Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за ним право власності на однокімнатну квартиру №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована к будинку [ADDRESS] та легковий автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , в порядку поділу спільного майна подружжя; за відповідачкою [PERSON] визнати право власності на трикімнатну квартиру №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 29 квітня 2001 року він ( [PERSON] ) перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] . За час проживання у шлюбі вони придбали наступне майно: однокімнатну квартиру №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована к будинку [ADDRESS] та легковий автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та трикімнатну квартиру №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку [ADDRESS] . Однак, на даний час між ними склалися конфліктні відносини, у зв`язку із чим, у добровільному порядку вони не можуть досягнути згоди з приводу поділу вказаного майна. Обраний спосіб поділу спільного майна позивач обґрунтовує тим, що згідно Звіту про оцінку майна від 07 вересня 2018 року ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] становить 820343 гривень, середня ринкова вартість автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, 2012 року випуску складає 532950,18 гривень, при цьому, ринкова вартість трикімнатної квартири №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку [ADDRESS] складає 1647141 гривень. Відтак, загальна вартість нерухомого майна, на яке він ( [PERSON] ) просить визнати за ним право власності на 293847,82 гривень менша від вартості майна, яке він просить виділити у власність відповідачці. Також, вказує, що відповідачці [PERSON] слід виділити у власність трикімнатну квартиру, оскільки після розірвання шлюбу, із нею буде проживати їх неповнолітній син [PERSON] , а тому враховуючи інтереси неповнолітнього сина із матір`ю їм необхідна більша житлова площа, ніж йому ( [PERSON] ). Щодо визнання за ним права власності на майно, вказує, що відповідачка не має посвідчення водія та навиків водіння транспортним засобом, оскільки виключно він ( [PERSON] ) використовував спірний автомобіль .З цих підстав просив позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 19 листопада 2018 року від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Стадника В.А. надійшов відзив на позов, у якому заперечує проти викладених, у позові обставин, покликаючись на те, що обраний позивачем спосіб поділу майна подружжя порушує її права. Зокрема зазначає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Так, відповідачка не погоджується щодо визнання за позивачем права власності на автомобіль марки Toyota, вказуючи на те, що спірний автомобіль придбаний за грошові кошти у сумі 280 000 гривень, отримані відповідачкою [PERSON] внаслідок укладення нею договору безвідсоткової позики від 19 грудня 2011 року. Так, відповідно до умов укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору безвідсоткової позики від 19 грудня 2011 року, [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 280000 гривень, а [PERSON] зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) в обумовлений і договором строк 5 років з моменту підписання договору позики. На даний час зобов`язання за даним договором позики виконано [PERSON] , зокрема 27 вересня 2018 року відповідачка [PERSON] в рахунок повернення боргу за даним договором, передала у власність [PERSON] належне їй майно - автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2012 року випуску, чорного кольору. Вартість майна визначена за згодою сторін у розмірі 280 000 гривень. З цих підстав, відповідачка вважає, що оскільки зобов`язання по договору позики від 19 грудня 2011 року, який укладався в інтересах сім`ї виконано в повному обсязі за рахунок [PERSON] , то у позивача відсутні підстави для присудження йому автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2012 року випуску чорного кольору номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , в порядку поділу майна подружжя. Також, відповідачка заперечує визначену позивачем вартість майна, зокрема однокімнатної квартири №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована к будинку [ADDRESS] , яка оцінена у розмірі 820343 гривень та трикімнатної квартири №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку [ADDRESS] - у сумі 1647141 гривень. На замовлення відповідачки ПП «Тернопільське експертно-консультаційне бюро» було визначено вартість вказаного нерухомого майна та встановлено, що ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., становить 892 270 гривень, а ринкова вартість трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 85 кв.м., площею 53,1 кв.м., становить 1 286 594 гривень. Крім цього зазначає, що трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 85,0 кв.м., житловою площею 53,1 куплена за кошти відповідачки, оскільки куплена за кошти її покійної матері [PERSON] внаслідок продажу квартири [ADDRESS] . Натомість, однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м. придбана сторонами за період шлюбу, а тому підлягає поділу в рівних частках між ними, оскільки відповідачка не бажає відмовлятись від своєї частки та продавати її в користь позивача. За вказаних обставин відповідачка просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в частині визнання за Позивачем [PERSON] права власності на однокімнатну квартиру №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] та легковий автомобіль TOYOTA CAMRY, 2012 року випуску чорного кольору номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме однокімнатної квартири №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] , визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку вказаної квартири. За клопотанням представника позивача, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 листопада 2018 року зупинено провадження у даній цивільній справі №607/19330/18 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №607/21745/18 за позовом [PERSON] до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в Тернопільській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2020 року поновлено провадження у вказаній цивільній справі за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 30 липня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті , про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Горба В.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав, викладених у позові. Відповідачка [PERSON] та її представник будучи належним чином особисто повідомленими про дату час та місце судового засідання, 05 листопада 2020 року до суду не прибули, про причини неявки, суд не повідомили . Попередньо, у судовому засіданні щодо задоволення позову [PERSON] заперечували з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 29 квітня 2001 року, що стверджується відміткою про сімейний стан у паспорті громадянина України [PERSON] (а.с.10). За час перебування у шлюбі сторони набули у власність квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 22 травня 2006 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної відповідальності». Як убачається із Технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] виготовленого ТОВ «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», загальна площа вказаної квартири становить 85,0 кв.м., житлова площа - 53,1 кв.м. Також, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16 лютого 2016 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Національний Резерв» (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С та зареєстрованого в реєстрі за № 442, [PERSON] купив у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м. Згідно п. 2.1. вказаного договору ціна нерухомого майна за цим договором становить 304734 гривень. На підставі даного договору 16 лютого 2016 року за позивачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №53529458, сформованої 18 лютого 2016 року. Як убачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 1ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області, 26 травня 2012 року за [PERSON] зареєстровано автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] Відповідно до Звіту про оцінку майна, реєстраційний номер [NUMBER] здійсненого ТОВ «АТЛАНТ-УКРГРУП» вартість однокімнатної квартири, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , становить 820343 гривень. Згідно із Звітом про оцінку майна, реєстраційний номер 0907-002 здійсненого ТОВ «АТЛАНТ-УКРГРУП» вартість трикімнатної квартири №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку [ADDRESS] складає 1647141 гривень. На підтвердження ринкової вартості автомобіля Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] позивачем долучено інформацію з інтернет-ресусу www.auto.ria.com, з якого убачається, що середня ринкова вартість автомобіля Toyota, модель Camry, 2012 року випуску становить 532950,18 гривень. За час розгляду даної цивільної справи, шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2019 року (справа №60/17433/18). Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, набуте сторонами за період шлюбу майно, а саме: однокімнатна квартира №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована к будинку [ADDRESS] та трикімнатна квартира №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку [ADDRESS] , а також легковий автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] належить позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності із статтею 71 Сімейного кодексу України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. В силу положень стаття 183 ЦПК України речі діляться на подільні та неподільні. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Юридично неподільним визнаються речі, фізичний поділ яких прирівнюється до знищення речі або нерозумного зменшення її цінності. Неподільною може бути як проста річ (музичний інструмент, скульптура тощо), так і складна річ (картина, автомобіль, будівля, споруда тощо). Подільними визнаються речі, фізичний поділ яких лише пропорційно зменшує вартість отриманих в результаті поділу частин: земельна ділянка ... Подільними речами є речі, визначені родовими ознаками. Класифікація речей на подільні та неподільні має практичне значення ще й в аспекті поділу спільної власності і виділення часток із неї. Подільні речі можуть бути поділені між співвласниками з виділом кожному із них його частки в натурі. При цьому, в силу вимог частини 2 ст. 71 Сімейного кодексу України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. З аналізу зазначеної норми закону вбачається, що при наявності певної кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично сприймає доводи представника відповідачки, викладені ним у відзиві на позов про відсутність підстав для поділу спільного майна подружжя - автомобіля марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , оскільки він придбаний за грошові кошти у сумі 280 000 гривень, отримані відповідачкою [PERSON] внаслідок укладення нею договору безвідсоткової позики від 19 грудня 2011 року на виконання умов якого вказаний автомобіль 27 вересня 2018 року в рахунок повернення боргу був переданий нею у власність [PERSON] , а відтак, оскільки зобов`язання по договору позики від 19 грудня 2011 року, який укладався відповідачкою [PERSON] в інтересах сім`ї виконано в повному обсязі за рахунок [PERSON] , то у позивача відсутні підстави для присудження йому даного автомобіля в порядку поділу майна подружжя. Зокрема, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року визнано недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля Тойота Кемрі, .5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . Вказаним рішенням суду установлено, факт відсутності отримання згоди від [PERSON] на відчуження автомобіля Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також факт того, що відчуження спірного транспортного засобу здійснювалося не в інтересах сім`ї [PERSON] . Також даним рішенням суду установлено ознаки недобросовісності контрагента [PERSON] за спірним договором - [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] , а відтак не міг не знати, що автомобіль було придбано сестрою під час шлюбу з позивачем [PERSON] . Також, суд критично сприймає доводи представника відповідача про те, що спірний автомобіль придбаний за грошові кошти відповідачки у сумі 280 000 гривень, які отримані нею за договором безвідсоткової позики від 19 грудня 2011 року. Так, договір безвідсоткової позики, за яким [PERSON] отримала у позику від [PERSON] грошові кошти у сумі 280 000 гривень, укладено 19 грудня 2011 року. При цьому, автомобіль Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] 26 травня 2012 року, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 1ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області. Разом із цим, позивачем надано заяву на видачу готівки №152 від 26 травня 2012 року, з якої убачається, що 26 травня 2012 року позивачем [PERSON] було знято з депозитного рахунку в ПАТ «Укрексімбанк» грошові кошти у сумі 211400,47 гривень (а.с.163). Відтак, відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль було придбано за грошові кошти у сумі 280000 гривень, які отримані нею за договором безвідсоткової позики 19 грудня 2011 року. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя. Також, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про те, що трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 85,0 кв.м., житловою площею 53,1 куплена за кошти відповідачки [PERSON] , зокрема за кошти її покійної матері [PERSON] внаслідок продажу квартири [ADDRESS] . Як убачається із договору купівлі-продажу квартири від 13 серпня 2004 року, укладеного між [PERSON] , який діє від імені [PERSON] (Продавець) та [PERSON] , який діє від імені [PERSON] (Покупець), посвідченого нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Темніковою С.А. та зареєстрованого в реєстрі за №4-2661, продавець [PERSON] в особі представника продала, а покупець в особі представника прийняв у власність на ім`я [PERSON] квартиру [ADDRESS] , житлова площа квартири становить 33,4 кв.м., загальна площа - 59,9 кв.м. Згідно п. 2 вказаного договору продаж вчинено за 18205 гривень. Однак, відповідачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що квартира трикімнатна квартира [ADDRESS] , придбана сторонами у 2006 році куплена за кошти відповідачки, отримані нею від продажу квартири її матері [PERSON] , який відбувся 13 серпня 2004 року. Вказане твердження відповідачки ставиться під сумнів також і тією обставиною, що житлова площа відчуженої квартири [PERSON] , яка знаходиться в будинку [ADDRESS] , становить 33,4 кв.м., загальна площа - 59,9 кв.м., натомість придбана у 2006 році трикімнатна квартира [ADDRESS] є значно більшою площею, зокрема її загальна площа становить 85,0 кв.м., житлова - 53,1 кв.м., відтак вартість вказаних квартир є явно неспівмірною. На підтвердження своїх заперечень щодо не співмірності вартості спірного майна, яке позивач просить поділити між сторонами, відповідачкою долучено висновки про ринкову вартість майно. Зокрема, як убачається із висновку про ринкову вартість трикімнатної квартири, загальною площею 85,0 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , складеного ПП «Тернопільське експертно-консультаційне бюро» 19 листопада 2018 року, вартість квартири становить 1285594 гривень. Згідно із висновком про вартість однокімнатну квартиру №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована в будинку [ADDRESS] , складеного ПП «Тернопільське експертно-консультаційне бюро» 19 листопада 2018 року, вартість квартири складає 892270 гривень. Разом із цим, сторонами не надано суду доказів про дійсну вартість автомобіля Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . При визначенні варіанту поділу спірного майна сторін суд також враховує, що між сторонами склалися конфліктні відносини, а тому здійснення поділу однокімнатної квартири №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована в будинку [ADDRESS] , як це просить відповідачка у поданому відзиві на позов, шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 її частині, призведе до ще більшого загострення конфлікту між колишнім подружжям. Суд вважає, що з урахуванням вартості однокімнатної квартири [ADDRESS] та середньої ринкової вартості автомобіля Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а також вартості трикімнатної квартири [ADDRESS] , запропонований позивачем варіант реального розподілу шляхом визнання за сторонами права власності на окремі об`єкти спільного майна, а саме, визнання за позивачем [PERSON] права власності на: однокімнатну квартиру №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована в будинку [ADDRESS] та легковий автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , в порядку поділу спільного майна подружжя, і визнання за відповідачкою [PERSON] права власності на трикімнатну квартиру №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна подружжя, відповідатиме вимогам розумності та справедливості, а також гарантуватиме остаточне вирішення цього спору по суті та забезпечить у подальшому кожній з сторін об`єктивну можливість безперешкодно користуватися виділеним їй у власність майном. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved