Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд скасувати державний акт на право приватної власності на землю № 3701-0428 від 19.02.1998 року, що зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, яким підтверджується право власності [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до договору купівлі - продажу (біржового контракту № 21769) від 29.06.1998 року, посвідченого Маріупольською універсальною товарною біржою її батьки [PERSON] та [PERSON] купили у [PERSON] житловий будинок з усіма надвірними побудовами та спорудами та приватизовану земельну ділянку площею 450 кв.м, розташовані за адресою: [ADDRESS] .2.1. Договором, як правоустановчий документ, що посвідчив право власності продавця на відчужувану земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою є Державний акт на право приватної власності від 19.02.1998 року за 3701 №0428 . Після проведення правочину купівлі-продажу, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] було на вимогу законодавства діючого на той момент, зареєстровано в КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» на підставі реєстраційного посвідчення від 07.07.1998 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] . Вона є спадкоємцем за заповітом відповідно до якого видано на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.05.2018 року. Згідно до нього спадщина складається з житлового будинку з усіма надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці. Також, в свідоцтві зазначено, що на вказаній земельній ділянці знаходяться: один житловий будинок літ А-1, нежитлова прибудова літ. А1-1, сіни літ. а-1, тамбур літ. а2-1, погріб літ. а/п, погріб окремо збудований лат. В/п, убиральня літ. Д-1, огорожа №1,№2; ворота №3, хвіртка №4, вимощення І. Житловою площею 52,7 кв.м.; загальною площею 104,8 кв.м. На підставі вказаного свідоцтва нею було оформлено право власності на вказане майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2019 № 123953499. 12.11.2018 року вона звернулась до Третьої Маріупольської державної контори із заявою про отримання спадщини на земельну ділянку, що знаходиться вже під належною мені будівлею за адресою: [ADDRESS] . Однак, постановою від 12.11.2018 року № 3619/02-31 їй було відмовлено на підставі того, що на земельну ділянку за вказаною адресою Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] відсутній. До цього, вона звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, відділ у місті Маріуполі про виготовлення технічної документації та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Листом від 25.10.2018 року в отримані вказаних документів їй було відмовлено, оскільки згідно даних відділу, земельна ділянка за цією адресою надана у власність іншій людині. Листом від 25.02.2019р. №52/135-19 Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, відділ у місті Маріуполі повідомив, що земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить гр. [PERSON] на підставі державного акту №3701-0428 від 19.02.1998р. Просить суд скасувати державний акт на право приватної власності на землю №3701-0428 від 19.02.1998р., що зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, яким підтверджується право власності [PERSON] Позивачка та її представник , яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги, адвокат Ботман О.О. до суду не з`явились, на адресу суду направили заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують, позов просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Маріупольської міської ради до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, та письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог з підстав, що спору між ними не існує, не надано будь-яких підтверджень, що відповідач порушує право приватної власності позивачки на земельну ділянку та перешкоджає їй користуватись зазначеною земельною ділянкою. Представник третьої особи: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особа: Третя Маріупольська державна нотаріальна контора, до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі - продажу (біржового контракту № 21769) від 29.06.1998 року, посвідченого Маріупольською універсальною товарною біржою, батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] житловий будинок з усіма надвірними побудовами та спорудами та приватизовану земельну ділянку площею 450 кв.м, розташовані за адресою: [ADDRESS] .2.1. Договором, як правоустановчий документ, що посвідчив право власності продавця на відчужувану земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою є Державний акт на право приватної власності від 19.02.1998 року за 3701 №0428 . Після проведення правочину купівлі-продажу, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] було на вимогу законодавства діючого на той момент, зареєстровано в КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» на підставі реєстраційного посвідчення від 07.07.1998 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] . Батьки позивачки померли, матір [PERSON] - [INFO] , та батько [PERSON] [INFO] . Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, відповідно до якого видано на моє її свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.05.2018 року. Згідно до нього спадщина складається з житлового будинку з усіма надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці. Також, в свідоцтві зазначено, що на вказаній земельній ділянці знаходяться: один житловий будинок літ А-1, нежитлова прибудова літ. А1-1, сіни літ. а-1, тамбур літ. а2-1, погріб літ. а/п, погріб окремо збудований лат. В/п, убиральня літ. Д-1, огорожа №1,№2; ворота №3, хвіртка №4, вимощення І. Житловою площею 52,7 кв.м.; загальною площею 104,8 кв.м. На підставі вказаного свідоцтва позивачкою було оформлено право власності на вказане майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2019 № 123953499. 12.11.2018 року [PERSON] звернулась до Третьої Маріупольської державної контори із заявою про отримання спадщини на земельну ділянку, що знаходиться вже під належним їй домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Постановою від 12.11.2018 року № 3619/02-31 позивачці [PERSON] було відмовлено на підставі того, що на земельну ділянку за вказаною адресою Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] відсутній. Позивачка звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, відділ у місті Маріуполі про виготовлення технічної документації та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Листом від 25.10.2018 року в отримані вказаних документів було відмовлено, оскільки згідно даних відділу, земельна ділянка за цією адресою надана у власність іншій людині. Листом від 25.02.2019р. №52/135-19 Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, відділ у місті Маріуполі повідомив, що земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить гр. [PERSON] на підставі державного акту №3701-0428 від 19.02.1998р. Відповідно дост.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно ч.2ст.116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст.141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Зазначений перелік є вичерпним, а тому припинення права користування земельною ділянкою з інших підстав не допускається. Згідно із ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до положень статей 152, 158 ЗК України, який діяв на момент виникнення спірних відносин, держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Згідно з ч.1ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 126 ЗК України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Таким чином, судом встановлено, що державний акт позивачці не може бути виданий по причині наявності державного акту №3701-0428 від 19.02.1998р. та його державної реєстрації в книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, тому суд приходить до висновку, що державний акт №3701-0428 від 19.02.1998р. є недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved