Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом в обґрунтування якого зазначила, що 27.07.1996 року зареєструвала шлюб з відповідачем. 22.11.2011 року шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу, в період з 2006 року по 2010 рік, ними спільно було придбане майно на загальну суму 22980 грн., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 2010 року, через погіршення відносин, вона за зазначеною адресою не мешкає та позбавлена права реалізувати своє право спільної сумісної власності подружжя, користуватись та розпоряджатись майном. В зв'язку з чим, бажає провести розподіл останнього, поти чого відповідач заперечує, укриваючи майно та не надає доступу до домоволодіння. В зв'язку з цим, позивачка просила суд поділити спільно нажите з відповідачем майно, виділивши їй у власність мікрохвильову піч LG, домашній кінотеатр LG, морозильну камеру, пральну машину Samsung, перфоратор, стабілізатор напруги, бензокосу, мотоблок «Зірка», телевізор Philips, насос для опалення, хлібопічь, бензопилу на суму 11440 грн.; виділити відповідачу у власність холодильник «Атлант», болгарку малу, болгарку велику Boss, компресор, автопричіп «Кременчуг», фен для зняття фарби, зварювальний апарат, телефонну лінію «Оптима», бджіл, вулики, електропилу на суму 11540 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість та не підтвердження належними доказами. Зокрема посилався на те, що частина зазначеного в позові майна в нього відсутня, частина залишилась в спадщину від батьків та придбана до реєстрації шлюбу з позивачкою. Стосовно придбаного за час шлюбу майна позивачкою не надано доказів щодо його вартості. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що з 27.07.1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 22.11.2011 року. Як зазначила позивачка, в період з 2006 року по 2010 рік нею спільно з відповідачем було придбано майно: мікрохвильову піч LG, домашній кінотеатр LG, морозильну камеру, пральну машину Samsung, перфоратор, стабілізатор напруги, бензокосу, мотоблок «Зірка», телевізор Philips, насос для опалення, хлібопічь, холодильник «Атлант», болгарку малу, болгарку велику Boss, компресор, автопричіп «Кременчуг», фен для зняття фарби, зварювальний апарат, телефонну лінію «Оптима», бджіл, вулики, електропилу на загальну суму 22980 грн. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Заявляючи вимогу про поділ спільного з відповідачем майна позивачка не надала у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України належних доказів щодо придбання цього майна в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем та щодо наявності вказаного майна на теперішній час. В той час, як відповідач в судовому засіданні визнав наявність та придбання під час перебування у шлюбі з позивачкою лише частини майна, а саме: телевізора Philips, холодильника «Атлант», автопричепу «Кременчуг», фену для зняття фарби, вуликів та електропили; зазначивши, що інше майно ним було придбано до реєстрації шлюбу з позивачкою, отримано у спадщину, а частина у нього відсутня. Показання свідків цій частині суд не вважає належним доказом, оскільки останні лише підтвердили в судовому засіданні факт наявності у сторін частини спірного майна під час перебування у гостях за місцем проживання останніх та не були обізнані про обставини та час його придбання. Крім того, свідки зазначили про наявність цього майна на момент спільного проживання сторін до 2010 року, що не є свідченням його наявності на теперішній час. Крім того, відповідачем заперечувалась і вартість спірного майна, зазначена позивачкою в позовній заяві та останньою не надано будь-яких доказів щодо вартості спірного майна. Клопотань у відповідності до ч.1 ст.143 ЦПК України про призначення відповідної судової експертизи для визначення вартості спірного майна, сторони під час розгляду справи також не заявляли. Таким чином, враховуючи оспорювання відповідачем джерел та часу придбання спірного майна, його вартості та наявності на теперішній час, не надання позивачкою відповідних доказів, суд позбавлений можливості його поділу в натурі відповідно до порядку, визначеному у позовній заяві та з урахуванням зазначених вище положень СК України. В зв'язку з чим, розглядаючи справу у відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, як такого, що не підтверджений належними доказами. Сплачені позивачкою судові витрати через відмову в задоволенні позову слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed