Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, 31.07.2012 року між нею та відповідачем було укладено договір №1197-00/416 про надання послуг із забезпечення замовленої потужності на межі балансової належності, за місцем розташування належного їй нежитлового приміщення по вул.Робочій,23-Б в м.Дніпропетровську. На вимогу відповідача нею було сплачено 14400 грн. за забезпечення замовленої потужності 12 кВт, 380 В. Але, лише тепер їй стало відомо, що вказані кошти нею було сплачено безпідставно, оскільки в 2012 році не було правових чи будь-яких інших підстав для їх стягнення. Адже з 12.02.2013 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики було прийнято постанову №115 про сплату замовниками коштів за надання вказаних послуг у підвищеному розмірі та згідно п.3.1 розділу 3 цієї постанови було встановлено плату за стандартне приєднання за формулою 1000 грн. за 1 кВт стандартного приєднання першого ступеню від 1 до 16 кВт. Тобто до 2013 року власник мереж не мав правових підстав вимагати сплати з неї 14400 грн. До 2012 року електропостачання в належному їй приміщенні вже було підключено. За видачу технічних умов кошти в сумі 116 грн. нею було сплачено. Будь-яких заборгованостей перед відповідачем вона не мала. В звязку з цим, позивачка на підставі ст.1212 ЦК України просила суд стягнути з відповідача на її користь, як безпідставно отримані, кошти в сумі 14400 грн. Під час розгляду справи позивачка уточнила правові підстави предявленого позову, а також доповнила позовні вимоги та остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти за неналежне виконання договору про надання послуг з урахуванням інфляційних витрат в сумі 25185 грн. 60 коп., посилаючись на положення ст.901,906 ЦК України та норми Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачкою строку для звернення до суду з позовом та те, що договір було укладено за згодою позивачки та підписано останньою а відповідачем умови договору було виконано в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31.07.2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» було укладено договір №11197-00/416 про надання послуг із забезпечення замовленої потужності на межі балансової належності (а.с.11-13). Згідно п.1.1 цього договору відповідач, як власник мереж, зобовязується за замовленням замовника надати послугу із забезпечення замовленої потужності 12 кВт, ІІІ категорія з надійності електропостачання на межі балансової належності відповідно до Технічних умов №01-07-12-416 на електропостачання нежитлового приміщення №2 по вул.Робочій,23-Б в м.Дніпропетровську, що є невідємною частиною цього договору, при передачі в точку приєднання електроустановок замовника електричної енергії відповідної потужності, необхідного обєму, відповідної якості і надійності, а замовник зобовязується прийняти і оплатити надані послуги на умовах даного договору. Відповідно до п.2.1 договору вартість послуг для забезпечення відповідної потужності необхідного обєму, відповідної якості і надійності в точці приєднання на день укладення договору визначена в сумі 14400 грн., які позивачкою було сплачено в повному обсязі 10.08.2015 року, що підтверджується відповідними копіями квитанцій (а.с.14). Пунктами 3.2.1 та 3.2.2 договору було встановлено обовязок відповідача забезпечити виконання п.9 технічних умов по електрозабезпеченню електроустановок замовника протягом 3-х місяців після виконання замовником п.п.3.1.3-3.1.6 цього договору та забезпечення приєднання електроустановок замовника до своїх електричних мереж протягом 5-ти робочих днів після виконання замовником вимог п.3.1 та виконання власником п.3.2.1 цього договору, приймання в експлуатацію, оформлення акту допуску на підключення електроустановок замовника. Згідно п.9 технічних умов, на яке робиться посилання в п.3.2.1 договору від 31.07.2012 року та які є додатком до цього договору, визначено, що проектування, будівництво нових та реконструкція існуючих електричних мереж від точки приєднання в бік електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» виконується силами ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» за рахунок коштів замовника згідно вимог договору про надання послуг із забезпечення замовленої потужності на межі балансової належності. Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Згідно ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 906 ЦК України встановлено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. В судовому засіданні представником відповідача не надано доказів виконання відповідачем зобовязань, визначених в п.3.2.1 договору від 31.07.2012 року та в п.9 технічних умов до цього договору, правових підстав для його укладення, щодо визначення вартості замовлених послуг. Наданий представником відповідача акт виконаних робіт від 27.09.2012 року суд не вважає належним доказом виконання відповідачем зобовязань за договором від 31.07.2012 року, оскільки останній не містить будь-яких даних щодо фактично проведених робіт, їх переліку та обсягу. Згідно п.1.2 укладеного між сторонами 31.07.2012 року договору, зміст послуги, строки надання, її вартість та порядок оплати визначається в додатковій угоді до цього договору. Проте, такої угоди сторонами суду не надано. В той час, як не заперечувалось сторонами на момент укладення договору від 31.07.2012 року належне позивачці нежитлове приміщення по вул.Робочій,23-Б в м.Дніпропетровську вже було приєднано до електричних мереж відповідача. Позивачкою відповідні послуги з електропостачання оплачувались належним чином та заборгованості не існувало. В звязку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення сплачених коштів в сумі 14400 грн. за невиконання договору від 31.07.2012 року є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних витрат за період з 31.07.2012 року по 01.11.2015 року, суд враховує наступне. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно договору від 31.07.2012 року зобовязання відповідача полягали у наданні послуг з електропостачання позивачці. Вимогу до відповідача про стягнення коштів за невиконання договору позивачкою було заявлено шляхом предявлення позову до суду в серпні 2015 року, копію якого було отримано відповідачем в вересні 2015 року. В звязку з цим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачки слід стягнути інфляційні витрати за період з вересня по жовтень 2015 року в сумі 139 грн. 69 коп., виходячи із наступного розрахунку: 102,3 індекс інфляції в вересні 2015 року х 98,7 індекс інфляції в жовтні 2015 року : 100% = 100,97; 14400 грн. х 100,97 : 100% = 139,69. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити. Таким чином, всього з відповідача на користь позивачки слід стягнути кошти в сумі 14539 грн. 69 коп. (14400 + 139,69). Посилання представника відповідача на пропуск позивачкою строку для звернення до суду з позовом суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивачкою заявлено вимоги про стягнення коштів за договором, укладеним 31.07.2012 року. З позовом до суду з приводу стягнення сплачених за цим договором коштів позивачка вперше звернулась 30.07.2015 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності. Після повернення вказаного позову ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31.07.2015 року, як поданого без дотримання правил підсудності, та отримання цієї ухвали в серпні 2015 року, позивачка також в серпні 2015 року звернулась повторно з вказаним позовом до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська за місцезнаходженням відповідача. Таким чином, оскільки вперше до суду з позовом позивачка звернулась у встановлений законом строк та з огляду на положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.55 Конституції України, відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ст.267 ЦК України. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial