Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] у віці 79 років, про що у відділ ДРАЦСРС ГРУЮ у Чернівецькій області складено відповідний актовий запис 12.01.2015 року за № 05. За життя бабуся склала заповіт, згідно якого все своє майно та всі свої права на випадок смерті заповіла - [PERSON] , [INFO] . Після смерті бабусі вона звернулась до приватного нотаріуса Невестюка Андрія Маріновича, у якого була заведена спадкова справа. [INFO] помер її дідусь - [PERSON] у віці 87 років, про що у виконавчому комітеті Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області складено відповідний актовий запис 21.09.2018 року за № 36. За життя дідусь склав заповіт, згідно якого все своє майно та всі свої права на випадок своєї смерті заповів [PERSON] , який обіцяв його доглядати до смерті та організувати і провести похорони. Враховуючи, що вказаний заповіт дідусь не скасував і не змінив у зв`язку з хворобою, спадкоємцем за заповітом після його смерті є відповідач [PERSON] , який звернувся щодо прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кінащук Н.М. У зареєстрованому шлюбі її дідусь та бабуся перебували з 11.05.1957 року. Від їхнього шлюбу у них народився один син - батько позивачки [PERSON] , [INFO] , який є третьою особою у справі. За життя, її дідусь і бабуся збудували житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належав їм на праві спільної сумісної власності. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами до складу нерухомого майна, яке розташоване за адресок: [ADDRESS] входять: житловий будинок літ. «А», загальною площею 98,4 кв.м., у тому числі житлова площа - 80.8 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», гараж літ. «Є», навіс літ. «І», убиральня літ. «И», огорожа № 1-4, колодязь № 5, вимощення № І-ІІ. Крім того, до складу спадщини входить і земельна ділянка, на якій вказане нерухоме майно розташоване, площею 0,0760 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 7321055100:01:002:0172. Таким чином, з урахуванням положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, до складу спадщини після смерті батьків входять і нерухоме майно, і земельна ділянка, на якій це майно розташоване. Відповідно до ст. 22 КпШС України та ст. 60 СК України вищевказане майно входило до складу спільного майна подружжя та належало їм в рівних частинах. Враховуючи, що на день смерті бабусі з нею проживав її чоловік (дідусь позивача), який був пенсіонером, він мав право на обов`язкову частку після смерті бабусі, яка складає 1/4 від 1/2 частини спадкового майна, тобто, 1/8 частина всього майна. Таким чином, вона успадкувала після смерті бабусі право на 3/8 частини спадкового майна. Досудове врегулювання спору в даному випадку не проводилось, оскільки між сторонами виник спір з приводу спадкування вказаного нерухомого майна та кола спадкоємців, а також, з приводу часток у спадковому майні, що зумовило звернення [PERSON] в суд з відповідною позовною заявою. Просить суд, ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 3/8 частин нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] і до складу якого входять: житловий будинок літ. «А», загальною площею 98,4 кв.м. у тому числі житлова площа - 80.8 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», гараж літ. «Є», навіс літ. «І», убиральня літ. «И», огорожа № 1-4, колодязь № 5, вимощення № І-ІІ та на 3/8 частини земельної ділянки, на якій вказане нерухоме майно розташоване, площею 0,0760 га. цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7321055100:01:002:0172. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд позов задовольнити, а справу розглянути у її відсутності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Морозова О.В. заперечували, щодо обставин позову, посилались на їх необґрунтованість і безпідставність та просили суд відмовити в задоволенні позову повністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є права особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] у віці 79 років, про що у відділ ДРАЦСРС ГРУЮ у Чернівецькій області складено відповідний актовий запис 12.01.2015 року за № 05. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно та всі свої права на випадок смерті заповіла - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] позивачка звернулась до приватного нотаріуса Невестюка Андрія Маріновича, у якого була заведена спадкова справа. [INFO] помер дід сторін - [PERSON] у віці 87 років, про що у виконавчому комітеті Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області складено відповідний актовий запис 21.09.2018 року за № 36. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно та всі свої права на випадок своєї смерті заповів відповідачу - [PERSON] . [PERSON] звернувся із заявою щодо прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кінащук Н.М. У зареєстрованому шлюбі [PERSON] і [PERSON] перебували з 11.05.1957 року. Від їхнього шлюбу у них народився один син - батько позивачки [PERSON] , [INFO] , який є третьою особою у справі. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами до складу нерухомого майна, яке розташоване за адресок: [ADDRESS] входять: житловий будинок літ. «А», загальною площею 98,4 кв.м., у тому числі житлова площа - 80.8 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», гараж літ. «Є», навіс літ. «І», убиральня літ. «И», огорожа № 1-4, колодязь № 5, вимощення № І-ІІ. Дата побудови нерухомого майна - 1974 рік, тобто під час перебування [PERSON] і [PERSON] у шлюбі. Як вбачається з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто за загальним правилом позивач має довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Проте це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов`язків доказування. З норм матеріального права вбачається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином названі норми матеріального права визначають факт існування спільної сумісної власності подружжя, доки протилежне не доказано кимось із подружжя. Вирішуючи позовні вимоги, суд бере до уваги те, що виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все набуте за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. На думку суду, відповідач належними і допустимими доказами не довів у встановленому законом порядку того, що спірне майно, було придбане за рахунок особистих коштів спадкодавця, отриманих до фактичних шлюбних відносин чи набуте нимм за час шлюбу, але на підставі договору дарування чи інших визначених законом правочинів. Відповідно до ст. 22 КпШС України та ст. 60 СК України вищевказане майно входило до складу спільного майна подружжя та належало [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах. Тому суд відхиляє, доводи представника відповідача, що все спірне майно належало на праві власності виключно [PERSON] . Враховуючи, що на день смерті [PERSON] з нею проживав її чоловік [PERSON] , який на час її смерті був пенсіонером, він мав право на обов`язкову частку після смерті [PERSON] , яка складає 1/8 частину ( 1/2:2 спадкоємців: 2=1/8). Таким чином, позивачка [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] право на 3/8 частини спадкового нерухомого майна, яке розташоване за адресок: [ADDRESS] входять: житловий будинок літ. «А», загальною площею 98,4 кв.м., у тому числі житлова площа - 80.8 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», гараж літ. «Є», навіс літ. «І», убиральня літ. «И», огорожа № 1-4, колодязь № 5, вимощення № І-ІІ. Оскільки спадкодавець за життя не встиг оформити право власності на майно то позивач змушений звертатись до суду з відповідним позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Що стосується позовної вимоги про визнання права власності на частину земельної ділянки, то в даному випадку, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні даної вимоги виходячи з наступного. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №196079, кадастровий номер 7321055100:01:002:0172, дана земельна ділянка видана у власність [PERSON] , і дана земельна ділянка розташована в [ADDRESS] (а житловий будинок та господарські споруди розташовані в [ADDRESS] ). Тобто позивачем в судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що розташування спірного житлового будинку і господарських споруд відповідають місцю розташування земельної ділянки. Також в судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що спірна земельна ділянка належала спадкодавцю, так у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №196079, кадастровий номер 7321055100:01:002:0172, власником зазначений дана земельна ділянка видана у власність [PERSON] , а не спадкодавці [PERSON] чи [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного, ст. ст. 319, 328, 346, 1216-1223,1258, 1268 ЦК України,

Outcome: partial