Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.04.2012 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Український індустріальний Альянс» був укладений кредитний договір № 29389-20/12-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі 800 000 грн. Вказує, що для забезпечення виконання позичальником зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором 28.04.2012 року між відповідачем та нею (являється генеральним директором ТОВ «Український індустріальний альянс») було укладено договір поруки №29391-20/12-5, відповідно до якого вона зобов'язалась солідарно та у повному обсязі відповідати перед кредитором - ПАТ «Банк «Київська Русь» за виконання позичальником - ТОВ «Український індустріальний Альянс» основного зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором. Зазначає, що у зв'язку з порушенням ТОВ «Український індустріальний Альянс» зобов'язань по кредитному договору ПАТ «Банк «Київська Русь» 11.02.2013 року звернулось до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом, про солідарне стягнення з неї та ТОВ «Український індустріальний альянс» на свою користь заборгованості за кредитним договором, відповідно до рішення якого було вирішено стягнуто солідарно з [PERSON] та ТОВ «Український індустріальний альянс» на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитним договором № 29389-20/12-1 від 28.04.2012 року на загальну суму 850 347 гривні 37 копійок та судові витрати. Звертає увагу суду на те, що порука за вищезазначеним договором припинена відповідно до ч.4 ст.559 ЦПК України, оскільки кредитор протягом шести місяців у період з 01.07.2012 року, від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до неї, як поручителя. У зв'язку з вищевикладеним змушена була звернутись до суду з даним позовом та просить визнати припиненим договір поруки №29391-20/12-5 від 28.04.2012 року, укладений між нею та відповідачем ПАТ «Банк «Київська Русь». Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав та просив задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи тим, що відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28.05.2013 року у цивільній справі №755/2997/13-ц, яке вступило в законну силу та не оскаржувалось було вирішено стягнути солідарно на користь банку заборгованість з ТОВ «Український індустріальний альянс» як з позичальника, та з [PERSON] як з поручителя за кредитним договором № 29389-20/12-1 від 28.04.2012 року та договором поруки №29391-20/12-5 від 28.04.2012 року, у зв'язку з чим дійсність останнього є встановленою обставиною та доказуванню не підлягає. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодуванню збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності Судом встановлено, що 28.04.2012 року між ПАТ Банк «Київська Русь» та ТОВ «Український індустріальний альянс» було укладено кредитний договір № 29389-20/12-1 (а.с.5-8), відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику, не відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язався надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Ліміт кредитної лінії, відповідно до умов договору, встановлено в розмірі 800 000 грн., з кінцевим терміном повернення 27.07.2012 року, сплатою процентів за користування, кредитними коштами у розмірі 20 % річних, цільове призначення кредиту - поповнення обігових коштів. Крім того, у забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором № 29389-20/12-1, 28.04.2012 року між відповідачем та позивачкою -[PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого, остання зобов'язалась солідарно та у повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання ТОВ «Український індустріальний альянс» зобов'язань за кредитним договором (а.с.9-10). Як вбачається з рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28.05.2013 року (а.с.12-13) ТОВ «Український індустріальний альянс» та [PERSON] у порушення умов вищезазначеного кредитного договору та договору поруки своїх зобов'язань не виконали, у зв'язку з чим позов ПАТ «Банк «Київська Русь» про стягнення з них заборгованості на загальну суму 850 347 гривні 37 копійок було задоволено повністю, у зв'язку з чим дійсність вищезазначених кредитного договору та договору поруки було встановлено цим рішенням, яке набрало законної сили, а тому не підлягає доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У зв'язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачем прав та законних інтересів позивачки, у зв'язку з чим позовні вимоги останньої не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 525, 526, 530, 546, 553, 554, 559, 610-612, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed