Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому , з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача неустойку в розмірі 471\~707,61 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1\~486,21 гривень , за ухилення від сплати аліментів; стягнути з відповідача аліменти в розмірі 15\~155,46 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; з 22 квітня 2016 року за кожен день прострочки сплати аліментів покласти неустойку в сумі 151,55 гривень. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.1997 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей доньки Ліліани та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини доходу з 01.04.1997 року до їх повноліття .За весь час стягнення аліментів, відповідач ухилявся від їх сплати, станом на 14.04.2016 року заборгованість складає 7\~951,11 гривень. Оскільки грошові кошти знецінилися, стан її здоров»я через самостійне виховування дітей та їх утримання підірвався, вона визнана інвалідом ІІ групи, вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала наполягала на їх задоволенні, разом з тим зазначила, що 24 травня 2016 року відповідач сплатив на її користь частину заборгованості по аліментах в розмірі 3930 гривень. Інші суми , які їй були сплачені відповідачем , це були суми на погашення пені, стягнутої на її користь судовими рішеннями. Відповідач позовні вимоги не визнав, вказавши, що він до 2009 року справно сплачував аліменти на користь позивачки, однак потім він захворів на туберкульоз, вимушений був залишити роботу, на утриманні має ще двох неповнолітніх дітей , які також проходили хіміотерапію. Зазначає, він від сплати аліментів не ухилявся, також наполягав на тому, що він заборгованості по аліментам не має, оскільки останню суму боргу в розмірі 3930 гривень сплатив в травні 2016 року . Представники третіх осіб , що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору\~ Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області Головного територіального\~ управління юстиції у Запорізькій області та \~ Шевченківського відділу державної виконавчої служби\~ м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області\~ належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в зв»язку з чим на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд , вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Так судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 1997 року з гамаю нова В.А. на користь позивачки [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини доходу відповідача до їх повноліття з 01 квітня 1997 року (а.с.9). Судом встановлено, що станом на час досягнення повноліття дитиною (21.12.2012 року) заборгованість відповідача по аліментам складала 7\~951,11 гривень (а.с.94) . Крім того , в ході розгляду з»ясовано, і зазначене визнано позивачкою [PERSON]А, що на час розгляді справи в суді заборгованість [PERSON] була частково погашена 24.05.2016 року в розмірі 3930 гривень , що підтверджено квитанцією , наявною в матеріалах справи та склала 4021,11 гривень (а.с.80). При цьому, суд не приймає до уваги довідку державного виконавця від 05.05.2016 року № 3838/3 про відсутність заборгованості та доводи відповідача про те, що заборгованість взагалі відсутня, оскільки зазначене спростовано довідками державного виконавця Шевченківського ВДВС та листом Запорізького районного ВДВС від 19.05.2016 року, і судом встановлено, що суми , на які посилається відповідач, та які були зазначені в квитанціях (а.с.80) були віднесені на сплату заборгованості за рішенням суду щодо стягнення з [PERSON] пені за несплату аліментів по іншому виконавчому провадженню (а.с.62). Також судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013 року [PERSON] звільнено від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] з грудня 2009 року по грудень 2010 року в сумі 3088,45 гривень (а.с.66-67). Зазначеним рішенням суду також підтверджується, що [PERSON] має на утриманні двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких сплачує аліменти (а.с.66-67). Як вбачається з консультативних висновків спеціалістів від 16.02.2012 року, 05.07.2012 року, 07.11.2011 року , 13.05.2011 , 07.11.2016 року, 08.06.2016 року [PERSON] хворіє на туберкульоз , потребує постійного лікування. Відповідач в період з 2006 року по 29.03.2016 року не працював (а.с.68, 39), а рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29 березня 2011 року встановлено, що [PERSON] , перебуваючи на обліку у фтизіатра з 19.11.2009 року, знаходився на утриманні у своїх батьків та батьків дружини [PERSON], його неповнолітні діти, від іншого шлюбу , через контакт з хворим батьком також проходили курси хіміотерапії, потребують лікування та нагляду (а.с. 62). Статтею 180 СК України встановлено обов»язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов»язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до роз»яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахування аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином , суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментах у [PERSON] утворилася через тяжку хворобу, наявність ще двох неповнолітніх дітей, також хворих на туберкульоз, необхідність погашати інші платежі у вигляді пені по аліментах, стягнутої з нього на користь [PERSON], а тому підстав для стягнення пені , не вбачається . Крім того, суд не може не зазначити, що розрахунок, наданий позивачкою [PERSON] (а.с.65) , яка в силу вимог ст. ст. 10,60 ЦПК України , зобов»язана довести ті обставини, на які посилається, не відповідає вимогам чинного законодавства , з огляду на наступне. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов»язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов»язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов»язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов»язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена у правовому висновку Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі № 6-81 цс 13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів. В порушення ж вищезазначених норм законодавства, пеня позивачем розрахована , виходячи зі всієї наявної суми заборгованості (а.с.65,71), в розрахунку не враховано сплату відповідачем аліментів з липня 2012 року по листопада 2012 року (а.с.71) , безпідставно застосовані інфляційні . Щодо стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних суд зазначає наступне. Статтею\~625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.\~1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч.\~2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначеної норми чинного законодавства , у сукупності зі встановленими в судовому засіданні правовідносинами , дає суду підстави дійти до висновку, що передбачена ст.\~625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст.\~625 ЦК не поширюється на сімейні правовідносин. Також, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості яка визначена державним виконавцем з урахуванням інфляційних, однак , по-перше , судом встановлено, що наразі сума боргу по аліментам складає 4021,11 гривень, а не 7951,11 як вказує позивач; по-друге, вимоги щодо стягнення інфляційних до вказаних правовідносин не застосовуються; по - третє, слід зазначити, що законом не передбачене повторне стягнення аліментів , які вже були стягнуті за рішенням суду , і розмір заборгованості по сплаті яких визначений державним виконавцем. Зазначені питанні вирішуються в межах відкритого виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а отже задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed