Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивачка в позовній заяві просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись те, що вона є власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.08.1999. В даному будинку з 17.06.1999 зареєстрований відповідач, який не проживає в ньому з 1999 року та після оформлення угоди купівлі-продажу в будинку жодного разу не з`являвся. Особистих речей відповідача у будинку немає. Як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки реєстрація відповідача за даною адресою перешкоджає їй в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і не має можливості оформити субсидію. Позивачка в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судова повістка про виклик до суду надсилалася йому за зареєстрованим місцем проживання та повернулися до суду у зв`язку з відсутністю за місцем проживання. Іншої адреси відповідач суду не повідомив. Відповідно до ст.128 ч. 7. ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.07.2021 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивачка є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №4155 від 21.08.1999 посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П. Також даний факт підтверджується довідкою Відділу зберігання інвентаризаційних справ по роботі з архівом Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області № 1207 від 07.07.2021. Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області №4866 від 23.06.2021 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . /а.с. 33/ Відповідно до довідки голови квартального комітету № 35 Мелітопольської міської ради від 16.06.2021 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 1999 року. /а.с.30/ Відповідно до довідки про склад сім`ї виданою головою квартального комітету № 35 Мелітопольської міської ради від 16.06.2021 за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] та [PERSON] /а.с. 29/ Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач в належному позивачці будинку не проживає. В силу того, що відповідач зареєстрований в будинку, але в ньому не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй будинком і оформити субсидію. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідач був зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] , колишнім власником цього будинку. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною другою статті 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За змістом наведених вище правових приписів право особи на користування чужим майном, зокрема житловим будинком чи квартирою, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року, винесеній за результатами розгляду справи № 6-2931цс16. Враховуючи той факт, що відповідач зареєстрований в будинку, як член сім`ї колишнього власника, із припиненням права власності якого його право користування жилим приміщенням втрачається, суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення права відповідача користуватися чужим майном (будинком) на підставі частини другої статті 406 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved