Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради № 539 від 31 серпня 2012 року, відповідно до якого зареєстровано право власності на кімнату № 333 , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (та видано свідоцтво) на [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що вона згідно свідоцтва від 18 липня 2012 року є власником кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Наприкінці 2015 року при змозі розвісити випрану білизну у сушці гуртожитку, з`ясувалося, що доступ до сушки будинку відсутній. Звернувшись до юристів та адвокатів міста Суми, отримала відповіді про те, що станом на 03 квітня 2018 року (дата ознайомлення з матеріалами інвентаризаційної справи) сушка не переведена в житловий фонд, є допоміжним приміщенням житлового будинку, але розпорядженням Голови Сумської міської ради № 539 від 31 серпня 2012 року Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради зареєструвало право власності (та видало свідоцтво) на [PERSON] . Згідно листа Управління майна комунальної власності Сумської міської ради від 10 листопада 2015 року будівля гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була прийнята до комунальної власності територіальної громади міста Суми на виконання рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2005 року № 1428-МР «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку по [ADDRESS] », відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 12 серпня 2011 року №1316-11. Акт прийняття-передачі гуртожитку затверджений рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 18 жовтня 2011 року. Згідно листа Управління майна комунальної власності Сумської міської ради від 13 листопада 2015 року приміщення у гуртожитку в [ADDRESS] , що находиться на 3 поверсі і має номер згідно технічного плану 66, та у матеріалах інвентаризаційної справи за 2002 рік значиться як сушка. Дані щодо зміни статусу приміщення та його цільового використання до інвентаризаційної справи не занесені. 03 квітня 2018 року позивачка ознайомилися з матеріалами інвентаризаційної справи та встановила, що станом на дату ознайомлення приміщення у гуртожитку в [ADDRESS] , що знаходиться на 3 поверсі і має номер, згідно технічного плану 66, у матеріалах інвентаризаційної справи значиться як сушка. Позивачкою було направлено заяву від 10 листопада 2017 року до Департаменту ресурсних платежів Сумської міської ради для отримання інформації щодо статусу кімнати гуртожитку в [ADDRESS] , яка знаходиться на 3 поверсі і має номер, згідно технічного плану 66, площею 22,4 м2 та має балкон площею 8,9м2 . Відповідно до листа Департаменту ресурсних платежів Сумської міської ради 07 грудня 2017 року повідомлено, що згідно інвентаризаційної справи, отриманої від КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради, станом на 29 грудня 2012 року, нежитлове приміщення № 66 (сушка) в будинку [ADDRESS] перебуває в приватній власності. Крім того, позивачем отримано лист від 23 листопада 2015 року Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради, згідно якого повідомлено, що кімната № 333 (згідно технічного плану 66) по [ADDRESS] була приватизована відповідно до розпорядження №539 від 31 серпня 2012 року Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради на [PERSON] . Ордер на дану кімнату житловою площею 22 кв.м. був виданий ДП АТ «Харківстальконструкція» ССУ-41 21 січня 2005 року. Зазначає, що ст. 6 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» містить пряму заборону щодо проведення приватизації допоміжного приміщення сушки (згідно технічного плану 66), але не дивлячись на норми закону Виконавчим комітетом Сумської міської ради видано свідоцтво про право власності від 31 серпня 2012 року кімнату № 333 , яка згідно інвентаризаційної справи є сушкою, [PERSON] . Крім того, згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16 серпня 2017 року власником кімнати [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу кімнати у гуртожитку від 17 грудня 2015 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано час для усунення недоліків. 25 липня 2018 року позивачкою надано документи на виконання ухвали суду від 09 липня 2018 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 липня 2018 року відкрите провадження у вказаній справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 01 жовтня 2018 року, 13 год. 00 хв. 13 серпня 2018 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи [PERSON] , - адвоката Дмитренка В.В., в яких вказує на те, що він заперечує проти позовних вимог, оскільки ще у 2005 році АТ «Харківстальконструкція» був виданий ордер на кімнату [ADDRESS] . Законність ордеру ніким не оспорюється, в подальшому кімната була приватизована. Згідно з технічного паспорту виданого КМ «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] займає житлову кімнату у гуртожитку [ADDRESS] , тому твердження позивача про те, що [PERSON] здійснив приватизацію допоміжного приміщення є помилковим. Позивач оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого було зареєстровано право власності на спірну кімнату. Вищий адміністративний суд України розглядаючи питання щодо підсудності даної категорії справ висловив позицію, дана категорія справ повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства (Постанова Пленуму «Про огляд практики розгляду справ, які виникають зі спорів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 18.09.2015 №20 Вважає, що дана справа підсудна Сумському окружному адміністративному суду, а тому просить суд провадження по справі закрити, стягнути витрати на правову допомогу (т.І, а.с.48-49). 01 жовтня 2018 року розгляд справи відкладено до 10 жовтня 2018 року, 11 год. 00 хв. у зв`язку з відрядженням та участю в навчальному стажуванні головуючого судді Кривцової Г.В. 01 жовтня 2018 року від представника позивачки - адвоката Грицик Г.О. надійшли заперечення на пояснення(клопотання) третьої особи, в яких зазначає, що позивач впевнений, що у даній справі, спір стосується не лише правомірності дій та рішення відповідача - Сумської міської ради, а й безпосередньо самого права власності на спірну кімнату, що потребує встановлення судом обставин правомірності його набуття та виходить за межі компетенції адміністративних судів. Враховуючи викладене, просить не брати до уваги пояснення третьої особи та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т.І, а.с.72-73). 01 жовтня 2018 року від представника Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради надійшов відзив на позов, в якому вказують на те, що позовні вимоги зазначені не коректно, оскільки відповідно до п.1 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно з п. З ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. В свою чергу позивач просить скасувати розпорядження голови Сумської міської ради № 539 від 31.08.2012, що не відповідає дійсності, так як розпорядження виносилось управлінням обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради, як органом приватизації. Крім того в позовних вимогах зазначено, що саме управлінням обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради зареєстровано право власності на кімнату [ADDRESS] , хоча станом на серпень 2012 року відповідно до 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно,- Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України « Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Проведення державної реєстрації прав у межах території однієї адміністративно-територіальної одиниці реєстраторами декількох БТІ не допускається. Дослідивши матеріали приватизаційної справи, які зберігаються органом приватизації, а саме департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради повідомили, що процес приватизації відбувся з дотриманням норм діючого законодавства, а саме ЗУ «Про порядок приватизації державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, які діяли станом на серпень 2012 року. Тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю (т. І а.с.80-81). 10 жовтня 2018 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 05 грудня 2018 року у зв`язку з уточненням позовних вимог. 05 грудня 2018 року протокольною ухвалою суду в задоволенні клопотання представника третьої особи [PERSON] про закриття провадження по справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, відмовлено, вирішено продовжити розгляд справи в порядку цивільного судочинства, підготовче засідання відкладено до 20 лютого 2019 року у зв`язку з витребуванням інвентарної справи. 20 лютого 2018 року від представника третьої особи [PERSON] - адвоката Дмитренка В.В. надійшла заява про застосування строків позовної давності, в яких вказує на те, що оскаржуване позивачем рішення ухвалене 31 серпня 2012 року. Саме з вказаного моменту третя особа почала використовувати спірну кімнату для власних потреб. Технічним паспортом виготовленим 20 червня 2018 року підтверджується, що спірний об`єкт мав статус кімнати. З вересня 2012 року третя особа почала використовувати кімнату [ADDRESS] для власних потреб. Саме з вказаного моменту позивачка могла з`ясувати питання щодо правових підстав використання спірної кімнати та в межах строку позовної давності звернутись до суду. Проте вона звернулась до органу приватизації лише у 2015 році, а до суду у 2015 році, тобто через шість років з моменту ухвалення оскаржуваного рішення. Тому просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог (т. І а.с.121-122). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2019 року витребувано інвентарну справу, по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського НДІСЕ ім.. Бокаріуса. Провадження по справі зупинено. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддю Кривцову Г.В. призначено на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. 30 серпня 2019 року до суду надійшов висновок експерта. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2019 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 12 грудня 2019 року. 12 грудня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 19 лютого 2020 року в зв`язку з неявкою в судове засідання відповідачів. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року залучено до участі у справі співвідповідача Сумську міську раду в особі управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 26 березня 2020 року. 26 березня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 28 травня 2020 року у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення у зв`язку з карантинними заходами. 28 травня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 03 серпня 2020 року у зв`язку з клопотаннями про відкладення представника позивача та представника співвідповідача. 03 серпня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 02 листопада 2020 року у зв`язку з клопотаннями про відкладення представника позивача. 02 листопада 2020 року від представника позивачки - адвоката Грицика Г.О. надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зазначає, що підставами задоволення позовних вимог вказано, що допоміжне приміщення гуртожитку, яке визначається як сушка, було незаконно приватизоване та передано у приватну власність [PERSON] . Вказує на те, що згідно ст. 6 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» власники житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні гуртожитку. Допоміжні приміщення у гуртожитку передаються у спільну сумісну власність безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Співвласники допоміжних приміщень у гуртожитку зобов`язані не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні такими приміщеннями. Утримання допоміжних приміщень у гуртожитках та прибудинкових територій здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно рішення КСУ від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку вступу до нього. Позивач наполягає на тому, що приватизація допоміжного приміщення порушує її права як власника кімнати гуртожитку, а саме: обмежує її доступ до допоміжного приміщення сушки, яке згідно закону повинно було бути передано у спільну сумісну власність всім власникам кімнат гуртожитку і окремій приватизації не підлягало. Для підтвердження підстав позовних вимог позивач звернувся до суду з клопотанням про призначення експертизи, ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2019 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Харківського НДІСЕ ім. Бокаріуса. Згідно висновку експерта № 688/933 від 23.08.2020 року (аркуш справи 148 - 151) встановлено, що дані приміщення під назвою « сушка » на 3-му поверсі будинку [ADDRESS] , що значиться під № 66 згідно технічного плану в інвентаризаційній справі на будинок [ADDRESS] відповідають даним приміщення яке було приватизоване [PERSON] як житлова кімната гуртожитку [ADDRESS] . Отже, висновок експерта, є доказом, який беззаперечно підтверджує обґрунтованість позовних вимог Позивача. Просить суд врахувати надані пояснення по справі та задовольнити позовні вимоги (т. ІІ а.с.45-46). 02 листопада 202 року протокольною ухвалою головуючого залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з залученням співвідповідачів, підготовче засідання відкладено до 11 січня 2021 року. 11 січня 2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення про розгляд справи відповідачів [PERSON] та [PERSON] , протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 25 лютого 2021 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року закрито підготовче засідання по справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 17 червня 2021 року. В зазначене судове засідання з`явилися представник позивачки [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] . Інші учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, проте в судове засідання не з`явилися. Суд, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи №2844, реєстраційної справи №167177, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 липня 2012 року, виконавчий комітет Сумської міської ради посвідчив, що кімната у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (т. І а.с.12). З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] 01 лютого 2013 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу змінила прізвище на - [PERSON] (т.І а.с.11- зворотній бік). На звернення громадянки [PERSON] , [INFO] Управління майна комунальної власності Сумської міської ради надало повідомлення про те, що в управлінні наявна інвентарна справа на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Будівля гуртожитку була прийнята до комунальної власності територіальної громади міста Суми на виконання рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2005 року № 1428-МР «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку по [ADDRESS] », відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 12 серпня 2011 року №1316-11. Акт прийняття-передачі гуртожитку затверджений рішенням виконавчого комітету Сумської міської радій від 18 жовтня 2011 року.( т. І а.с.13). Ордер на кімнату за адресою: [ADDRESS] житловою площею 22 кв.м. був виданий на ім`я [PERSON] ДП АТ «Харківстальконструкція» ССУ-41 21 січня 2005 року (т. І а.с.86). [PERSON] звернувся з заявою до Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради з заявою про передачу у приватну власність кімнату за адресою: [ADDRESS] (т. І а.с.84). Розпорядженням № 539 від 31 серпня 2012 року Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради, прохання [PERSON] на приватизацію найманої ним кімнати №333 по [ADDRESS] задоволено і передано вказану кімнату у приватну власність. Уповноваженим власником кімнати у гуртожитку визначено [PERSON] (т. І а.с.82, 83). Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16 серпня 2017 року, власником кімнати [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу кімнати у гуртожитку від 17 грудня 2015 року (т.І, а.с.22). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 688/933 від 23 серпня 2020 року встановлено, що дані приміщення під назвою « сушка » на 3-му поверсі будинку [ADDRESS] , що значиться під № 66 згідно плану поверхів в інвентаризаційній справі №2844 на будинок [ADDRESS] відповідають даним приміщення, яке було приватизоване [PERSON] як житлова кімната № 333 гуртожитку [ADDRESS] (т. І а.с.148-162). Рішенням Сумської міської ради від 27 лютого 2019 року № 4649-МР м. Суми передано функції щодо обліку, розподілу та приватизації житла від департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради до управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради (т. І а.с.191-192). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2014 року, справа №2-53/10, скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від23 червня 2008 року, а саме: заборону на вчинення дій, направлених на відчуження гуртожитку та приміщень гуртожитку « [INFO] » буд. [ADDRESS] (т. ІІ а.с.105-106). У відповідності до ст. 6 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» власники житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні гуртожитку. Допоміжні приміщення у гуртожитку передаються у спільну сумісну власність безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Співвласники допоміжних приміщень у гуртожитку зобов`язані не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні такими приміщеннями. Утримання допоміжних приміщень у гуртожитках та прибудинкових територій здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушеним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, в тому числі житловий фонд, нежитлові приміщення та інше майно, майнові права, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Згідно частин першої-другої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Конституційний Суд України у Рішенні від 02 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004 за конституційним зверненням [PERSON] та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначив, що, аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т. ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». У Рішенні від 09 листопада 2011 року у справі № 14-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку. Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (стаття 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). У багатоквартирних жилих будинках можуть розташовуватись і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає. Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19). Під час судового розгляду встановлено, що кімната [ADDRESS] по [ADDRESS] є сушкою, що значиться під № 66 згідно плану поверхів в інвентаризаційній справі №2844, тобто є допоміжним приміщенням, призначеним для побутового обслуговування мешканців гуртожитку, а тому воно не може бути виділене в окреме житлове приміщення та передане для подальшої приватизації. Таким чином оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування вирішено передати в приватну власність приміщення, яке є допоміжним у гуртожитку за адресою [ADDRESS] , та яке не підлягає приватизації, чим порушено право власності співвласників житлових приміщень у гуртожитку, в тому числі і позивачки. Відповідачем [PERSON] в особі представника [PERSON] заявлено про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, яке він обгрунтовує тим, що оскаржуване позивачкою рішення було ухвалене 31 серпня 2012 року та з цього часу відповідач почав використовувати спірну кімнату для власних потреб. Саме з вказаного моменту позивачка могла з`ясувати питання щодо правових підстав використання спірної кімнати та в межах строку позовної давності звернутися до суду, проте таке звернення відбулося у 2018 році, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності, оскільки порушення права власності позивачки на допоміжне приміщення загального користування, що розташована в будинку [ADDRESS] триває і на момент розгляду справи, позивачка до даного часу незаконно позбавлена можливості користуватися цим приміщенням. На підставі вищенаведеного суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved