Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що із відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі. Стверджує, що від даного шлюбу із [PERSON] в сторін народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні, так як відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та не надає їй жодної матеріальної допомоги. Вказує, що відповідач не має офіційного місця праці, однак отримує високий дохід, оскільки їздить на тимчасові роботи за межі України, а тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 грн. щомісячно. Окрім цього, просила стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 108 000 грн. за три попередні роки до пред'явлення даної позовної заяви, а також понесені судові витрати у розмірі 2000 грн. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідачем на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він згідний сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, оскільки змоги сплачувати аліменти в більшому розмірі не має змоги, так як ніде не працює. Окрім цього, у відзиві зазначив, що позивачка разом з сином [PERSON] проживає у РП, якого протизаконно не повертає на територію України після закінчення терміну дії дозволу на виїзд дитини за кордон, тому не з його вини він не бере участі у утриманні та вихованні сина. Щодо вимог про стягнення 108 000 грн. за три попередні роки до дня пред'явлення позову, то вважає дану вимогу безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки позивачка [PERSON] не надала суду доказів, що вона дійсно зверталась до відповідача щодо одержання аліментів на утримання їх сина [PERSON], 2011р.н. Щодо судових витрат позивачки [PERSON] в сумі 2000 грн. то зазначає те, що витрати 5000 грн., які в позовній заяві позивачка зазначає, як поточні витрати ЦПК не передбачені та до судових витрат не відносяться. Витрати в сумі 1500 грн. за надання правової допомоги дійсно відносяться до судових витрат, однак в порушення положення ст.137 ЦПК України до матеріалів справи не долучений договір про надання правової допомоги, докази понесених витрат за надання правової допомоги, детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснення витрат, необхідних для надання правової допомоги. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю, позивачкою по справі [PERSON] Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як відомо із змісту ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає кошти на утримання дитини, не піклується про її матеріальне забезпечення. Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: копією свідоцтв про народження дитини - [PERSON], [INFO] копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], укладений між сторонами, копією паспортів сторін по справі, іншими матеріалами справи. Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Судом враховано матеріальне становище позивачки та відповідача, що весь тягар по утриманню дитини лежить на позивачці [PERSON]; відповідач [PERSON] не має постійного місця праці, його дохід являється нерегулярним та інші обставини, що мають істотне значення, а також те, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені. Беручи до уваги усі наведені докази та обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про ухвалення рішення про стягнення з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] на утримання дитини: сина [PERSON], [INFO] аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Із зміною матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, або інших обставин, що мають значення, сторони мають право звернутися до суду з відповідною позовною заявою про зміну розміру аліментів. Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 108 000 грн. за три попередні роки, то суд приходить до такого висновку. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів за попередній час позивачка [PERSON] не зазначає про виконання нею вимог передбачених статтею 191 Сімейного кодексу України щодо надання суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача [PERSON] на утримання їх сина [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-які документи, які б стверджували проте, що [PERSON] зверталася до [PERSON] із вимогою про вжиття заходів для стягнення аліментів в позасудовому порядку. Також немає жодних покликань на дані обставини і в позовній заяві. Разом із ти, суду не є зрозумілим, чому позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача суму 108 000 грн., оскільки в позовній заяві не вказано яким чином проведено розрахунок, окремого розрахунку суми до позовної заяви також не долучено, а тому в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] за три попередні роки у розмірі 108 000 грн. слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] понесених позивачкою витрат, орієнтовний розмір яких становить на день подання позову 2000 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частина 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. Стаття 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із наведеного вбачається, що витрати в сумі 500,00 гривень, які в позовній заяві [PERSON] зазначає, як поточні витрати Цивільним процесуальним кодексом України не передбачені до судових витрат не відносяться і відшкодуванню не підлягають. Витрати в сумі 1500 грн. за надання правової допомоги дійсно відносяться до судових витрат, однак в порушення положення ст.137 ЦПК України до матеріалів справи не долучений договір про надання правової допомоги, докази понесених витрат за надання правової допомоги, детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснення витрат, необхідних для надання правової допомоги, а тому із неподанням позивачкою [PERSON] зазначених доказів, суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення 1500 грн. з відповідача понесених витрат позивачкою слід відмовити. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial