Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування вимог зазначає, що 9 листопада 2020 року між нею та [PERSON] було розірвано шлюб. Від шлюбу у них є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Її матеріальне становище не дозволяє самостійно утримувати неповнолітню дитину, оскільки, вона ніде не працює та не має постійного доходу. Відповідач працює в приватного підприємця [PERSON] та отримує заробітну плату. Чи офіційно він там працевлаштований чи ні їй не відомо. Надати розмір його заробітної плати вона не має можливості, оскільки дана інформація є конфіденційною і може надаватись лише на запит суду. Вважає, що для забезпечення мінімальних потреб дитини з відповідача належить стягувати аліменти в розмірі не менше 1/2 частини його доходу. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з викладених у позовній заяві підстав і пояснила, що відповідач добровільно кошти на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що відповідач [PERSON] згідний сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки від заробітку, оскільки останній не працевлаштований і сплачувати аліменти у більшому розміру неспроможний. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського управління юстиції Волинської області (а.с. 5). Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 9 листопада 2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, сторони у справі, як батьки неповнолітньої дитини [PERSON] зобов`язані утримувати її до досягнення повноліття. У відповідності до частин 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частинами 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частини 2 і 3 ст. 182 СК України). Між сторонами немає домовленості щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з матір`ю. Будучи особою працездатного віку, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини в достатньому обсязі не надає. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідача, який не працевлаштований, інших утриманців немає, дані про незадовільний стан його здоров`я відсутні, і матеріальне становище дитини сторін, стан її здоров`я, який є задовільним, а також те, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і на батька, та дійшов висновку, що вимоги позивачки належить задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання його неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у зазначеному нею у позовній заяві розмірі. Оскільки позивачка при подачі позову до суду від сплати судового збору звільнена, з відповідача, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Отже, рішення суду у межах сум платежів аліментів за один місяць на дитину належить допустити до негайного виконання.

Outcome: partial