Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона проживає у квартирі за адресою м. Хуст, вул. Репіна №7, яку приватизувала у 1996 році, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 682 від 28.02.1996 р. та технічним паспортом на квартиру. Під час оформлення деяких платіжних документів повязаних з експлуатацією своєї квартири, зясувалося що у свідоцтві про право на власність на житло та в технічному паспорті на це житло вказане її\~ подвійне прізвище «Дідух-Рокосовик» і фактично такі правовстановлюючі документи є недійсними. В позовній заяві позивачка також вказує нате що, у свідоцтві про право власності на житло зазначено, що дана квартира належить їй та членам її сімї, а саме покійній бабусі [PERSON] та дядькові [PERSON], які ніколи не були зареєстровані у цій квартирі і не вважалися членами її сімї. [PERSON] яка була її бабусею та дядько [PERSON] виїхали до [PERSON] у 1995 році, до початку приватизації житла, особами які користувалися державним житловим фондом. На території [PERSON] бабуся померла в 2006 році. На час розгляду справи дядько [PERSON] подав до суду нотаріально посвідчену заяву про те, що він дійсно виїхав з своєю мамою - [PERSON] до [PERSON], на постійне місце проживання, де його мама [PERSON] померла ще у 2006 році. З приводу реєстрації права власності на вказану квартиру жодних претензій до позивачки заявник [PERSON] не має і не заперечує щодо оформлення такого права позивачкою. Враховуючи фактичне володіння квартирою на правах власника та неможливість належним чином її оформити через вказані відомостей у правовстановлюючих документа вона змушена звернутися до суду і просить відповідно до підстав передбачених в ст. 328,316,392 ЦК України визнати за нею право власності на її квартиру. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, її представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи без їхньої участі. Повністю підтримує позовні вимоги та просила суд ухвалити рішення про задоволення позову. Представник Хустської міської ради [PERSON] в судове засідання не зявилася. До суду надійшло заперечення на позов, в якому представник відповідача висловила думку про наявність прав відповідно до положень визначених ст.369 ЦК України на спільну сумісну власність разом з позивачкою громадянами [PERSON] та [PERSON], що вказані у свідоцтві про право власності на житло № 682 від 28.02.1996 р. та технічним паспортом на квартиру. Не дивлячись на те, що вказані особи зазначені у свідоцтві як члени сімї позивачки і на час завершення приватизації виїхали на постійне місце проживання до [PERSON], вони не втратили права на оформлення частки у спільній сумісній власності з позивачкою. Крім цього, факт смерті [PERSON] в 2006 році на території [PERSON] дає право спадкування її частки сином [PERSON] в порядку визначеному ст.1216 ЦК України. Тому вважає вимогу позивачки про оформлення на неї права власності на квартиру в цілому необґрунтованою і такою що порушить інтереси іншого члена її родини [PERSON], який зазначений у свідоцтві житло №682 від 28.02.1996 Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини даної справи та дослідивши докази наявні в матеріалах справи суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка набула права власності на квартиру №7 по вул. Репіна в м. Хуст на підставі свідоцтва про право власності на житло № 682 від 28.02.1996 р. зареєстрованого в книзі реєстрів №24 під №4162 Хустським ММВПТУ. У вказаному свідоцтві зазначено що власником квартири є позивачка [PERSON] прізвище якої записано у подвійному варіанті «Дідух [PERSON]». Крім неї вказано що членами її сімї є бабуся - [PERSON] та дядько [PERSON]. Доказами наявними в матеріалах справи встановлено, що громадянка [PERSON] та її син [PERSON] в 1995 році виїхали з України до [PERSON] на постійне місце проживання, залишивши неприватизовану квартири племінниці [PERSON], яка в свою чергу завершила приватизацію в 1996 році отримавши відповідне свідоцтво про право власності на житло. До матеріалів справи подано нотаріально посвідчену заяву від громадянина [PERSON] [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 6969 приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу [PERSON] Вказаною заявою [PERSON] повідомив про те, що він дійсно з своєю мамою [PERSON] в 1995 році вихав на постійне місце проживання до [PERSON], де набув статус громадянина цієї країни. Його мама [PERSON] померла 01.10.2006 року в [PERSON]. При житті матері вони ніколи не мали намір та бажання брати участь у приватизації квартири де проживали як члени однієї родини до 1995 року. Зазаначена квартира перейшла за правом власника до [PERSON] , він не має жодних претензій до цієї квартири і вважає що позов має бути задоволений повністю на користь позивачки. Крім цього, судом під час розгляду справи не встановлено доказів про те, на яких правових підставах в свідоцтві про право власності на житло № 682 від 28.02.1996 р. що видане на імя позивачки внесено відомості про інших осіб [PERSON], [PERSON], які фактично з 1995 року виїхали з України на постійне місце проживання до [PERSON] і не брали участі разом з [PERSON] у приватизації житла. При цьому, в матеріалах справи наявна заява від [PERSON] посвідчена в нотаріальній формі, якою фактично зясовано позицію останнього щодо можливих претензій на квартиру, а саме відсутність у нього будь-яких намірів на її приватизацію та прохання про задоволення позову в повному обсязі повністю спростовують заперечення відповідача про можливе порушення права на спадкування збоку родини [PERSON] Згідно ч.1,2 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч.1 ст.316 Цивільного кодексу\~ України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи, фактичні обставини справи, які підтверджені належними та допустимими доказами і свідчать про правомірне набуття права власності позивачкою на житло, суд вважає, вважає позовні вимоги [PERSON]\~ обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому їх слід задовольнити в повному обємі. На підставі наведеного, та беручи до уваги докази надані до матеріалів справи та

Outcome: approved