Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточнення до позовної заяви, вказала, що їй на праві власності належить 5/6 ідеальних частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Право власності підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого Другою житомирською державною нотаріальною конторою від 20.06.1987 року за реєстром № 2-2625 та зареєстровано Житомирським обласним державним підприємством по технічній інвентаризації в реєстрі за № 284 від 02.07.1998 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідченого Другою житомирською державною нотаріальною конторою від 28.12.2012 року за реєстром № 1-1286, зареєстрованого в державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 24.01.2013 року. Інша частка в спільній частковій власності на житловий будинок, а саме 1/6 частина будинку належить її брату - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 20.06.1987 року Другою житомирською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-2625 га зареєстровано Житомирським обласним державним підприємством по технічній інвентаризації в реєстрі за N9 284 від 02.07.1998 року. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0768 га . Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю ( Серія ІІІ-ЖТ № 043978) видано громадянам [PERSON] га [PERSON]. Право на земельну ділянку було видано в спільну сумісну власність. Ідеальні частини земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] не виділялись. [PERSON] є їх матір'ю, яка померла [INFO], після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку. По заповіту померла оформила лише право власності на ідеальну частину житлового будинку. Стосовно оформлення права власності по заповіту на частину земельної ділянки Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 28 грудня 2012 року відмовлено в зв'язку з тим, що не виділена частина земельної ділянки на її матір [PERSON] У зв`язку із зазначеним вона вимушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить встановити розмір часток співвласників [PERSON] - 5/6 та [PERSON] - 1/6. В судове засідання 12.02.2014 року позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила задовольнити у повному обсязі позовні вимоги. Відповідач у судове засідання 12.02.2014 року надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення у відсутності відповідача та позивача, що відповідає положенню ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено обставини, викладені вище, що підтверджуються письмовими доказами. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Відповідно до ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до ч. 1, ч.4 ст. 42 ЗК України, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. Відповідно до ч.1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 87 ЗК право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ч.4 ст. 88 ЗК володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно до п. 19, п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 із наступними змінами «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвіря тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Абзаци перший і другий цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди... Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Враховуючи вище викладене та те, що відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував, суд вважає вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved