Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивачка в позові зазначає, що їй, її матері [PERSON] та батькові [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11 червня 1996 року Корделівським цукровим заводом, згідно з розпорядженням № 28 від 07.06.1996 року, на праві спільної сумісної власності належить приватизована квартира за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира зареєстрована за ними в Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 13.06.1996 році в реєстровій книзі № 2, за реєстровим № 375/57, що підтверджує їхнє право спільної сумісної власності на квартиру. 1 березня 2000 року її батько [PERSON] помер, і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді належної йому частки вищезазначеної квартири. 23 липня 2016 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті також відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки квартири. Вона, як єдина спадкоємиця першої черги за законом на майно померлих батьків, в передбачений законом 6 - місячний термін звернулась в Калинівську державну нотконтору Вінницької області з заявою про прийняття спадщини - часток у квартирі, які належали батькам. Однак державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, оскільки в свідоцтві про право власності на житло не виділені частки спадкового майна у спільній сумісній власності, кожного із власників квартири. Тому вона вимушена звертатись в суд з даним позовом . Позивачка в судове засідання не зявилась, однак від неї надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутність в порядку письмового провадження, заявлені позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява про визнання заявлених позивачкою позовних вимог та про проведення розгляду справи в порядку письмового провадження без участі представника Корделівського цукрового заводу. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачці, її матері [PERSON] та батькові [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11 червня 1996 року Корделівським цукровим заводом, згідно з розпорядженням № 28 від 07.06.1996 року, на праві спільної сумісної власності належить приватизована квартира за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира зареєстрована за ними в Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 13.06.1996 році в реєстровій книзі № 2, за реєстровим № 375/57, що підтверджує їхнє право спільної сумісної власності на квартиру. 1 березня 2000 року батько позивачки - [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді належної йому частки вищезазначеної квартири. 23 липня 2016 року померла мати позивачки - [PERSON]. Після її смерті також відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки квартири. Позивачка, як єдина спадкоємиця першої черги за законом на майно померлих батьків, в передбачений законом 6 - місячний термін звернулась в Калинівську державну нотконтору Вінницької області з заявою про прийняття спадщини - часток у квартирі, які належали батькам. Однак державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачці було відмовлено, оскільки в свідоцтві про право власності на житло не виділені частки спадкового майна у спільній сумісній власності, кожного із власників квартири. Згідно п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частки позивачки, померлої [PERSON] та померлого [PERSON], як співвласників спільної сумісної власності є рівними, так як вони приватизували квартиру, однаково володіли і користувались житлом, між ними не було укладено ніяких угод відносно власності на квартиру, а тому їхні частки як співвласників у спільній сумісній власності є рівними, і кожному з них, як співвласнику належить право власності на 1/3 частину квартири. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки є законними та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved