Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, який був нею уточнений, в обґрунтування якого вказала, що 08 листопада 2017 року вона надала у борг відповідачу грошові кошти у сумі 5000 доларів США під 5% у місяць. На підтвердження отримання позики відповідачем складено розписку, з якої вбачається, що відповідач зобов`язувався повернути 5000 доларів США та сплатити відсотки до 08 лютого 2018 року. Окрім цього, в рамках вказаної розписки відповідачу було надано в борг ще 2000 доларів США з аналогічним терміном повернення, зі сплатою 100 доларів США щомісячних відсотків. 17 січня 2018 року відповідачу ще було надано позику в сумі 700 доларів США, яка була повернута 08 лютого 2018 року. Окрім цього, відповідачем було повернуто додатково отримані кошти в сумі 2000 доларів США з відсотками. Також відповідачем було повернуто 250 доларів США первісної суми боргу та сплачено відсотки по липень 2018 року. Окрім цього, 14 січня 2020 року [PERSON] взяв у неї в борг 20000грн строком до 01 травня 2020 року, про що була складена відповідна розписка. Відповідач борг не повернув, а тому позивачка просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договорами позики в сумі 4750 доларів США основного боргу, 6890,50 доларів США відсотки за користування коштами та 21345,01грн, що складається із: 20000 грн - основний борг, 796,48грн - відсотки, 548,53грн - інфляційні втрати, а також судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково вказав, що сума відсотків за користування коштами по договору позики від 08 листопада 2017 року, яку позивач просить стягнути на свою користь становить 6887,50 доларів США. Проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача також не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 05.04.2021 згідно ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 08 листопада 2017 року сторони уклали договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 5000 доларів США на строк три місяці, зі сплатою відсотків в розмірі 5% щомісячно (а.с. 8). З урахуванням часткового повернення в сумі 250 доларів США залишок боргу за договором позики від 08 листопада 2017 року становить 4750 доларів США (а.с. 9). 14 січня 2020 року сторони уклали договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивачки позику в розмірі 20000 гривень з кінцевим терміном повернення 01 травня 2020 року (а.с. 10). Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини регулюються ст. 526, 1046-1050 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. За частиною 2 цієї статті передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, даючи правову оцінку розпискам, написаним [PERSON] 08.11.2018 та 14.01.2020 в контексті ст.ст. 1046-1050 ЦК України, суд уважає, що вказані розписки є договорами позики, оскільки в них указані всі умови, в тому числі істотні, що притаманні договору позики. У договорі вказані його сторони: [PERSON] - позикодавець, [PERSON] - позичальник; предмет договору - грошові кошти; сума договору - 5000 доларів США та 20000 грн відповідно; порядок повернення позики та строки, до яких необхідно повернути суми позики - до 08.02.2018 (за договором позики від 08.11.2017), до 01.05.2020 (за договором позики від 14.01.2020). Виходячи із встановлених обставин, наданих доказів і вимог матеріального закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення боргу за договорами позики від 08.11.2017 та 14.01.2020 є обґрунтованими та доведеними, тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути борг за договорами позики у розмірі: з урахуванням часткового погашення 4750 доларів США - за договором позики від 08.11.2017, 20000 грн - за договором позики від 14.01.2020. Розглянувши вимоги позивача в частині стягнення процентів за користування позикою суд виходить з наступного. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи, що у договорі позики від 08.11.2017 встановлено розмір процентів за користування позикою в розмірі 5% від суми позики, щомісячно, суд уважає, що з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути проценти від суми позики. У зв`язку з чим судом перевірений розрахунок процентів по договору позики від 08.11.2017, зроблений позивачем, він є вірним та таким, що відповідає порядку його нарахування, тому з відповідача необхідно стягнути проценти від суми позики в сумі 6887,50 доларів США. Однак враховуючи, що позивачка просить стягнути відсотки в сумі 6890,50 доларів США, а згідно розрахунку розмір відсотків становить 6887,50 доларів США, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 6887,50 доларів США. Окрім цього, враховуючи, що у договорі позики від 14.01.2020 не встановлено розміру процентів за користування позикою, а позивач скористалася наданим їй ст. 1048 ЦК України правом нарахування відсотків від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, суд уважає, що з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути проценти від суми позики. У зв`язку з чим судом перевірений розрахунок процентів на рівні облікової ставки НБУ, зроблений позивачем, він відповідає порядку його нарахування. При цьому враховуючи положення ч. 2 ст. 264 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути проценти від суми позики за договором позики від 14.01.2020 в розмірі 796,48 грн. Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань за договором позики від 14.01.2020, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки позика є грошовим зобов`язанням, то у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору позики про своєчасне повернення позики настають наслідки, передбачені ч. 1 ст. 1050, ст. 625 ЦК України. Судом перевірені розрахунки позивача в частині нарахування інфляційних втрат, вони є вірними, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути інфляційні втрати за договором позики від 14.01.2020 в розмірі 548,53грн. Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає борг за договором позики від 08.11.2017 в сумі 11637 доларів США 50 центів, який складається з: суми основного боргу - 4750 доларів США, відсотків за договором позики в сумі 6887,50 доларів США, та борг за договором позики від 14.01.2020 в сумі 21345 гривень 01 копійка, який складається з: суми основного боргу - 20000 грн, процентів від суми позики - 796,48 грн, інфляційних втрат - 548,53 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3495,93 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial