Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: Ухвалити рішення, яким: розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстровано 15 листопада 2008 року у Мошанецькій сільській раді Кельменецького району Чернівецької області, актовий запис № 08; стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, розмір якої визначити в розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, розмір якої визначити в розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] пояснила, що підтримує позов повністю, з підстав, зазначених в позовній заяві. Вона самостійно утримує дітей. Коштів на утримання дітей не вистачає. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Він згідний на розірвання шлюбу а також згідний сплачувати аліменти в розмірі по 500 гривень на кожну дитину, так як він ніде не працює і не має можливості сплачувати аліменти в сумі по 800 гривень на кожну дитину. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 15 листопада 2008 року в Ленковецькій сільській раді Кельменецького району Чернівецької області, про що був зроблений актовий запис за № 08 Подружжя має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини сторони не підтримують. У подружжя різні характери відсутність взаєморозуміння. Позивач категорично проти збереження шлюбу. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Враховуючи наведене, зважаючи на те, що позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які в даний час перебувають на утриманні позивача [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей. Отже, між позивачкою та відповідачем склалися правовідносини з приводу утримання дітей. Відповідач не надавав на належному рівні матеріальну допомогу своїм дітям. Згідно вимог ст. 181 СК України [PERSON] та [PERSON] мають право на отримання аліментів від відповідача [PERSON] у частці від доходу відповідача, або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право [PERSON] та [PERSON] порушується відповідачем, оскільки останній не утримує матеріально своїх дітей. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачем зобов'язаний нести витрати на утримання дитини та забезпечувати прожитковий мінімум для дитини. Відповідно до ст.7 Закону України Про державний бюджет України на 2017 рік прожитковий мінімум на дитину до 6 років складає 1355 гривень, а прожитковий мінімум на дитину від 6 років складає 1689 гривень. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачкою зобов'язаний нести витрати на утримання дітей та забезпечувати прожитковий мінімум для дітей. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів слід задовольнити повністю, зі стягненням з відповідача на користь держави судового збору. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Суд також вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112, ст. ст. 179 - 183, 186, 191 СК України,

Outcome: approved