розмірі 30/100 є [PERSON] відповідно до ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 23.02.1995 р. Вказана частина домоволодіння значиться за адресою [ADDRESS] Вхід до кожної частини будинковолодіння обладнаний окремим входом. Зазначає, що своїй частині домоволодіння вона періодично проживаю з 2003 року - з часу її виїзду на роботу за межі України, однак на час відпустки вона проживала в будинку. У листопаді 2012 року вона повернулася на проживання до свого будинку. З приводу того, що позивачка має намір постійно проживати в будинку, у неї з колишньою невісткою виник конфлікт. Відповідачка [PERSON] поміняла замок від вхідних дверей, що ведуть до частини будинку позивачки, та не впускає її в будинок та в господарські споруди. Як тільки вона намагається зайти в будинок, відповідачка викликає працівників Хотинського РВ УМВС та сільського голову. Відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною сина позивачки [PERSON] та проживає у спірній частині домоволодіння без належної правової підстави. Проживаючи в шлюбі з моїм сином до 2009 року [PERSON] не була зареєстрована в будинку. 19 жовтня 2012 року [PERSON], власник 30/100 частин будинку, дав згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] та її неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], у своїй частині будинку, що значиться за адресою [ADDRESS] яка складається з приміщень: жила кімната 1-2 площею 26,50 кв.м.; коридор 1-1 площею 8,0 кв.м. Отже, у відповідності до реєстрації відповідачка вправі займати лише вказане приміщення за адресою [ADDRESS] А право користування житлом за адресою [ADDRESS] у відповідачки ніколи не виникало, позивачка своєї згоди на її проживання не надавала. Попереднє місце реєстрації у відповідачки було - с. Грозинці Хотинського району. Однак незважаючи на те, що відповідачка має визначене місце проживання, вона неправомірно перешкоджає позивачці у користуванні належним їй жилим приміщенням, чим порушує її право як власника. Тому відповідачка поміняла замок на вхідних дверях до частини жилого будинку позивачки, фізичними діями не дає [PERSON] як власнику заходити у жиле приміщення та користуватися ним. Позивачці на даний момент доводиться проживати в не своєму будинку. Крім того, проживаючи в у спірній частині будинку не здійснює за ним вчасний та належний догляд, що призводить до руйнації будинку. Враховуючи агресивну поведінку [PERSON] позивачка не маю змоги проводити ремонт у своєму житлі. Посилаючись на викладене [PERSON] просила суд задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву не визнав, так як вважає, що відповідачка [PERSON] не перешкоджає позивачці [PERSON] у користуванні даним житловим приміщенням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він дійсно дав згоду на реєстрацію та проживання [PERSON] і її двох неповнолітніх дітей у своїй частині будинку, але вони проживали іншій частині будинковолодіння, що належить [PERSON], так як його частина не є придатною для проживання в ній неповнолітніх дітей. Він особисто поміняв замок від вхідних дверей в частині житлового будинку, що належить [PERSON] та надав ключ від вхідного замку [PERSON] заборонив останній впускати [PERSON] в 70/100, що [PERSON] і робила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що її дійсно не допускала у вказані 70/100 будинку [PERSON], не надала їй ключ від заміненого замка у вхідних дверях від частини будинку, що належить їй на праві спільної сумісної власності. Крім того, [PERSON] погіршала стан будинку, зокрема і 70/100 частини будинку, також, не надає можливості його відремонтувати, не допускає майстрів для проведення ремонтних робіт та не дає їй, як власниці, проживати в частині будинку. [PERSON], будучи допитаною як свідок, також показала, що з приводу порушень [PERSON] її прав на користування житлом, вона зверталася в правоохоронні органи та до виконкому Шиловецької сільської ради. [PERSON] просила суд задовольнити її уточнену позовну заяву. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] показав, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні 70/100 частини будинку його матері [PERSON] [PERSON] просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити, оскільки [PERSON] чинить перешкоди її матері [PERSON] в користуванні житлом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] доглядає житловий будинок, користується обома входами в житловий будинок. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] на підставі витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.08.2013 р., яке видане реєстраційною службою Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області на підставі ухвали Хотинського районного суду від 23.02.1995 р. про затвердження мирової угоди є співвласником 70/100 частин домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] Суд встановив, що в 30/100 частини вищевказаного домоволодіння, яке належить [PERSON], також зареєстрована відповідачка [PERSON] та її неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON], що вбачається з довідки Шиловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за № 164 від 31.05.2013 р. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Конституції України, Житлового Кодексу України та Цивільного Кодексу України. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Із ст. 155 ЖК України вбачається, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідність до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] маючи ключ від замка вхідних дверей до частини житлового будинку, що належить позивачці [PERSON], фізичними діями не дає їй як власнику заходити у житлове приміщення та користуватися ним, що підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім цього відповідачка неодноразово зверталася в Хотинський РВ УМВС України в Чернівецькій області, коли позивачка намагалася потрапити в частину свого житлового будинку, що підтверджується заявами в Хотинському РВ УМВС України та висновками по заявах. Із заяви [PERSON] вбачається, що вона зверталася у виконком Шиловецької сільської ради із приводу порушення її прав на користування житлом. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 15 серпня 2013 року, що вбачається з рішення Хотинського районного суду Чернівецької області. Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. У відповідності до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено з матеріалів справи, що відповідачка [PERSON] вправі займати 70/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Із показів всіх свідків вбачається, що [PERSON] користується обома входами в будинок та має ключ від вхідних дверей 70/100 частини житлового будинку. Із матеріалів справи , пояснень учасників судового засідання та показів свідків вбачається, що [PERSON] не допустила осіб, які мали робити ремонтні роботи в частині житлового будинку, що належить як співвласнику [PERSON], та чинила перешкоду в створенні нормальних житлових умов у вказаному житлі. Отже, заслухавши та дослідивши пояснення сторін, покази свідка, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам ст. 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення. Таким чином, вирішуючи відповідно до вимог статті 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 4114 грн. 70 коп. . На підставі викладеного,

Outcome: approved