Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звертаючись до суду з зазначеним позовом, мотивує свої вимоги тим, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2008 року по 07 грудня 2017 року. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2017 року у справі №592/12358/17 їх шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі подружжям придбано майно, в тому числі і легковий автомобіль марки GEELY СК, 2008 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Вказаний автомобіль було придбано в кредит, який був повністю погашено під час шлюбу. Після припинення шлюбних відносин, на початку 2017 року, автомобіль залишився в користуванні відповідача. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів станом на 05 січня 2018 року за відповідачем транспортні засоби не зареєстровані. Це надає можливість припустити, що вказаний автомобіль є проданим відповідачем в 2017 році, без згоди на то позивачки, таємно, виключно в інтересах відповідача, та те, що кошти від реалізації автомобіля отримані відповідачем і перебувають у нього або є витраченими, без врахування інтересів позивачки та інтересів їх сина. Посилаючись на вказані обставини, та остаточно уточнивши позовні вимоги, просить поділити спільне майно подружжя - легковий автомобіль GEELY СК, 2008 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , колір GL-TG, кузов № (VIN) [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , визнавши за нею право власності на Ѕ частку автомобіля та стягнувши з відповідача на її користь вартість Ѕ частки автомобіля. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2018 року справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя передана до Зарічного районного суду м. Суми для розгляду за підсудністю. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 02 травня 2018 року позивачка надала суду документи на виконання ухвали суду від 23 квітня 2018 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 травня 2018 року відкрито провадження по справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 21 червня 2018 року о 09 год. 00 хв. 10 травня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, в якій зазначає про те, що [PERSON] вказала не все майно, яке ними було придбано за час шлюбу. За час сумісного життя, за спільні кошти, окрім автомобіля, було придбано наступне майно: в 2008 році меблі для спальні бежевого кольору, які складалися з: двоспального ліжка,3-х дверної шафи, 2-х тумбочок, комоду, дзеркала, вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 10000 гривень; в 2008 році супутникові тарілки «VIASAT» - 2 од., вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 3000 гривень; в 2008році зовнішню антену - 1 од., вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 1000 гривень; в 2010році відеокамеру, вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 6500 гривень; в 2010році кондиціонер Дельфа, вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 5500 гривень. Загалом вартість вищевказаного майна складає 26000 гривень, де Ѕ частка кожного з подружжя становить 13000 гривень. Все вищезазначене майно знаходиться у позивачки за адресою [ADDRESS] . Крім цього, 11 серпня 2008 року, після одруження, він звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про отримання банківських послуг, згідно якої отримав кредит, в інтересах сім`ї, у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. На той час позивачка по справі була вагітна і вони очікували народження дитини, тому ці кошти вони знімали для сімейних потреб неодноразово, в тому числі на потреби новонародженої дитини, але згодом, коли він почав хворіти та переніс інсульт, він не зміг погашати кредит, і у нього по кредиту виникла велика заборгованість, що призвело до того, що ПАТ КБ Приватбанк» звернувся до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості. Зазначає, що він змушений був самостійно погашати сімейні борги, які станом на кінець травня 2017 року зросли вже до 22492 грн. Він неодноразово телефонував відповідачці по справі, щоб довести до відома про продаж автомобіля, але на телефонні дзвінки вона не відповідала і він не зміг оформити договір купівлі-продажу автомобіля, щоб виручені кошти внести за погашення кредитної заборгованості. Він вимушений був оформити генеральну довіреність на осіб, які не були йому раніше знайомі, але які були зацікавлені в придбанні такого автомобіля. Довіреність була ним видана 23 травня 2017 року на [PERSON] та [PERSON] і посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського округу Малій Л.В. за реєстровим № 180. При оформленні довіреності, він, за спірний легковий автомобіль марки GEELYСК, 2008 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , отримав 25000 грн., так як його технічний стан потребував капітального ремонту і вкладання коштів. За рахунок переоформлення автомобіля борг перед ПАТ КБ «Приватбанк» ним був погашений, про що останнім видана довідка № VQ1P-JG3Q-LS2P-7A9M від 02 червня 2017 року, де зазначено, що станом на 02 червня 2017 року [PERSON] заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» не має. Виходячи з вищевикладеного, борг, який він сплатив самостійно в розмірі 22492 грн. потрібно ділити в рівних частинах між подружжям, тобто по 11246 грн. кожному. Таким чином, загальна вартість майна, яке підлягає розподілу, складає 73492 грн., з яких 26000 грн. - майно, яке знаходиться у позивачки по справі, 22492 грн. - борг по кредиту, 25000 грн. - сума від переоформлення автомобіля, де частка кожного з подружжя складає 36746 грн. Оскільки майно, вказане у зустрічному позові знаходиться у відповідачки по справі, тому вважає, що його необхідно залишити відповідачці, а вартість цього майна врахувати при поділі майна подружжя. Посилаючись на вказані обставини, просить суд визнати кредитний договір б/н від 11 серпня 2008 року на суму 5000 гривен, укладений між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», таким, що укладений в інтересах сім`ї та використаний на її потреби. Визнати заборгованість по кредиту у розмірі 22492 грн. спільною сумісною заборгованістю подружжя. Стягнути з [PERSON] на його користь Ѕ частину заборгованості за кредитним договором від 11 серпня 2008 року в розмірі 11246 гривень. Виділити [PERSON] : меблі для спальні бежевого кольору, які складалися з: двоспального ліжка, 3-х дверної шафи, 2-х тумбочок, комоду, дзеркала, вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 10000 гривень; супутникові тарілки «VIASAT» - 2 од., вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 3000 гривень; зовнішню антену - 1 од., вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 1000 гривень; відеокамеру, вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 6500 гривень; кондиціонер Дельфа, вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 5500 гривень, всього на 26000 гривень. Стягнути з [PERSON] на його користь 500 гривень за зайво виділене їй майно в натурі (т.І а.с.99-102). 10 травня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він заперечує проти позову та у відзиві викладені обставини, що є аналогічними обґрунтування зустрічного позову (т. І а.с. 86-89). 21 червня 2018 року протокольною ухвалою суду прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву, копію зустрічної позовної заяви вручено відповідачці, надано час для надання відзиву, у зв`язку з вказаним підготовче засідання відкладено до 28 серпня 2018 року. 23 серпня 2018 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, в якому вона зазначає, що зустрічний позов не визнає, вказуючи на наступні обставини. Вказана оцінка майна є голослівною, зроблена на розсуд позивача, не підтверджується ані експертною оцінкою, ані документами на придбання, та зовсім не відповідає реальній вартості майна ні на момент придбання, ні на момент подання зустрічного позову, тим більше, з урахуванням зносу за 8-10 років експлуатації. Наприклад, цифрова відеокамера на момент купівлі коштувала 929,90 грн., з ПДВ, що підтверджується фіскальним чеком, видатковою накладною та договором купівлі-продажу від 23 червня 2013року, придбана вона в 2013, а не в 2010 році, як вказує позивач. Перелік нажитого під час шлюбу майна також є голослівним, не підтверджений доказами, не відповідає дійсності. Частина вказаного майна була придбана ще до одруження з позивачем, який переїхав жити до неї в будинок, в якому вже були всі необхідні меблі та речі; частина майна, що була нажита під час шлюбу (Wi-Fiроутер, ноутбуки Lenovoта ASUS, компресор автомобільний, відеорегістратор автомобільний, плазмовий телевізор «PHILIPS» та ін.), ним не названа. До-речі, виїжджаючи з будинку спільно нажиті нами речі були розділені за згодою сторін і свою частину він вивіз в квартиру до матері. Щодо джерела придбання спільного майна вказує на те, що під час спільного життя вона мала дохід. Що стосується позивача, то весь час подружнього життя він не працював і вони жили за рахунок її доходів та допомоги, яку надавали її батьки. В період перебування у відпустах по вагітності та пологах та по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку (2008 - 2011 роки) вона отримувала передбачені законодавством допомоги, що підтверджується довідками Департаменту соціального захисту населення, та в 2008, 2011-2012 вона перебувала на обліку в Сумському міському центрі зайнятості, де отримувала допомогу по безробіттю, що підтверджується записами в трудовій книжці. Крім того, вона отримувала аліменти на двох своїх старших синів в сумі 540 грн. (280 +260),які також були джерелом доходу, що використовувався в інтересах всієї сім`ї. Загальна сума одержуваних нею виплат в період перебування у відпустах по вагітності та пологах та по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку становила не менше 2000,00 грн. Також в неї є подарована їй батьком, задовго до шлюбу з позивачем, земельна ділянка, на якій вона вирощувала необхідні для сім`ї овочі та фрукти. По досягненню сином трирічного віку, а це 05 жовтня 2012 року, син пішов до дитсадка, і з цього моменту та по 2014 рік вона працювала на свою свекруху ФОП [PERSON] в її інтернет-магазині « [INFO] ». ФОП [PERSON] , користуючись сімейними зв`язками, офіційно її на роботу не працевлаштувала та за весь час роботи заробітну плату не виплачувала, піти на іншу, офіційну роботу в неї не було часу. Треба враховувати і те, що весь час спільного проживання вона плідно працювала для своєї сім`ї, ведучи домашнє господарство, створювала затишок та комфортні умови проживання, виховувала дітей. Щодо кредитів зазначає, що позивач та його мати брали кредити без її згоди та не ставлячи її до відома. Крім того, кредити бралися не в інтересах їхньої з позивачем сім`ї, а для його мами і її особистих та підприємницьких потреб. Як їй стало відомо, станом на 20 листопада 2012 року мати позивача заборгувала [PERSON] 10365,71 грн. і позивач (її син), на її думку, не погодивши це питання зі нею, взяв кредит на своє ім`я для погашення боргу матері перед [PERSON] . Це і є той кредит, який позивач тепер вирішив оголосити «сімейними боргами». Ніякого рівного з позивачем права на володіння, користування і розпоряджання вказаними кредитними коштами вона не мала. Тому, оскільки кредитні кошти ніякого відношення до неї не мали, витрачені позивачем і його мамою, сімейним боргом вказаний кредит вона не визнає. І те, що вони затягували з погашенням кредиту, допускаючи нарахування відсотків та штрафних санкцій, вона вважає їх особистим питанням. Спірний автомобіль [PERSON] продав без її згоди, [PERSON] та [PERSON] , на що оформив довіреність, і за що отримав нібито 25 000,00 грн. Вважає, що вказаними діями позивач: 1) Порушив законодавство України щодо порядку продажу оформлення продажу автомобіля та вчинив удаваний правочин по видачі довіреності, за яким скривається договір купівлі-продажу автомобіля. 2) Порушив її право на надання згоди на продаж автомобіля та на отримання 50% вартості автомобіля. 3) Навмисно занизив вартість автомобіля або вводить суд та її в оману щодо реальної суми, отриманої ним за автомобіль. 4) Вчинив вказані дії всупереч інтересів сім`ї, а саме її та їхнього сина. Просить суд рахувати, що оскільки фактично позивачем укладена угода купівлі-продажу автомобіля, спір повинен розглядатися, виходячи з факту продажу автомобіля. Враховуючи той факт, що вказана угода суперечить вимогам закону (без згоди подружжя, без дотримання форми укладення договору купівлі-продажу, без сплати необхідних податків тощо), вказаний правочин є нікчемним. Тому вважає, що автомобіль залишається спільною сумісною власністю її та позивача. І вона виражає своє бажання залишити цей автомобіль у своїй власності, сплативши 50% або відсоток, встановлений судом, вартості автомобіля позивачу за зустрічним позовом. В цьому випадку явно занижена вартість автомобіля в сумі 25 000,00 грн. її влаштовує. Грошові кошти вона готова внести на депозитний рахунок суду в порядку, передбаченому законодавством України. Крім того, просить суд врахувати наступні обставини: коли у автомобіля були викрадені номерні знаки, її син [PERSON] відновив їх за свій кошт, а також оформив страховку на автомобіль. Причиною розірвання шлюбу стала негідна поведінка позивача, а саме зрада з його однокласницею [PERSON] . Посилаючись на викладені обставини, просить суд в задоволенні зустрічного позову відмовити (т. І а.с.132-135). 28 серпня 2018 року у зв`язку з тим, що головуючий суддя Грищенко О.В. перебуває на лікарняному, підготовче засідання відкладено до 30 жовтня 2018 року. 30 жовтня 2018 року у зв`язку з тим, що головуючий суддя Грищенко О.В. перебуває на лікарняному, підготовче засідання відкладено до 18 грудня 2018 року. 18 грудня 2018 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 26 березня 2019 року, оскільки у представника сторони не належні повноваження. 26 березня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 02 квітня 2019 року за клопотанням позивачки-відповідачки [PERSON] 02 квітня 2019 року у зв`язку з тим, що головуючий суддя Грищенко О.В. перебуває на лікарняному, підготовче засідання відкладено до 14 червня 2019 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2019 року по справі призначено автотоварознавчу експертизу, провадження по справі зупинено. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2019 року поновлено провадження по справі, призначено підготовче засідання на 02 жовтня 2019 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2019 року по справі призначено повторну автотоварознавчу експертизу, провадження по справі зупинено. Постановою Сумського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду справи до суду першої інстанції. Справа призначена в підготовче засідання на 31 січня 2020 року. 31 січня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 11 лютого 2020 року у зв`язку з витребуванням інформації по справі. 11 лютого 2020 року у зв`язку з тим, що головуючий суддя Грищенко О.В. перебуває на лікарняному, підготовче засідання відкладено до 06 травня 2020 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 травня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 03 червня 2020 року. 03 червня 2020 року у зв`язку з тим, що головуючий суддя Грищенко О.В. перебуває на лікарняному, розгляд справи відкладено до 13 серпня 2020 року. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддя Грищенко О.В. звільнена у зв`язку з поданням заяви про відставку, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 липня 2020 року справа прийнята до провадження суддею Сидоренко А.П., справа призначена до розгляду на 09 жовтня 2020 року. 09 жовтня 2020 року у зв`язку з клопотанням представника [PERSON] - адвоката Юшкевич Є.Ю. про відкладення, протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 22 січня 2021 року. 22 січня 2021року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 05 квітня 2021 року у зв`язку з закінченням процесуального часу. 23 березня 2021 року від [PERSON] надійшла остаточна позиція відповідача за зустрічним позовом, в якій вказує, що вимоги щодо визнання кредитного договору б/н від 11 серпня 2008року, укладеним та використаним в інтересах сім`ї, визнання заборгованості по кредиту у розмірі 22492 грн. спільною сумісною заборгованістю подружжя та стягнення з неї Ѕ частини заборгованості за кредитом в розмірі 11 246 грн., вона не визнає. Також не визнає в повному обсязі вимоги позивача за зустрічним позовом в частині виділення їй майна та стягнення 500 грн. за зайво виділене їй майно, мотивуючи свою позицію не доведеністю даних позовних вимог, їх безпідставністю та не аргументованістю Як стало відомо з листа Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 07 лютого 2020 року №31/18-370, згідно з обліковими даними ЄДР МВС автомобіль марки GEELYСК, 2008 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , колір GL-TG, кузов № (VIN) [NUMBER] , що було зареєстровано за громадянином [PERSON] , [INFO] знято з обліку для реалізації та 25 липня 2017 року зареєстровано за іншим власником на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в СГ ТОВ «Автотрейд-Суми», № 4607/2017/000291 від 22 липня 2017 року з указаною вартістю 47 000,00 грн. Вважає, що позивач за зустрічним позовом, продавши автомобіль, що є їхньою спільною сумісною власністю, без її згоди, грубо порушив її права та законодавство України, вчинив вказані дії всупереч інтересів сім`ї. Просить стягнути з [PERSON] Ѕ вартості автомобіля в сумі 23500 грн. (т.ІІ а.с.54-57). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2021 року відмовлено у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог [PERSON] 05 квітня 2021 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 20 липня 2021 року у зв`язку з невиконанням запиту суду. В даному судовому засіданні позивачка-відповідачка [PERSON] підтримала позовні вимоги первісного позову та заперечувала проти вимог зустрічного позову, представник відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач-позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20 червня 2008 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 627, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т.І а.с. 9). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2017 року у справі №592/12358/17 шлюб між сторонами розірвано (т. І а.с.11-12). З копії договору купівлі-продажу №ХКФТ-9139 від 23 червня 2013 року вбачається, що [PERSON] купив у ТОВ «САВ-С» цифрову камеру CANOB PowerShot A2400 чорного кольору, сплативши за неї відповідно до видаткової накладної так копії чеку 933, 70 грн.(т.І, а.с. 143-145). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2016 року відкрито провадження по справі №591/6016/16-ц, провадження№2/591/2734/16 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (т.І а.с.104). З копії матеріалів позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості вбачається, що Банком ставиться питання про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 13 310,03 грн. за кредитним договором б/н від 11 серпня 2008 року та судові витрати в сумі 1378,00 грн. (т. І а.с.105-110). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 вересня 2017 року провадження по справі №591/6016/16-ц, провадження№2/591/525/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України (т.І а.с.112). Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 05 січня 2018 року, за [PERSON] не значаться зареєстрованими транспортні засоби (т. І а.с.18). 23 травня 2017 року [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися (продавати, передавати в оренду, обміняти) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , виданого 09 квітня 2008 року, автомобілем GEEL, модель MR 7151F 2008 року випуску, тип - легковий седан-В, колір-сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією довіреності, що посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Малій Л.В. та зареєстрована в реєстрі за №180 (т.І, а.с.113). Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такі ж положення містяться у статті 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. З копії договору купівлі-продажу №1 від 09 квітня 2009 року вбачається, що між ДП ТОВ «Девелопмент Макс ЛЛС» «Автоінвестстрой-Суми» і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля Gelly MR7151A (СК), 2008 року випуску, загальна вартість товару становить 53600, 00 грн. (т. І, а.с.91-96). З акту прийому-передачі від 09 квітня 2009 року слідує, що [PERSON] прийняв автомобіль Gelly MR7151A (СК), 2008 року випуску (т.І, а.с.97). Таким чином, спірний автомобіль набуто відповідачем-позивачем [PERSON] за час шлюбу з позивачкою-відповідачкою [PERSON] . Згідно встановлених під час судового розгляду обставин спірний автомобіль 22 липня 2017 року перереєстровано на іншого власника на підставі договору купівлі-продажу (т. ІІ а.с.67). За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. З копії договору купівлі-продажу транспортного засобу від 22 липня 2017 року вбачається, що автомобіль марки GEELY, 2008 року випуску, модель MR-7151A СЕДАН-В, номер кузова(шасі, рама) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] продано [PERSON] за 47000 грн. (т.ІІ, а.с.67). Під час судового розгляду встановлено, що відчуження спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю сторін, відповідачем-позивачем [PERSON] проведено без згоди позивачки-відповідачки [PERSON] , а тому вона має право на стягнення грошової компенсації у розмірі Ѕ частини від його вартості. Відповідачем-позивачем [PERSON] не спростовано доводи заявленого первісного позову про відсутність згоди на продаж автомобіля, який є спільною сумісною власністю сторін. Щодо вартості спірного автомобіля, що заявлена позивачкою-відповідачкою [PERSON] та не спростована відповідачем-позивачем [PERSON] , враховуючи висновки Сумського апеляційного суду, що викладені у постанові від 07 листопада 2019 року, суд вважає, що вартість автомобіля повинна обраховуватися на час його відчуження, а не на час звернення позивача з позовом до суду. До того ж