Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 (одну третю) частку житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 29,6 кв.м., загальною площею 62,60 кв.м., яка зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 23.04.1956 р., посвідченого нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори за реєстром № 2571. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, надала письмовий відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 3-тя особа у судове засідання не з`явилась, справу просила розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, про що надала відповідну письмову заяву. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, покази свідків, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником 1/3 (однієї третьої) частки житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право па спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Скриннік І.В., реєстр № 125, після матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 1/3 частина цього будинку належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 09.01.1088 р., посвідченого нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-166, 1/3 частина цього будинку зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 23.04.1956 р., посвідченого нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори за реєстром № 2571. Мати позивачки [PERSON] набула право власності на 1/3 частину будинку на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 02.11.1979 р. та на 1/3 частину будинку на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 06.11.1986 р. 09.01.1988 р. мати продала належний їй на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 02.11.1979 р. [PERSON] . Власниця 1/3 частини будинку [PERSON] померла, про що зроблено відповідний актовий запис про смерть 23.12.1981 р., у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області. Спадщини після [PERSON] .З ніхто не прийняв. Мати позивачки [PERSON] , з 1981 року і до смерті [INFO] , добросовісно заволоділа чужим майном і протягом тридцяти сьомі років відкрито, безперервно володіла 1/3 частиною будинку. В зазначеному будинку, крім [PERSON] , ніхто не проживав. Позивачка продовжує відкрито, добросовісно володіти чужою частиною квартири, у зв`язку з чим набула право власності на це майно. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем і правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК. право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦГІК). Можливість пред`явлення де суду потову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови). Оскільки попередній власник майна помер, а його правонаступник позивачу не відомий, то відповідачем є територіальна громада м. Лисичанська Луганської області. Суд вважає надані позивачкою докази достатніми та переконливими.

Outcome: approved