Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 06 квітня 2017 року по 29 травня 2020 року перебувала в трудових відносинах з фізичною особою підприємцем [PERSON] . Згідно з інформацією з Єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців [PERSON] отримала статус приватного підприємця 01 березня 2016 року, номер запису в реєстрі 23410000000004517. 08 липня 2020 року до ЄДР внесено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП на підставі власного рішення [PERSON] 29 травня 2020 року вона (позивачка) звільнена ФОП [PERSON] за угодою сторін, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний на день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В день звільнення з нею (позивачкою) не проведено повного розрахунку, а саме не виплачено компенсацію за невикористані відпустки. Зазначена компенсація була сплачена 28 липня 2020 року. Оскільки відповідачка, яка на той час мала статус приватного підприємця свій обов`язок щодо проведення повного розрахунку в день її (позивачки) звільнення не виконала, просила стягнути з відповідачки на її користь суму середнього заробітку за весь час затримки в проведенні розрахунків під час звільнення по день фактичного розрахунку, тобто з 29 травня 2020 року по 28 липня 2020 року в розмірі 9450,73 грн. Представник позивачки - адвокат Дружинський А.С. в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його та позивачки участі, позов підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подала, клопотань до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 06 квітня 2017 року по 29 травня 2020 року позивачка перебувала в трудових відносинах з фізичною особою підприємцем [PERSON] , що підтверджується копіями: трудової книжки, наказу №1 від 05 квітня 2017 року про прийняття [PERSON] на роботу, на посаду продавця консультанта із 06 квітня 2017 року з посадовим окладом 3550 грн., заяви [PERSON] про звільнення, наказу №1-к від 29 травня 2020 року про звільнення позивачки із займаної посади, інформаційною довідкою про фізичну особу-підприємця (а.с.16-17, 24-26, 9). Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до копії квитанції від 28 липня 2020 року відповідачка сплатила на картковий рахунок позивачки компенсацію за дні невикористаної відпустки, за період з 06 квітня 2017 року по 29 червня 2020 року (а.с.28). Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події з якою пов`язана відповідна виплата, але не менше мінімальної заробітної плати. Оскільки середньоденна заробітна плата позивачки становить 154,93 грн. (а.с.27), то з урахуванням кількості днів затримки проведення розрахунків, що становить 61 календарний день, з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9450,73 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved