Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. Рішення суду допустити до негайного виконання. В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2005 року. Від спільного подружнього життя мають дочку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, тому рішенням Рожнятівського районного суду від 30 вересня 2010 шлюб між ними розірвано, дитину залишено на проживанні разом з нею. З того часу дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, жодної матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки займається ремонтом автомобілів та отримує високі доходи. У зв`язку з тим, що їй самій важко утримувати дитину, вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, направила суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задоволити, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив суду заяву в якій позовні вимоги визнав частково, зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання своєї дочки, проте в меншому розмірі ніж просить позивачка, а саме по 1500 гривень щомісячно, оскільки він у добровільному порядку надає дочці матеріальне утримання. Розгляд справи просив проводити без його участі. За таких обставин суд вважає за можливе, розгляд справи провести без участі сторін, у порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією рішення про розірвання шлюбу від 30.09.2010 та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.11.2006 (а.с.4, 6). Неповнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] та двома молодшими сестрами [PERSON] , 2012 року народження та [PERSON] , 2014 року народження у будинку родичів в с. Вербівка Рожнятівського району, в незадовільних матеріально-побутових умовах, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов складеного комісією Рівнянської сільської ради 30.08.2019 (а.с. 9). Позивачка доказів того, що відповідач офіційно працевлаштований та має відповідні доходи, як зазначено у позовній заяві, суду не надала та у матеріалах справи такі відсутні. Разом з тим, за змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставни, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України (частина друга статті 182 СКУ із змінами згідно ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» від\~23.11.2018\~установлений прожитковий\~мінімум на\~одну особу\~на 2019\~рік в\~розрахунку на\~місяць для\~дітей віком\~від 6\~до 18\~років :\~з 1\~січня 2019\~року -\~2027\~гривень,\~з 1\~липня -\~2118\~гривень,\~з 1\~грудня -\~2218\~гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний матеріально надавати допомогу матері (у вигляді сплати аліментів) для утримання дитини. Вирішуючи питання\~про розмір\~аліментів,\~які будуть\~стягуватися з\~відповідача на\~утримання дитини,\~судом враховані\~наступні обставини:\~матеріальний стан\~позивачки,\~яка не\~працює,\~має на\~утриманні малолітню\~дочку,\~потреби дитини\~на її\~фізичний та\~духовний розвиток,\~а також\~суд враховує\~фізичний та\~майновий стан\~відповідача,\~який ніде\~не працює, однак є особою працездатного віку, може працювати та надавати матеріальне утримання, інших утриманців крім дочки [PERSON] немає, часткове визнання відповідачем позову, а тому суд вважає вимогу позивачки про стягнення аліментів підставною, однак у меншому розмірі ніж заявлено позивачкою, оскільки останньою переконливих доказів про те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн. не надано. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: partial