Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , третя особа - яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби захисту дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] за місцем її реєстрації та проживання - по [ADDRESS] та стягнути аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з 13 вересня 2017 року перебувала із відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2019 року шлюб між нею ( [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] - розірвано. Сторони припинили спільне проживання ще до розірвання шлюбу, а тому неповнолітня дочка [PERSON] проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS] , де для неї створені належні умови для безпечного розвитку та виховання. Відповідач під час побачень з дитиною, чинив у її присутності домашнє насильство, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач [PERSON] має постійне місце роботи і стабільний дохід, займається вихованням та розвитком дочки, забезпечена повноцінним житлом, а тому вважає, що визначення місця проживання неповнолітньої дочки [PERSON] разом із нею повністю відповідатиме інтересам дитини. Однак, проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох від права спілкування з дитиною та обов`язку матеріальної забезпечувати. Вона не в змозі самостійно забезпечити дитину усім необхідним, оскільки єдиним джерелом її доходів є державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. З огляду на те, що відповідач отримує значний дохід від продажу нерухомого майна, займається будівництвом, підрядними роботами, має задовільний стан здоров`я, є матеріально забезпеченим та інших дітей чи осіб на утриманні немає, а тому просить суд стягнути з нього аліменти на утримання дочки в твердій грошові сумі, що становить 5000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач вважає, що відповідач [PERSON] будучи працездатним та за своїм майновим станом може надавати матеріальну допомогу дружині, котра перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, тому просить стягнути аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 грудня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Тришака О.Г. 03.01.2020 року надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , згідно якого визнав позов частково та не заперечив щодо проживання їх спільної дочки [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , однак з врахуванням майнового стану визнає за можливе сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1500 грн. Щодо решти позовних вимог про сплату коштів в сумі 5000 грн щомісячно на утримання колишньої дружини [PERSON] заперечує та просить суд відмогти у їх задоволенні, зважаючи на те, що відповідач на даний час не працює, не отримує стабільного доходу, матеріально йому допомагає мати, яка зареєстрована приватним підприємцем, якою у 2015 році надано кошти для придбання квартири по [ADDRESS] , власником якої він є. Будь якого іншого рухомого чи нерухомого майна у нього немає. Тому, у відповідача [PERSON] відсутня майнова можливість сплачувати аліменти у розмірі згідно заявлених позовних вимог. 09 січня 2020 року ухвалою суду цивільну справу направлено до Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради для дачі письмового висновку щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, зокрема визначення місця проживання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та зупинено провадження у справі. 15 жовтня 2020 року ухвалою суду поновлено підготовче провадження у даній справі. 02 грудня 2020 року ухвалю суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Чудопалов Ю.Ю. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача - адвокат Тришак О.Г. у судовому засіданні позов визнав частково з мотивів викладених у відзиві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив розглянути справу на підставі наявних матеріалів та висновку органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. Судом установлено: Згідно викладених у позові обставин, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 13 вересня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2019 року (справа № 607/26250/19). Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що складено актовий запис №2324 Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Тернопільській області, яким 11 жовтня 2018 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Відповідно до відповіді КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 18.11.2019 року № 1101, відповідно до медичної документації дитина [PERSON] спостерігається за адресою [ADDRESS] та перебуває на обліку у педіатричному відділенні № 6 КНП «ТМДКЛ». На медичні огляди з дитиною приходить матір, дівчинка доглянута, щеплення проводиться згідно вимог календаря профілактичних щеплень, рекомендації лікаря мати дитини виконує. З довідки № 347 від 05.11.2019 року ТСШ № 17 імені Володимира Вихруща з поглибленим вивченням іноземних мов вбачається, що [PERSON] працює в ТСШ № 17 імені Володимира Вихруща з поглибленим вивченням іноземних мов на посаді вчителя початкових класів з 02.10.2013 року. У даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку (з 06.12.2018 року по [INFO] ). Згідно відомостей Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області наданих 26.11.2019 року № 14-474/оп/ встановлено, що у журналі вхідної кореспонденції Тернопільського ВП зареєстровані звернення [PERSON] стосовно правопорушень вчинених [PERSON] , зокрема 24.02.2019 року -погроза фізичною розправою стосовно [PERSON] та 01.11.2019 року забрав без дозволу їх спільну дочку. Підстав для внесення відомостей до ЄРДР та початку розслідування немає (лист начальника ТВП ГУНП в Тернопільській області від 04.03.2019 року № 1718). 05.11.2019 року [PERSON] звернулася із заявою до служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про вчинення систематичних погроз зі сторони [PERSON] , вона боїться його та не може не давати бачитися з дитиною, викликала працівників поліції. Чоловік хапав дитину та намагався втекти, знаючи, що у неї режим сну та вигодовування. Просила вжити заходів щодо захисту психічного та фізичного здоров`я її та дочки. Працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] (квартира зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі реєстраційного посвідчення ТМ БТІ від 09.08.1999 року). Трикімнатна квартира з усіма комунальними зручностями, повністю омебльована, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам. Для дитини та матері відведено окрему кімнату, в якій створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку дівчинки. Згідно рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської від 07.10.2020 року № 764 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини», затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вказаного висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, враховуючи пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, органом опіки і піклування рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У відповідності із ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У відповідності із ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Судом установлено, що неповнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю (позивачем по справі) [PERSON] та перебуває на її утриманні. Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги вік дитини, а також визнання позову відповідачем, висновку органу опіки і піклування, суд приходить до переконання, що визначення місця проживання малолітньої дочки сторін [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] за адресою місця проживання позивача: [ADDRESS] , якнайкраще відповідатиме інтересам дитини, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Також щодо спору в частині стягнення аліментів на утримання дочки, суд враховує наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня. Відповідач є власником квартири по [ADDRESS] . У ході судового засідання, відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що за своїм станом здоров`я він не має можливості надавати дочці матеріальне утримання. При цьому, суд критично приймає до уваги твердження відповідача про відсутність у нього постійних доходів та його перебування на утриманні матері, як на підставу заперечень проти стягнення із нього аліментів, оскільки, будучи особою працездатного віку, не маючи на утриманні інших дітей, чи непрацездатних дружини, батьків, відповідач, зобов`язаний надавати кошти на утримання своєї малолітньої дочки - [PERSON] . Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітньої дочки сторін - [PERSON] , [INFO] , суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 12.12.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо заявленої вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Надання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Однак, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачці, а тому відсутня обов`язкова умова, передбачена частиною четвертою статті 84 Сімейного кодексу України, для стягнення з відповідача аліментів на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до довідки управління соціальної політики від 31.07.2020р. №1665 [PERSON] одержує допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. щомісячно. Разом із тим, встановлено, що відповідач не працює та не отримує сталого доходу, окрім квартири придбаної матір`ю, немає іншого рухомого чи нерухомого майна або корпоративних прав, а тому не в змозі надавати передбачену статтею 84 СК України допомогу. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Жодних доказів на спростування викладених у відзиві обставин стороною позивача суду не надано і у ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини, що викладені у позові щодо отримання відповідачем значного доходу від продажу нерухомого майна, зайняття будівництвом, підрядними роботами, щодо його достатнього матеріального забезпечення. При таких обставинах суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача слід стягнути в користь позивача 768, 40 грн. судового збору сплачених нею при звернення до суду із даним позовом та із відповідача слід стягнути у дохід держави 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial