Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи Шостої Одеської державної нотаріальної контори, та просить визнати за нею право власності на 1/5 частки квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті її сестри [PERSON], яка померла [INFO] року. [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що у зв'язку зі смертю [INFO] року її сестри [PERSON], відкрилась спадщина на належну їй 1/5 частину квартири [ADDRESS]. Позивачка, як сестра померлої, прийняла спадщину як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після звернення до Шостої Одеської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності померлої на вищезазначену частку квартири. Така відмова стала приводом для звернення [PERSON] до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] визнали та не заперечували проти його задоволення. Представник третьої особи Шостої Одеської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги письмові докази, що є наявними у матеріалах справи, та вислухавши думки сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 листопада 1993 року (а. с. 11) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 65, 5 кв. м. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 1155 (а. с. 8). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/5 частину вищевказаної квартири. [PERSON] є рідною сестрою померлої [PERSON], що підтверджується записом про матір та батька у свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а. с. 6). Отже, відповідно до ст. 1222 та ст. 1262 ЦК України позивачка є спадкоємцем за законом другої черги. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16.01.2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 даного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Також судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Дана обставина підтверджується також відповідною відміткою про реєстрацію у паспорті [PERSON] (а. с. 5), згідно якої вона зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 04 квітня 1967 року. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути запис у паспорті спадкоємця, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний у спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2007 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті її сестри [PERSON] 04 квітня 2013 року вона звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри (а. с. 38). Згідно листа Шостої Одеської державної нотаріальної контори від 26 вересня 2013 року № 3080/02-14 (а. с. 16) позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності померлої на 1/5 частину квартири [ADDRESS], спадщина на яку відкрилась після її смерті. Суд вважає неправомірною таку відмову Шостої Одеської державної нотаріальної контори , у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Той факт, що 1/5 частка вищевказаної квартири належала [PERSON] підтверджується наступними документами: свідоцтвом про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 03 листопада 1993 року за реєстраційним № ІІ -1671 (а. с. 11); розпорядженням органу приватизації УЖКГ від 03 листопада 1993 року № 27645 про передачу квартири [ADDRESS] в приватну спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], мешкаючим у 2-х кімнатній квартирі, загальною площею 65, 5 кв. м. (а. с. 12); технічним паспортом на вищевказану квартиру (а. с. 13). Вищезазначені документи свідчать про належне володіння [PERSON] майном, що не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент придбання цього майна. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Згідно ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Суд вважає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, суд вбачає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування на 1/5 частину квартири [ADDRESS], що належала померлій [PERSON] Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved