Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], та просить шлюб між ними розірвати, та стягувати аліменти на утримання сина. В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що подальше спільне життя з відповідчем неможливе, оскільки він влаштовує постійні сварки, а це впливає на психологічний стан неповнолітнього сина. Неповнолітнього син просила залишити проживати із нею. Також [PERSON] зазначила, що оскільки неповнолітній син проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходиу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не зявилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо заочного рішення. Відповідач, належно повідомлявся про розгляд справи, однак в судове засідання не зявився, відзиву на позов не скерував, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходили. За таких обставин судовм ухвалено розгляд справи проводити в порядку заочного провадження. У зв'язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 21 вересня 1997 року між сторонами зареєстровано шлюб, що доводиться Свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Галицького районного управління юстиції в Івано-Франкіській області. За період шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Судом також вставнолено, що на даний момент сторони фактично разом не проживають. Відповідно ст.56 Сімейного Кодексу України, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та роз'яснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи у сукупності досліджені докази та виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обов'язку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання сина щомісяця в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене суд, вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 704,80 грн. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 704,80 гривень. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved