Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені та позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 110605,56 грн. та 20 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що наказом № 401-п від 22.09.2004 року вона була прийнята на роботу на посаду юрисконсульта у відділ по роботі з проблемною заборгованістю управління служби безпеки АКБ «Новий». Наказом № 31-п від 24.01.2005 року була переведена на посаду провідного юрисконсульта управління служби безпеки АКБ «Новий» та наказом № 332-п від 30.11.2009 року була незаконно звільнена за ст. 40 п.1 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2012 року було визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного комерційного банку «Новий» № 332-п від 30.11.2009 року про звільнення [PERSON]; поновлено [PERSON] на посаді юрисконсульта Управління безпеки ПАТ «АКБ «Новий», стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.12.2009 року по 25.09.2012 року в розмірі 254 866, 65 грн. та 1 500,00 грн. витрат на правову допомогу. На виконання вказаного рішення суду наказом №305-п від 07.12.2012 року позивачка була поновлена на посаді провідного юрисконсульта управління безпеки ПАТ АКБ «Новий», однак рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2013 року у цивільній справі № 22-ц/774/472/13 за апеляційними скаргами ПАТ «АКБ «Новий» [PERSON] рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська скасовано та в позові відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-7732св13 від 21.08.2013 року скасовано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2013 року та залишено в силі рішення АНД районного суду від 25.09.2009 року. Наказом №285 від 25.11.2013 року позивачка була поновлена на посаді провідного юрисконсульта управління служби безпеки та наказом № 299-п від 10.12.2013 року була звільнена за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. 10.12.2013 року [PERSON] письмово звернулася до відповідача з приводу нарахування та виплати заробітної плати за період з 25.09.2012 року по 10.12.2013 року, оскільки їй при звільнені банком було частково виплачено 1 848,38 грн., з яких 1057,00 грн. складають лікарняні за період з 11.11.2013 року по 09.12.2013 року. Позивачка не згодна з розрахунком відповідача та вважає, що за період з 25.09.2012 року по 10.12.2013 року їй не була нарахована заробітна плата за вимушений прогул та не нарахована повністю сума коштів за листками непрацездатності. Так, за листом непрацездатності серія АГГ №252869 з 29.01.13 року по 19.02.2013 року кошти не нараховані та не виплачені; за листом непрацездатності серія АГМ №9758448 з 11.11.2013 року по 09.12.2013 року сума неправильно нарахована та виплачена частково, а саме: нарахована не з 11.11.13 року по 09.11.2013 року , а з 25.11.2013 року по 09.12.2013 року, проведено нарахування з суми 3700 грн., а необхідно із зарплати 6 364 грн.. Окрім цього, не виплачені компенсації за відпустки за періоди: 2009-2010 р.р., 2010-2011р.р., 2011-2012р.р., 2012-2013 р.р.. Згідно з наданим позивачкою висновком спеціаліста за період з 25.09.2012 року по 10.12.2013 року відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачці 112 453 гривні 94 копійки, з яких отримано нею 1848,38 грн.. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та просила його задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додатково зазначила, що неправомірними діями відповідача, які виражалися у незаконному звільненні, у зв'язку з чим вона тривалий час була позбавлена заробітної плати та лише ухвалою касаційної інстанції було захищено її право на працю, їй була завдана значна моральна шкода. Так, рішенням АНД райсуду від 25.09.2012 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду від 21.08.2013 року, з відповідача на її користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу по день постановлення рішення, а виконане рішення вказаного суду було лише 10.12.2013 року. Таким чином, з 25.09.2012 року по 10.12.2013 року позивачка не отримувала ніякого доходу та позбавлена була роботи, за цей період ПАТ АКБ «Новий» відмовляється виплачувати їй гроші, чим принижує її честь та гідність, додає додаткових моральних страждань, які вона оцінює в 20 000 гривень, а також просила стягнути на її користь з відповідача 1 500 гривень витрат на правову допомогу. Представник позивачки позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити у позові з тих підстав, що діючим законодавством не передбачено підстав для виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу через відсутність у цьому вини роботодавця. Рішення АНД райсуду від 25.09.2012 року тривалий час не було виконано не з вини банку, ніяких трудових відносин між [PERSON] та ПАТ АКБ «Новий» за період з 30.11.2009 року по 10.12.2013 року не було. Позивачка звернулася до АКБ «Новий» лише 21.11.2013 року із заявою про поновлення на роботі та додала до заяви постанову Кіровського ВДВС від 20.11.2013 року про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа 32-1212/11 від 18.11.2013 року, яким [PERSON] поновлено на посаді провідного юрисконсульта управління безпеки АКБ «Новий». Законних підстав для оплати їй заробітної плати за період з 25.09.2012 року по 10.12.2013 року не існує, штатним працівником банку вона не була, ніякої роботи не виконувала. Вислухавши пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] наказом № 401-п від 22.09.2004 року була прийнята на роботу на посаду юрисконсульта у відділ по роботі з проблемною заборгованістю управління служби безпеки АКБ «Новий». Наказом № 31-п від 24.01.2005 року вона була переведена на посаду провідного юрисконсульта управління служби безпеки АКБ «Новий» та наказом № 332-п від 30.11.2009 року була звільнена за ст. 40 п.1 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2012 року було визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного комерційного банку «Новий» № 332-п від 30.11.2009 року про звільнення; поновлено [PERSON] на посаді юрисконсульта Управління безпеки ПАТ «АКБ «Новий»;, стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.12.2009 року по 25.09.2012 року в розмірі 254 866, 65 грн. та 1 500,00 грн. витрат на правову допомогу (т.1. а.с.16-20). На виконання вказаного рішення суду наказом №305-п від 07.12.2012 року позивачка була поновлена на посаді провідного юрисконсульта управління безпеки ПАТ АКБ «Новий», однак рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2013 року у цивільній справі № 22-ц/774/472/13 за апеляційними скаргами ПАТ «АКБ «Новий» та [PERSON] рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська було скасовано та в позові відмовлено (т.1, а.с.24-25). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-7732св13 від 21.08.2013 року скасовано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2013 року та залишено в силі рішення АНД районного суду від 25.09.2009 року (т.1, а.с.214-218). Наказом №285 від 25.11.2013 року [PERSON] була поновлена на посаді провідного юрисконсульта управління служби безпеки та наказом № 299-п від 10.12.2013 року була звільнена за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. 10.12.2013 року позивачка письмово звернулася до відповідача з приводу нарахування та виплати заробітної плати за період з 25.09.2012 року по 10.12.2013 року, оскільки їй при звільнені банком було частково виплачені кошти. Так, згідно з видатковими касовими ордерами №38_3 від 10.12.2013 року (т.2, а.с.10,11) позивачці виплачено розрахункові кошти в сумі 791,4 грн. та лікарняні 1057,14 грн.. Згідно з наданим позивачкою до суду висновком спеціаліста [PERSON] (т.2. а.с.18), трудова діяльність якої підтверджена копією трудової книжки (т.1, а.с.242-244), за період з 25.09.2012 року по 10.12.2013 року відповідач повинен нарахувати позивачці 112 453 гривні 94 копійки. Відповідач заперечував проти виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у повному обсязі, свого розрахунку не надав, належних доводів, які б спростовували наданий позивачкою розрахунку, суду також не надано. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком». Ч.2 ст.235 КЗпП України зазначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Зважаючи на те, що рішення Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2012 року було виконане відповідачем тільки 10.12.2013 року, звільнення [PERSON] з роботи визнано незаконним та середній заробіток їй стягнуто тільки на час постановлення рішення, тому суд вважає стягнути з ПАТ АКБ «Новий» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.09.2012 року по10.12.2013 року в сумі 110 605 гривень 56 копійок (112 453,94-1 848,38), з яких 11 773 гривні 42 копійки виплат за листками непрацездатності та 20 221 гривня 37 копійок - компенсація за невикористані відпустки. Також суд вважає, що неправомірними діями відповідача, які виразилися у незаконному звільненні, що визнано таким рішенням суду, та у зв'язку з цим тривалим неотриманням заробітної плати і позбавленням права на працю, як наслідок отримання заробітку за виконану роботу, позивачці була завдана і моральна шкода. [PERSON] в судовому засіданні надала докази, які підтверджують погіршення її стану здоров'я та неодноразове перебування на стаціонарному та амбулаторному лікування, що, на думку суду, не може не знаходитися у причинному зв'язку з тими моральними стражданнями та психологічною напругою, які позивачка зазнала внаслідок незаконного звільнення з роботи та тривалим судовим розглядом справи. Суд вважає, що 3 000 грн. є співрозмірною сумою отриманим нею моральним стражданням, тому вважає стягнути з АКБ «Новий» на її користь вказані кошти, а також 1 500 гривень витрат на правову допомогу. З Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» підлягає стягненню 1349 гривень 66 копійок судового збору на користь держави.

Outcome: partial