Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Посилалася на те, що вона 27 січня 2011 року надала відповідачці [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США, строком до кінця червня 2013 року. На підтвердження цього між ними було укладено письмову розписку. 18 червня 2013 року відповідачка повернула їй частину боргу в сумі 5000 доларів США. Проте решту суми позики [PERSON] в обумовлений строк не повернула, у звязку із чим у неї виникла заборгованість, яка згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18 січня 2016 року становить 1\~108\~665 грн. Просила стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 1\~108\~665 грн., а також 6890 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду. Справа слухалась у відсутність позивачки [PERSON], яка в судове засідання не зявилася, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Під час розгляду справи представник позивачки - адвокат [PERSON] позов своєї довірительки підтримав та підтвердив викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала щодо його задоволення. Додатково пояснила, що у звязку із скрутним матеріальним становищем у неї немає змоги на даний час повернути позивачці позичені кошти. Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 27 січня 2011 року між позивачкою та відповідачкою укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала позику в розмірі 50 000 доларів США, строком до кінця червня 2013 року. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцю розписку (а.с.4). Враховуючи норми чинного законодавства та судової практики, можна дійти висновку про те, що договір позики належить до реальних договорів і, отже, вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, а обовязки з договору позики виникають тільки для однієї сторони - позичальника, бо отримавши у власність передані йому позикодавцем гроші або речі, позичальник стає зобовязаним повернути позикодавцю таку ж суму грошей, або рівну кількість грошей такого ж роду і якості й, відповідно, дана розписка незалежно від найменування документа є підтвердженням існування між сторонами договірних зобовязань та свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими\~\~ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були\~\~передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 18 червня 2013 року відповідачка [PERSON] в рахунок погашення боргу, повернула позивачці 5000 доларів США, що підтверджується відміткою у борговій розписці (а.с.4). Однак, як було встановлено судом, в обумовлений у договорі строк відповідачка грошові кошти [PERSON] в повному обсязі не повернула та на її неодноразові звернення про добровільне повернення коштів жодним чином не відреагувала, у звязку з чим позивачка була змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормами ст. 99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України передбачено, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Таким чином, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути суму боргу в\~\~розмірі 45\~000 доларів США, яка згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18 січня 2016 року становить 1\~108\~665 грн. Крім того, суд вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останньою у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved