Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивачка, в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] та стягнення з них аліментів, так як батьки дитини не виконують свої обов'язки по догляду і вихованню дитини, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, матеріально не забезпечують, не займають лікуванням дитини, яка має вади здоров'я від народження. З самого народження утриманням, лікуванням та вихованням дитини постійно займається позивачка, яка є бабусею дитині. Батьки самоусунулись від виховання та утримання своєї доньки [PERSON] ні долею, ні здоров'ям дитини не цікавляться, за місцем проживання не відвідують, матеріально не забезпечують, мати відмовилась від дитини в пологовому будинку, батько забрав дитину з лікарні, однак покинув відразу після отримання допомоги на дитину, розпорядившись коштами на У зв'язку з чим позивачка просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, встановити опіку над малолітньою [PERSON], [INFO], призначити її опікуном над онукою та стягнути з [PERSON] і [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно з кожного, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] від її сина [PERSON] [INFO] народила доньку [PERSON], яку покинула в пологовому будинку із-за вад зі здоров'ям. Згодом, 28.02.2018 року, її син [PERSON] виявив бажання забрати дитину з лікарні. Вона не заперечувала і син привіз доньку до них додому за адресою: [ADDRESS]. Вона думала, що згодом і невістка пожаліє дитину і повернеться додому, однак цього не трапилось. Коли її син отримав допомогу на дитину він забрав гроші і зник з будинку. Більш додому не повертався і на телефоні дзвінки не відповідає. Дитина залишилась з нею. На даний час вона не має змоги працювати, так як здійснює догляд за дитиною. Сім'я проживає на пенсію чоловіка. Просить позбавити відповідача та третю особу [PERSON] батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини, так необхідні кошти на лікування дитини. Також просить призначити її опікуном над онукою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, день і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Своїм правом надати відзив та подати свої докази не скористався. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги визнає частково. Визнає, що її донька [PERSON], яку вона залишила після родів в пологовому будинку із-за значних вад здоров'я дитини, проживає разом з позивачем, яка є її колишньою свекрухою. Дитину з лікарні забрав її колишній чоловік [PERSON], але згодом покинув. Не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO], так як сама не має змоги утримувати та лікувати дитину. Заперечувала проти стягнення з неї аліментів на утримання дитини, так як [PERSON] має ще одну спільну дитину з [PERSON] [PERSON], [INFO] на яку батько [PERSON] аліменти не сплачує і їй самотужки дуже важко утримувати навить одну дитину. Представник Служби по справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області Пугач А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що 28.02.2018 року малолітня [PERSON], [INFO], з зв'язку з відмовою від неї матері, була повернута з лікарні батьку [PERSON] Після повернення до родини дитини весь час постійно проживала разом з бабусею [PERSON] та дідусем за адресою: [ADDRESS] та знаходилась на повному їх утриманні. Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] з дитиною не проживають та не виконують жодного з покладених на батьків обов'язків по вихованню та утриманню доньки. Батьки з дитиною не спілкуються, станом здоров'я не цікавляться, аліменти не сплачують, матеріальної допомоги в інший спосіб не надають. Відповідач [PERSON] отримує державну допомогу по догляду за дитиною , яку використовує не за призначенням. На даний час вихованням дитини фактично займається бабуся [PERSON], у зв'язку з чим Орган опіки та піклування Нікольської районної державної адміністрації Донецької області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з нього аліменти на утримання дитини. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим Нікольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 11 від 08.02.2018 року. (а.с. 8) Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім'ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, згідно акту закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 16.01.2018 року до КЗ «Маріупольське територіальне медичне об'єднання здоров'я дитини та жінки» у відділення патології новонароджених 28.12.2017 року поступила дитина жіночої статі [PERSON], [INFO] з діагнозом: вроджена аномалія розвитку (мікроцефалія), внутрішньоутробна інфекція. (а.с. 13) Згідно заяви № 01-17/42 від 16.01.2018 року наданої [PERSON] КУ «Маріупольське територіальне медичне об'єднання здоров'я дитини та жінки», встановлено, що [PERSON] відмовляється забрати свою дитину [PERSON], [INFO] з КЗ «МТМОЗДЖ» у зв'язку зі станом здоров'я дитини. (а.с.12) Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого, виданої КЗ «Маріупольське територіальне об'єднання здоров'я дитини та жінки» встановлено, що дитина [PERSON] виписана з лікарні 28.02.2018 року з діагнозом: аномалія розвитку головного мозку, мікроцефалія, гідроцефалія, перинатальна гіпоксично-ішемічна енцефалопатія, гострий період, синдром пригнічення. (а.с.11) З висновку від 26.02.2018 року встановлено, що Служба у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області вважала за доцільне повернення малолітньої [PERSON], [INFO] батьку [PERSON] (а.с.15), тому згідно акту, виданого 28.02.2018 року КЗ «Маріупольське територіальне об'єднання здоров'я дитини та жінки» дитина була передана батьку. (а.с. 14) Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги їй не надає, морально не підтримує, участі у вихованні та лікуванні, враховуючи, що дитини має тяжкі вади здоров'я, не приймає, з дитиною не бачиться, тобто не виявляє належного батьківського піклування, що свідчить, на думку суду, про свідоме, злісне нехтування батьківськими обов'язками щодо своєї малолітньої доньки. Всі питання щодо виховання, лікування та забезпечення дитини необхідним вирішуються позивачем та її чоловіком без участі та підтримки з боку відповідача. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Враховуючи викладене, суд вважає, що є достатньо даних, які свідчать про навмисне, злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу він не проявляє щодо свого малолітньої доньки турботи, уваги, не бере участі у її вихованні, утриманні, не піклуються про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною, а тому, на думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Таким чином, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки це відповідатиме інтересам дитини. Крім того, ч. 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 183 СК України, приймає до уваги те, що відповідач, який є працездатною особою, не має жодних перешкод для працевлаштування та отримання грошових коштів для утримання своєї малолітньої доньки, а також враховуючи його обов'язок щодо сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] призначених на користь [PERSON] згідно судового наказу № 2-н/222/11/2018, приходить до висновку про можливість стягнення з [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову, а саме з 04.05.2018 року і до повноліття дитини. Враховуючи, що на даний час не визначено опікуна дитини аліменти слід стягувати на користь закладів та осіб які будуть утримувати малолітню [PERSON] Що стосується позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO] та стягнення з неї аліментів на її утримання то суд відмовляє у цій частині позову з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. З аналізу ст. 51 ЦПК України вбачається, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Враховуючи, що позивачем визначено статус [PERSON], як третя особа, а не відповідач, позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів задоволенню не підлягають, тому що відповідно до норм ч. 1 ст. 48 ЦПК України спір розглядається між сторонами. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору є лише опосередкованим учасником спору між позивачем та відповідачем та має свій інтерес виступаюче лише на боці однієї з сторін. А тому її процесуальний статус виключає можливість пред'явлення до неї позову, як до 3-ї особи. Позивач мала можливість залучити [PERSON] як співвідповідача по справі до закінчення підготовчого судового засідання, відповідно до положень ст.. 51 ЦПК України, але ж цим правом не скористалась. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині призначення її опікуном малолітньої [PERSON], то в цій частині суд зазначає наступне. Так, у відповідності до ст. 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно до ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Такого подання від органу опіки та піклування до суду не надходилог. Таким чином, у задоволенні позовних вимог позивача щодо призначення її опікуном малолітньої [PERSON] слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про позбавлення батьківських прав та стягненню аліментів в сумі 1409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial