Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що від спільного проживання із відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. Оскільки вони проживали в незареєстрованому цивільному шлюбі, то при реєстрації новонародженого в актовий запис відомості відносно батька, виконавчим комітетом Корницької сільської ради Коломийського району, Івано-Франківської області, внесено зі слів матері і вказано батьком дитини [PERSON]. Біологічним батьком дитини є відповідач по справі. Створити міцної сім»ї їм не вдалося, тому вони припинили фактичні шлюбні відносини і стали проживати окремо, однак до сина відповідач приходив та приносив подарунки, признавав його за свого. З травня 2017 року спілкування між ними припинилося, відповідач добровільно допомогу на утримання дитини припинив надавати, також не цікавиться розвитком та здоров»ям їх спільної дитини. На даний їй важко самій утримувати дитину, оскільки постійного місця праці та регулярного заробітку в неї немає, а відповідач є молодого віку, працездатний, здоровий, на даний час проходить військову службу за контрактом, його матеріальне становище дозволяє належно утримувати сина. У зв»язку із вказаними обставинами просить визнати відповідача батьком їх спільної дитини [PERSON], [INFO], а також призначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не з»явилася, подала суду письмову заяву в якій розгляд справи просить проводити у її відсутності, зменшила заявлений в позові розмір аліментів до ? частини всіх видів доходу відповідача Відповідач в судове засідання не з»явився, однак із поданої ним до суду 21 вересня 2018 року письмової заяви вбачається, що вимогу про визнання батьківства щодо неповнолітньої дитини визнає в повному обсязі, а щодо заявленого розміру аліментів, то погоджується на ? частину всіх видів його доходу до досягнення дитиною повноліття. Дослідивши подані докази, беручи до уваги письмові заяви сторін суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню частково, виходячи із наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у сторін по справі є спільна дитини [PERSON], [INFO]. У відділі реєстрації актів цивільного стану сторони шлюб не реєстрували, натомість вінчалися у храмі Успення Пресвятої Богородиці с. Грушева Коломийсько-Чернівецької Єпархії УГКЦ. Батьківство відносно неповнолітнього [PERSON], відповідач визнає, однак матеріальної допомоги на її утримання не надає, а з травня 2017 року взагалі перестав спілкуватися з нею та відвідувати дитину. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ( ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року № 789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає, що долучені позивачкою фотографії церковного вінчання та хрестин, в поєднанні з письмовою заявою відповідача про визнання себе батьком їх спільної дитини сина [PERSON], [INFO], дають суду підстави винести рішення про задоволення цих вимог. Стосовно стягнення аліментів проти чого відповідач також не заперечив, то виходячи із того, що неповнолітня дитина сторін проживає окремо від батька і перебуває на утриманні матері, а відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, інших неповнолітніх чи недієздатних осіб на утриманні в нього не має, на даний час має регулярний заробіток, то може сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі визначеному законодавством. На підставі наведеного та ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved