Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що вона являється дочкою [PERSON] - наймача квартири [ADDRESS] . Також вказує, що в даній квартирі зареєстровані: [PERSON] (наймач), [PERSON] (онука), [PERSON] (син), [PERSON] (син) та [PERSON] (онук, відповідач). Вказує, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з березня 2014 року по даний час, особистих речей в житловому приміщенні не має. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності квартиронаймача право на жиле приміщення за ним зберігається протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням в разі відсутності її понад встановлені терміни. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з березня 2014 року, просить визнати його таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10.04.2019 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивачки щодо такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та ЖК України Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини». Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16.12.1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16.12.1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Особливості укладення договору найму житла, що належить до державного або комунального житлових фондів визначені у Житловому Кодексі України. Договір найму - це договір, відповідно до якого наймодавець зобов`язується надати у безстрокове користування за відповідну плату для проживання жиле приміщення у будинках державного і громадського житлових фондів. Особливості договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду: предметом такого договору може бути тільки жиле приміщення (ст. 63 ЖК України); наймачами жилих приміщень можуть виступати лише громадяни; договір найму жилого приміщення укладається з особою, яка отримала ордер на заняття жилого приміщення, виданий на підставі рішення компетентних органів; договір найму жилого приміщення породжує права і обов`язки не тільки для особи, з якою укладено договір, але й для членів її сім`ї, які відповідно до ст. 64 ЖК України користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають із договору найму жилого приміщення; договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського фонду є безстроковим. Наймодавцями жилих приміщень у будинках державного та громадського житлових фондів є орган місцевого самоврядування, який уповноважує житлово-експлуатаційні організації, а у разі їх відсутності - відповідні підприємства, установи, організації надати жиле приміщення у найм. Наймачами жилих приміщень можуть бути тільки фізичні особи - громадяни України, оскільки головне призначення договору найму - задоволення житлових потреб громадян. Згідно із ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члені сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 1 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється на підставі договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - ЖЕО (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК). Статтями 103-106 ЖК України та статтями 810-826 ЦК України визначено положення щодо укладання, зміни, припинення чи розірвання договору найма жилого приміщення. Зокрема, відповідно до ст. 824 ЦК України, на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Положення ст.ст. 71, 72 ЖК України можуть бути застосовані лише в разі тимчасової відсутності в житловому приміщенні без поважних причин наймача або членів його сім`ї в строк понад шість місяців. Як вбачається із позовної заяви наймачем квартири [ADDRESS] є третя особа - [PERSON] . З довідки № 5127 від 16.08.2018 року, виданої КП «Придніпровська СУБ» [PERSON] вбачається, що особовий рахунок відкритий саме на неї, як наймача (а.с. 4). Згідно контрольного талону до ордеру № 754 від 15.03.1975 року, який доданий до позовної заяви вбачається, що він виданий [PERSON] на право зайняття квартири [ADDRESS] (склад сім`ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син, [PERSON] - син, а.с. 7). В судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що [PERSON] помер і на даний час наймачем квартири [ADDRESS] є третя особа - [PERSON] , однак доказів цього суду не надала. Як вбачається з відповіді КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради від 23.07.2019 року в період з 2012 року по 2019 року КП «Придніпровська СУБ» не видавалися накази про зміну договору найму на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, аналізуючи з`ясовані обставини справи та досліджені докази, суд вважає, що відсутні будь-які об`єктивні дані вважати, що права чи інтереси позивачки [PERSON] , яка не є наймачем квартири, порушені відповідачем [PERSON] , виходячи із положень ст. 3 ЦПК України, а також ст.ст. 63, 64 ЖК України. Крім того, відсутні належні, допустимі та переконливі докази на підтвердження доводів позовної заяви про те, що відповідач без поважних причин не проживає у квартирі [ADDRESS] понад шість місяців, відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України. Акти про фактичне не проживання відповідача за місцем його реєстрації датовані ще 12.07.2018 року та не підтверджують того факту що останній з 12.07.2018 року і по даний час не проживає у вказаній квартирі. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої в зв`язку з відмовою у задоволенні позову з відповідача на користь позивачки не підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed