Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 09 жовтня 2008 року між нею та ВАТ «[PERSON] Аваль» було підписано кредитний договір №014/4080/82/40717, згідно якого банк зобовязався надати їй кредит у сумі 20298,00 доларів США на споживчі цілі, строком на 120 місяців з датою остаточного погашення кредиту 10 жовтня 2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,50% річних. Однак, при укладенні кредитного договору вона не була ознайомлена з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Вона був ознайомлена лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем. Із аналізу кредитного договору можна встановити, що в його змісті відсутні встановлені законодавством обовязкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: 1) всупереч вимогам п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року (далі Правил) та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору тощо; 2) всупереч п. 3.2 Правил та ст. 11 Закону кредитний договір і, зокрема, графік платежів, не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил; 3) всупереч вимогам п. 3.3 Правил та ст. 11 Закону не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, розрахунок якої здійснюється з використанням наведеної в Постанові Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року формули; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Крім того, враховуючи, що банк видав кредит в ануїтентній формі реальна відсоткова ставка за кредитом складає 20,78%, а не 16,5%, задекларованих в договорі. Не провівши переддоговірну роботу, не повідомивши позичальника про фінансові наслідки укладення кредитного договору, не запропонувавши різні схеми кредитування, банк ввів її в оману. Оскільки вказані обовязкові відомості не зазначені в кредитному договорі і докази про те, що ці відомості були офіційно оприлюднені є відсутніми, то відсутні підстави вважати, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України. Також встановлена банком умова кредитного договору щодо обовязку сплати нею на користь банку комісії є такою, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а сума комісії, сплаченої нею, є незаконного отриманою банком. Вважає, що відповідач скористався тим, що їй обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 11 та абз. 16 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору та по суті примусив її до сплати платежів на незаконних підставах. Крім цього, умови договору є несправедливими, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача для позичальника пені у розмірі 1,0% від несвоєчасної суми прострочки за кожен день прострочення кредиту, при цьому, що у той же час для банку відповідальність за договором не передбачена. За наведених обставин просить визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №014/4080/82/40717 від 08 жовтня 2008 року, укладений між нею та ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль». У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про час і місце такого повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 09 жовтня 2010 року між позивачкою [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір №014/4080/82/40717. Відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору № 014/4080/82/40717 кредитор надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його відповідно до Умов кредитування за програмою кредитування «Кредит під заставу нерухомості», на умовах визначених договором в сумі 20298,00 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як розяснено у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст.11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно абз. 4 11 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Відповідно до пп. «д» п. 2 ч. 2 ст. 11 цього Закону перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (далі - Правила), які розроблені у відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. У даних Правилах вказані обов'язкові умови із числа інших обов'язкових умов договору, на які міститься посилання у ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», необхідність яких випливає із суті та умов договору, які є істотними та які можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту. Як розяснено у ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. При укладенні кредитного договору позивачка не була ознайомлена з усіма умовами кредитування, що пропонуються Банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», а ознайомлювалася лише з тією інформацією, яка була фактично викладена безпосередньо у кредитному договорі. Крім цього, у оспорюваному кредитному договорі відсутні наступні передбачені законом обовязкові умови. По-перше, всупереч вимогам п. 3.1 Правил та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у кредитному договорі належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо. По-друге, всупереч вимогам п. 3.2 Правил та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитний договір і зокрема, графік платежів, не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. По-третє, всупереч вимогам п. 3.3 Правил та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, розрахунок якої здійснюється з використанням наведеної в Постанові Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року формули; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Згідно п. 3.6 Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). З огляду на це, умова оспорюваного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісії суперечить нормам закону. Крім цього, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У даному випадку існує істотний дисбаланс між відповідальністю споживача і банку за одні і ті ж самі порушення, а саме не встановлено штраф для банку за порушення умов договору, відсутня пеня за кожен день прострочення видачі кредиту, тоді як позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 1,0% від несвоєчасної суми прострочки за кожен день прострочення кредиту. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Сплачені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved