Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] у лютому 2014 р. звернулася до суду із вимогами про визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 1032,30 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], що складає 13/100 від всього домоволодіння, посилаючись на те, що 16.01.2014 р. між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за яким придбала у власність зазначене нерухоме майно, договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, й на час укладення договору нежитлове приміщення не було обтяжено іпотекою, були відсутні заборони його відчуження чи арешти, а 27.01.2014 р. на її домашню адресу надійшов лист без номера та дати, підписаний [PERSON], який представляється як представник акціонерного товариства «Реверта», й у листі стверджується що товариство набуло нежитлове приміщення у свою власність у позасудовому порядку на підставі договору іпотеки №2.1.16.-07/22ІУ1 від 23.08.2007 р., у листі повідомлено, що її володіння є незаконним, висунута вимога не здійснювати подальших дій щодо цього приміщення, в тому числі його відчуження, до листа додано копії зазначеного договору іпотеки, рішення Господарського суду Київської області від 26.12.2013 р. у справі №К2/107-12/13, довіреності акціонерного товариства «Реверта» на представників, серед яких, окрім підписанта [PERSON], представниками визначено ще п'ять фізичних осіб. При цьому право власності на нежитлове приміщення за акціонерним товариством «Реверта» не реєструвалось, на час укладення договору купівлі-продажу право власності на нежитлове приміщення було зареєстровано за продавцем - [PERSON], на час укладення договору купівлі-продажу були відсутні обтяження нежитлового приміщення іпотекою та заборони відчуження чи арешти, приміщення було придбано нею за відплатним договором, не знала і не могла знати про наявність договору іпотеки та рішення суду, право власності на приміщення було зареєстровано за нею, набула право власності на приміщення у повній відповідності до чинного законодавства України і є добросовісним набувачем цього нежитлового приміщення, а відтак, його законним і безспірним власником. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON], просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання відповідач акціонерне товариство «Реверта» не з'явився, про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або спорювання. У відповідності до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права. Предметом спору є: нежитлове приміщення загальною площею 1032,30 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], що складає 13/100 від всього домоволодіння. Встановлено, що 16.01.2014 р. між [PERSON] (продавець) та позивачкою [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за яким продавець передала у власність, а покупець прийняла належне продавцю на праві приватної власності нежитлове приміщення, яке розташоване в будинку про [ADDRESS] (п.1 договору); нерухомість, що відчужується, має загальну площу 1032,30 кв.м., що складає 13/100 від всього домоволодіння (п.2 договору); договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №69, 16.01.2014 р. - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 4283856, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 16268665 від 16.01.2014 р. У відповідності до ч.1,4 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Спеціальним законом, що регулює реєстрацію, в даному випадку реєстрацію речових прав на нерухоме майно, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 цього закону передбачено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. У відповідно до п.3 ст.3,ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації у відповідності до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації; державній реєстрації, окрім іншого, підлягають наступні речові права на нерухоме майно: право володіння; право користування (сервітут); право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довічне управління майном; інші речові права відповідно до закону. На час укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення воно не було обтяжено іпотекою, були відсутні заборони його відчуження чи арешти, що знайшло своє підтвердження у відповідних гарантія продавця (п.6 договору), самому факті посвідчення договору нотаріусом, оскільки згідно п.2 гл.2 розд.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України №296/5 від 22.02.2012 р., наявність таких обтяжень унеможливлює посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу. У відповідності до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У відповідно до ст.388 ЦК України якщо за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набував не зав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати таке майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав це майно у володіння; 2) було викрадене у власника або у особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав це майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При таких обставинах, оскільки право власності на нежитлове приміщення за відповідачем не реєструвалось, та на час укладення договору купівлі-продажу право власності на нежитлове приміщення було зареєстровано за продавцем - [PERSON], на час укладення договору купівлі-продажу були відсутні обтяження нежитлового приміщення іпотекою та заборони відчуження чи арешти нежитлового приміщення, [PERSON], якій при укладенні договору купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 1032,30 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], що складає 13/100 від всього домоволодіння, не було відомо про наявність договору іпотеки №2.1.16.-07/22ІК1 від 23.08.2007 р. та рішення Господарського суду Київської області від 26.12.2013 р. у справі №К2/107-12/13, і вона з причин відсутності будь-яких обмежень взагалі не могла знати про обмеження прав, враховуючи, що приміщення було придбане [PERSON] за відплатним договором, її право власності на приміщення було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то, враховуючи ст.388 ЦК України, вона набула право власності на нежитлове приміщення у відповідності до чинного законодавства і є добросовісним набувачем спірного майна. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, враховуючи викладене, ту обставину, що право власності [PERSON] на зазначене майно не визнається відповідачем акціонерне товариство «Реверта», знаходить позовні вимоги обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними. На підставі ст.88 ЦПК України на користь позивачки слід присудити понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 3 654,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved