Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтовування позовних вимог вказала, що вони є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Відповідач [PERSON] є сином позивачки [PERSON] . З 2017 року [PERSON] не проживає в спірній квартирі, всі комунальні послуги сплачує позивачка, у зв`язку із чим несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому вимушена звернутися з цим позовом до суду. Згідно правил ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому, відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України, справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою від 22 листопада 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав, в зв`язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Представник третьої особи Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради Симоненко О. в судове засідання не з`явилася надала суду заяву в якій просила прийняти рішення на розсуд суду та проводити розгляд справи за її відсутності. Статтями\~43,\~211 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог\~статті 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку\~статті 280 ЦПК України\~за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно положень\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.8-9). Згідно акту від 25.03.2019 року про не проживання, в квартирі [ADDRESS] , який посвідчений мешканцями будинку відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з 2017 року (а.с.7). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження\~щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18). Частиною 2\~статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності квартири позивачці на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивачки, яке порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved