Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Димитровської міської ради, уточненим в ході судового розгляду, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. На обґрунтування вимог зазначила, що 9 березня 2015 року помер її чоловік [PERSON], який постійно проживав в [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з автомобіля та жилого будинку, розташованого по вул. 24-го Партзїзду, 96 в місті Димитров з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованими на земельній ділянці Димитровської міської ради, на які вона претендує як дружина померлого. Крім неї, спадкоємцем першої черги є їх спільна дитина [PERSON], [INFO], яка на спадщину не претендує. Звернувшись своєчасно до нотаріуса з питання прийняття і оформлення спадщини, вона отримала лише свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль, а в видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок їй було відмовлено в звязку з відсутністю правоустановлюючого документу, так як, збудувавши будинок відповідно до рішення виконавчого комітету Димитровської міської ради від 22.10.1980 року №297/1 про відвід земельної ділянки та договору, посвідченого 25 грудня 1980 року державним нотаріусом Красноармійської державної нотконтори, про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, чоловік право власності належним чином не оформив. Вказуючи на те, що будинок збудований відповідно до наданих дозволів на будівництво та що після його смерті до неї повністю перейшло право власності на нерухоме майно, позивачка просить суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на будинок, розташований по вул. 24-го Партзїзду, 96 в місті Димитров загальною площею 65,1 кв.м., в тому числі жиловою площею 41,7 кв.м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги і просила суд їх задовольнити. Третя особа [PERSON] проти позову не заперечувала. Відповідач до судового засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення сторін та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16.08.1980 року. Їх шлюб зареєстровано у Димитровському виконкомі Донецької області за актовим записом № 344 (арк.спр.11). В шлюбі 02 червня 1981 року в них народилася донька [PERSON], після шлюбу - Юріна. 9 березня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 895872, виданим 11.03.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського МУЮ у Донецькій області (арк.спр.10). Згідно рішення виконавчого комітету Димитровської міської ради народних депутатів від 28.10.1980 року № 297/1, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 14 листопада 1980 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори 25 грудня 1980 року, [PERSON] отримав у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 м2 для будівництва індивідуального жилового будинку, розташовану за адресою: м. Димитров, вул. 24-го Партзїзду, 96 (арк.спр.20, 23-24). Як вбачається з технічного паспорту, жилий будинок загальною площею 65,1 кв.м, в тому числі жилою 41,7 кв.м, позначений літерою А1, збудовано [PERSON] в 1984 році. Тоді ж також були возведені а1 Прибудова, а1 Ганок, п21 Погріб, Б1 Літня кухня. Інші господарські будівлі і споруди, а саме Г1 Убиральня, Д1 Душ, Е1 Сарай, Ж1 Сарай, Г1 Гараж були збудовані в 1987році. Також були виконані роботи: № 2 ворота, №3, № 4, № 5 огорожа, ІІ колодязь, ІІІ замощення. Згідно витягу зі Спадкового реєстру №41707541, виданого позивачці 06.10.2015року, після смерті [PERSON], 13.04.1957року, померлого 09.03.2015року, вона отримала спадщину на спадкове майно в виді легкового сєдана автомобіля марки DAEVOO FSO LANOS TF69V 2008 року випуску (арк.спр.17-18). Згідно постанови приватного нотаріуса Димитровського міського нотаріального округу від 06.10.2015 року, в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на жилий будинок, розташований за адресою: м.Димитров, вул.24-го Партзїзду, буд.96, позивачці було відмовлено через відсутність правоустановлюючого документу, оскільки будинок не зареєстрований відповідно до чинного законодавства (арк.спр.19). Відповідно до ст.1220 Цивільного Кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадкуванням, згідно ст.ст. 216,217 ЦК, є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), який здійснюється за заповітом або за законом. Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину передбачено Цивільним кодексом України, який встановлює загальні підстави для його оформлення і отримання спадкоємцями, та Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5. Основною умовою для видачі свідоцтва про право на спадщину є подання нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно чи його дублікату (який має силу оригіналу). Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом, будинок та споруди не належать до самочинного будівництва. Згідно частини 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що фактично збудувавши житловий будинок з надвірними побудовами до 05 серпня 1992 року, [PERSON] в експлуатацію їх не здав і право власності на них своєчасно не оформив, що перешкоджає позивачці оформити право власності на цей житловий будинок в порядку спадкування. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» був підготовлений інформаційний лист від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно п. 3.2. якого порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, розяснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на обєкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України від 17.02.2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції Законів від 20.11.2012 р. № 5496-VI та від 13.01.2015 року № 92-VIII, Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 № 95 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 р. за № 612/23144), який діяв до 24 квітня 2015 року, та Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 квітня 2015 року № 79 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 року за № 547/26992), житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають. Згідно пункту 3.1.Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 № 95 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 р. за № 612/23144), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Такий технічний паспорт позивачем суду надано. Він виготовлений на підставі технічної інвентаризації станом на 26 жовтня 2015року. Даних про те, що житловий будинок і надвірні побудови не відповідають вимогам надійності та безпечної експлуатації, відповідності протипожежним та санітарним нормам згідно ДБН 360-92**,матеріали справи не містять (а.с. 14-16). Згідно Цивільного кодексу УРСР 1963 року та Закону УРСР від 07.02.1991 року № 697-XII «Про власність», які діяли до набрання чинності з 01 січня 2004 року Цивільним Кодексом України від 16 січня 2003 року, тобто на час закінчення в 1984 році будівництва спірного житлового будинку, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ні Цивільний кодекс УРСР від 18 липня 1963 року, ні Закон УРСР від 07.02.1991 року № 697-XII «Про власність» виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації не повязували. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки спірний жилий будинок був побудований спадкодавцем на виділеній для цього земельній ділянці на підставі отриманого в установленому порядку дозволу, в теперішній час він, як такий, що збудований до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягає, на нього може бути визнано право власності спадкоємців в порядку спадкування. З огляду на те, що інші спадкоємці, окрім позивачки, відсутні та що про частку у праві спільної сумісної власності відповідно до вимог ст.1226 ЦК позивачка не заявила, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на цей будинок в порядку спадкування . На підставі ст.ст.328.331,1216,1229,1258,1261 ЦК України,

Outcome: approved