Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] у січні 2014 року звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача пеню в розмірі 52387,79 грн. за прострочення сплати аліментів за період з 1.01.2011 року по 31.12.2013 року. В обґрунтування позовних вимог вона посилається на те, що на підставі рішення Сватівського районного суду Луганської області був виданий виконавчий лист № АЕ-106-96 від 18.10.1996 року про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] [INFO] в розмірі 14 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 7.10.1996 року до повноліття дитини. З дня розірвання шлюбу 5.08.1997 року їх спільна дитина перебувала на утриманні позивачки. Після розлучення не працював, не є інвалідом, інших дітей не має, в шлюбі не перебуває, не є опікуном чи піклувальником. В період з липня 2009 року по лютий 2012 року включно відповідач аліменти взагалі не сплачував. Тільки після звернення позивачки до державного виконавця і погроз звернутися до правоохоронних органів з заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ухилення по сплаті аліментів, відповідач надав до ДВС Сватівського РУЮ пояснення від 22.02.2012 року, відповідно до яких визнав заборгованість по аліментам в розмірі 8556,9 грн. станом на 1.02.2012 та зобов'язався почати погашення заборгованості з березня 2012 року. Станом на 1.01.2014 року борг по аліментам складає 6189,96 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця від 9.01.2014 року. Позивачка вважає, що саме з вини відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів і відповідно до вимог ст. 196 СК України має право на утримання неустойки (пені). Розрахунок пені зроблено з урахуванням того, що аліменти призначаються і повинні сплачуватися щомісячно. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вважає, що відсутні підстави для його задоволення. Представник відповідача [PERSON] також позов не визнав, оскільки вважає, що відсутня вина відповідача у тому, що виникла така заборгованість по аліментам. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 5.08.1997 року (а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що відповідно до рішення Сватівського районного суду Луганської області був виданий виконавчий лист № АЕ-106-96 від 18.10.1996 року про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] [INFO] в розмірі 14 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 7.10.1996 року до повноліття дитини (а.с. 10-11). Проте, судом встановлено, що відповідач в період з липня 2009 року по лютий 2012 року включно аліменти взагалі не сплачував і тільки після звернення позивачки до державного виконавця відповідач визнав заборгованість по аліментам в розмірі 8556,9 грн. станом на 1.02.2012 та зобов'язався почати погашення заборгованості з березня 2012 року. Станом на 1.01.2014 року борг по аліментам складає 6189,96 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця від 9.01.2014 року (а.с. 13-14). В судовому засіданні достовірно встановлено, що матеріальним забезпеченням неповнолітньої дитини займається позивачка [PERSON], яка її повністю утримує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не має грошових зобов'язань перед іншими особами (інші діти, непрацездатні члени сім'ї, родичі). Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Судом встановлено, що розрахунок заборгованості відповідача по аліментам нараховувалась відповідно до положення ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Також, суд бере до уваги ту обставину, що у разі непогодження боржника - відповідача по справі з розрахунком заборгованості по аліментам складеного ДВС Сватівського РУЮ Луганської області, він мав можливість його оскаржити в 10-ти денний строк з дня отримання вказаної довідки - розрахунку, проте, як встановлено судом, відповідач не оскаржив цієї довідки, враховуючи те, що зазначений документ міститься в додатках до позовної заяви, яка перебуває в провадженні суду з січня 2014 р. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а тому суд приймає наданий позивачкою розрахунок пені, який не суперечить матеріалам справи. Доводи відповідача та його представника щодо відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по аліментам, оскільки він не був обізнаний про його обов'язок сплачувати аліменти та не знання про існування виконавчого листа про примусове стягнення з нього аліментів суд оцінює критично, оскільки ці доводи спростовуються наступними обставинами, які встановлені в судовому засіданні і підтверджені відповідними доказами, а саме: відповідач був обізнаний про обов'язок сплачувати аліменти, оскільки 15.10.1996 року Сватівським районним народним судом винесено «Постановление о взыскании алиментов» з гр. [PERSON] на користь гр.[PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с. 10) і на той час відповідач перебував у шлюбі з позивачкою, і їх шлюб було розірвано більш ніж через рік - 07.10.1997 року (а.с. 9). Тобто, обов'язок сплачувати аліменти було покладено на відповідача ще за час їх подружнього життя, і відповідач був обізнаний про звернення дружини (позивачки) до суду щодо примусового стягнення аліментів. Крім цього виконавчий лист № АЕ-106-96 від 18.10.1996 року про стягнення з відповідача аліментів - було пред'явлено позивачкою до виконавчої служби вчасно, що підтверджується Довідкою Комунального підприємства «Редакція газети «Новини Сватівщини» від 29.04.2014р. №4, де в період з квітня 1996 по червень 1998 роки працював відповідач. Згідно наданої відповідачем копії Трудової книжки [NUMBER] від 04.09.1989р. - відповідач дійсно працював в Редакції газети «Новини Сватівщини» з 25.04.1996р. по 23.06.1998р. (запис під №7-№8) (а.с. 60). Згідно вказаної довідки Редакції - з гр. [PERSON] з грудня 1996р. по червень 1998р. із заробітної плати утримувались аліменти. Відтак, оскільки сторона позивача надала суду докази про обізнаність відповідача щодо існування виконавчого листа про стягнення з нього аліментів, і аліменти фактично з грудня 1996 року почали стягуватися з заробітної плати відповідача - то ця обставина є самостійним доказом обізнаності відповідача про обов'язок сплачувати аліменти за рішенням суду і ці обставини спростовують доводи відповідача в частині того, що він тільки у лютому 2012 року дізнався про обов'язок сплачувати аліменти. Суд також вважає вірним розрахунок пені та період, який вважається простроченим. Такі висновки суду обгрунтовуються наступними обставинами: позивачка звернулась до суду з вимогою стягнути пеню за прострочення сплати аліментів. Період, за який Позивачка нарахувала пеню та просить її стягнути, складає останні три роки (за 2011 - 2013 роки). В судовому засіданні відповідач пояснив, що почав сплачувати аліменти з березня 2012 року, і перераховані ним суми - це суми поточних платежів, а різниця між нарахованими та сплаченими аліментами - це сума в рахунок погашення існуючої заборгованості. Такі доводи відповідача спростовуються його ж письмовими поясненнями, які він надав державному виконавцю 22.02.2012 (а.с. 14): «Зобов'язуюсь почати погашення заборгованості з березня 2012 року». З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки повністю знайшли своє підтвердженні та обґрунтування в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов підлягає повному. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved