Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 01.01.2018 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу [PERSON], а останній отримав та зобов'язався повернути в строк до 01.12.2018 року грошові кошти в сумі 13700 грн. Вказаний факт підтверджується власноручно складеною в присутності двох свідків розпискою [PERSON] від 05.04.2018 року. Однак вказані зобов'язання відповідач [PERSON] не виконав, борг за договором позики в сумі 13700 грн. не повернув до даного часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому, просить суд, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг за договором позики від 05.04.2018 року в сумі 13700 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.02.2019 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Сівов Ю.Ю. позовні вимоги підтримали та просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки борг за договором позики від 05.04.2018 року в сумі 13700 грн. та судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. та сплаченого судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON], повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивачки та її представника щодо такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника - адвоката Сівова Ю.Ю., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 05.04.2018 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивачка передала відповідачу [PERSON], а останній отримав та зобов'язався повернути в строк до 01.12.2018 року грошові кошти в сумі 13700 грн. Вказаний факт підтверджується розпискою [PERSON] від 05.04.2018 (а.с. 5). Строк повернення коштів закінчився 01.12.2018 року, однак борг позивачці [PERSON] відповідачем [PERSON] не повернутий. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У справі, що розглядається, борговий документ (розписка від 05.04.2018 року) знаходиться у позивачки [PERSON] та, як доказ, була надана суду для дослідження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Оскільки в судовому засіданні об'єктивно встановлено, що відповідачем [PERSON] зобов'язання перед позивачкою [PERSON] не виконані і його борг за Договорам позики від 05.04.2018 року (розписка) складає 13700 грн., суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] на її (позивачки) користь боргу за Договором позики від 05.04.2018 року в сумі 13700 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. (квитанція до прибуткового касового ордеру від 08.01.2019 року) та судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. (квитанція від 28.01.2019 року) На підставі викладеного та

Outcome: approved