Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав відповідачку [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Посилається на те, що мати покинула свою дитину більше шести років назад, переїхавши в іншу місцевість: з початку в м.Чернівці, а згодом в с.Мамалига Новоселицького району Чернівецької області. Догляданням та вихованням займається бабуся, позивачка по справі. Мати вихованням та утриманням доньки не займається, матеріальної допомоги не надає, місце проживання доньки не відвідує, життєвими питаннями не цікавиться. Відповідачка неодноразово викликалася на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Герцаївській РДА, але не була присутня на даних засіданнях. Позивачка вважає, що цим самим відповідачка не цікавиться успіхами дитини, не піклується про доньку, не турбується про її стан здоров'я, успіхами у школі, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Просить суд позбавити батьківських прав відповідачку відносно її неповнолітньої дитини. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та про те, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник Органу опіки та піклування Герцаївської РДА Чернівецької області [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила їх задовольнити в повному обсязі. Також суду пояснила, що дійсно відповідачка не займається вихованням та утриманням своєї доньки. Остання неодноразово викликалася на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Герцаївській РДА, але не була присутня на даних засіданнях. Згідно висновку орган опіки та піклування не заперечує проти позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Принцип 6 даної Декларації зазначає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Так, ст.164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. При цьому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п.16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевірити докази, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, зокрема, щодо поведінки відповідачки відносно дитини та достатності обґрунтувань тих обставин, які визначені підставою для позбавлення її батьківських прав, можливості зміни її поведінки відносно дитини внаслідок вжиття менш суворих заходів впливу. Відносно цих вимог закону, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO] серії [NUMBER] від 02.12.2008 року матір'ю є відповідачка [PERSON]. Батько дитини зазначений відповідно до ч.1 ст.135 Сімейног Кодексу України. Як вбачається із характеристики виконкому Горбівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області № 3024 від 25.11.2016 року відповідачка [PERSON] народилася в с.Горбово. По місцю свого колишнього проживання характеризується з негативної сторони, не одружена, має двоє дітей, з яких старша донька [PERSON] біля шести років проживає із бабусею позивачкою по справі [PERSON] Остання займається вихованням онуки та доглядом. Мати дитину не відвідує, фінансової допомоги не надає. Даний факт також підтверджується довідкою Горбівської ЗОШ Герцаївського району Чернівецької області від 01.12.2016 року. Судом встановлено, що дитина проживає в будинку позивачки. Виконком Горбівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області неодноразово проводив бесіди з матір'ю дитини [PERSON] про обов'язок виховання, утримання дитини, відвідування місця її проживання, цікавитися її життєвими питаннями, які вона серйозно не сприймала та продовжувала в подальшому їх не виконувати. Дитина виховується в сім'ї бабусі позивачки [PERSON] Завдяки останній дитина одягнена охайно, відвідує постійно школу та має добрі показники в навчанні. Сім'я, в якій виховується дитина характеризується з позитивної сторони та користується повагою серед односельчан, про що свідчить Інформація Горбівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області № 3085 від 25.11.2016 року про стан виконання [PERSON] батьківських обов'язків. Як вбачається із Висновку органу опіки та піклування № 03-14/845 від 04.05.2017 року Герцаївської РДА Чернівецької області на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 26.04.2016 року розглядалося питання про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її доньки. Але рішенням комісії визнано недоцільним позбавлення матері батьківських прав та надано можливість змінити своє ставлення до виконання покладених законом на неї обов'язків. Однак ситуація не змінилася, мати повністю само відсторонилася від виховання дитини. Розгляд нових заяв відбувався на засіданнях 312.01.2017 року та 28.03.2017 року, на яких відповідачка була відсутня. Орган опіки та піклування взяв до уваги те, що відповідачка жодного з покладених законом обов'язків не виконує, не приймає педагогічної, матеріальної або будь-якої участі у вихованні дитини та вважає це як ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування своїми обов'язками по відношенню до дитини. Тому Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку [PERSON], [INFO] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] вихованням та утриманням доньки не займається, не відвідує доньку по місцю її проживання більше шести років, не спілкується з нею, не піклується про її здоров'я, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для її проживання та виховання, не проявляє до неї батьківської турботи, матеріально не забезпечує. Така поведінка відповідачки свідчить про те, що остання повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо нехтує ними, що відповідно до ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. За таких обставин, суд оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли своє повне підтвердження доводи позивачки про те, що відповідачка [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням та розвитком дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. За таких обставин суд вважає, що відповідачку [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до її доньки. При цьому, судом при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав також враховується наданий 04.05.2017 року Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її доньки. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських правах. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачки, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення її батьківських прав, вона не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по даній справі. На підставі ст.150, ст.155, ст.164, 165, 169 Сімейного кодексу України, принцип 6 Декларації з прав дитини прийнята резолюцією 1386 ( XIV ) Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ст.18 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч.ч.1, 6 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.п.16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року та

Outcome: approved