відповідачем-позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт відчуження ним автомобіля за 25000 грн. 00 коп. Тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 23500 грн. грошової компенсації вартості відчуженого автомобіля. Оскільки відповідачем-позивачем відчужено спірний автомобіль, а тому відсутні правові підстави для визнання за позивачкою-відповідачкою прав власності на Ѕ частину вказаного автомобіля, і в цій частині її позовні вимоги не підлягають задоволенню. Стаття 65 СК України регламентує право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вже зазначалось, за ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Згідно з пунктами 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просить суд визнати кредитний договір б/н від 11 серпня 2008 року на суму 5000 гривен, укладений між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», таким, що укладений в інтересах сім`ї та використаний на її потреби; визнати заборгованість по кредиту у розмірі 22492 грн. спільною сумісною заборгованістю подружжя, а також стягнути з [PERSON] на його користь Ѕ частину заборгованості за кредитним договором від 11 серпня 2008 року в розмірі 11246 гривень. Однак, відповідачем-позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти за кредитним договором б/н від11 серпня 208 року були використані на потреби сім`ї. Вказану обставину [PERSON] категорично заперечувала. Крім того позивач-відповідач [PERSON] у зустрічному позові просив суд виділити [PERSON] : меблі для спальні бежевого кольору, які складалися з: двоспального ліжка, 3-х дверної шафи, 2-х тумбочок, комоду, дзеркала, вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 10000 гривень; супутникові тарілки «VIASAT» - 2 од., вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 3000 гривень; зовнішню антену - 1 од., вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 1000 гривень; відеокамеру, вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 6500 гривень; кондиціонер Дельфа, вартістю на даний час, з урахуванням зносу, 5500 гривень, всього на 26000 гривень. Стягнути з [PERSON] на його користь 500 гривень за зайво виділене їй майно в натурі. Під час розгляду справи, відповідачем-позивачем [PERSON] нічим не підтверджена вартість зазначеного вище спільно нажитого майна, про яке він заявляє у зустрічному позові, позивачка-відповідачка з такою оцінкою не згодна, але сторони не заявляли клопотань про проведення експертизи щодо визначення вартості спільно нажитого майна подружжя. Визначення вартості спільно придбаного подружжям майна потребує спеціальних знань, а саме висновку компетентного спеціаліста щодо вартості вказаного майна. Слід зазначити, що висновок експерта є одним із засобів доказування даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників розгляду справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, виходячи із предмету та підстав заявленого позову. Призначення експертизи є способом забезпечення доказів. Під час судового розгляду судом неодноразово роз`яснювалося учасникам справи їх право заявити клопотання про призначення експертизи стосовно вартості спільного майна, проте сторони такого клопотання не заявляли, зазначивши, що наслідки не вчинення такої процесуальної дії їм відомі і зрозумілі Зважаючи на такі обставини, суд позбавлений можливості самостійно визначити дійсну вартість спільного майна подружжя. Крім того, відповідачем-позивачем обрано такий спосіб захисту, за яким він просить залишити позивачці-відповідачці зазначене майно, посилаючись на те, що до спільного майна подружжя необхідно включити суму отриману ним від продажу автомобіля, а також борг за кредитом. Враховуючи те, що вимоги про поділ зазначеного майна [PERSON] не порушувались, висновок суду про відсутність правових підстав для визнання боргу за кредитом спільним майном подружжя, та з урахуванням необхідності стягнення частки вартості автомобіля, який було відчужено відповідачем-позивачем, такі позовні вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню. За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову. Оскільки відповідач за первісним позовом на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як інвалід І групи, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України необхідно компенсувати сплачений позивачкою за первісним позовом судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial