Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Першої львівської державної нотаріальної контори, Галицького відділу державної виконавчої служби місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) про звільнення квартири з-під арешту. Свої вимоги мотивує тим, що у березні 2020 року їй стало відомо, що 30.01.2007 року за номером 4420637 реєстратором Першої Львівської державної нотаріальної контори зареєстровано обтяження (арешт, архівний запис з 2001 року) на квартиру [ADDRESS] . З відповіді Львівського державного нотаріального архіву від 13.03.2020 року №712/01-17 вбачається, що підставою для накладення обтяження є лист Відділу виконавчої служби Галицького району управління юстиції м. Львова від 05.09.2001 року вих.№ДВ-2/2001. [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] після приватизації є першими і єдиними власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджує свідоцтво про право власності на квартиру № [NUMBER] від 21 червня 2000 року. З листа Відділу виконавчої служби Галицького району управління юстиції м. Львова від 05.09.2001 року вих.№ДВ-2/2001 вбачається, що відносно [PERSON] та іншого співвласника [PERSON] , жодної вказівки чи правової підстави для накладення арешту на квартиру не зазначено, жодної постанови державної виконавчої служби або іншого документу про арешт квартири у цьому листі не зазначено. У наведеному переліку боржників в цьому листі зазначено ТзОВ «Соціально-проблемний центр «ДЕМОГРАФ», код ЄДРПОУ 13821951, адреса юридичної особи: м. Львів вул. Князя Романа, буд. 4, кв. 8. Адреса юридичної особи відповідно до законодавства України чинного на 2000-2001 рік і на сьогодні не є правовою підставою виникнення права власності у особи, реєстрація юридичної особи за певною адресою не створює права власності за такою особою на майно відповідної адреси. Позивачка вважає, що Перша Львівська державна нотаріальна контора без достатніх правових підстав внесла запис про обтяження на квартиру [ADDRESS] . Просить позовні вимоги задовольнити Ухвалою суду від 28.07.2020 року відкрито спрощене провадження у справі. 27.08.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Першої львівської державної нотаріальної контори. 23.09.2020 року ухвалою суду до участі в справі в якості співвідповідача залучено Галицький відділ державної виконавчої служби місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів). Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача та позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Першої львівської державної нотаріальної контори подав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, просить замінити їх як первісного відповідача на належного відповідача Галицький відділ державної виконавчої служби місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів), оскільки державні нотаріальні контори виступали реєстраторами Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, приймали повідомлення від судових та слідчих органів та переносили наявну в них інформацію до записів Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що й було зроблено нотаріальною конторою 22.11.2001 року при одержанні листа з відділу виконавчої служби Галицького району управління юстиції м. Львова від 05.09.2001 року вих. №ДВ -2/2001 про стягнення з юридичних осіб. Вирішення позову залишає на розсуд суду. Відповідач Галицький відділ державної виконавчої служби місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру ( будинок) № [NUMBER] від 21.06.2000 року, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] - належить на праві спільної власності [PERSON] та члену її сім`ї [PERSON] . Загальна площа квартири становить 69.70 кв. м. /а.с.4/. Згідно відповіді на запит Львівського державного нотаріального архіву Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 13.03.2020 року №712/01/17 позивачу надано копію листа Відділу виконавчої служби Галицького районного управління міністерства юстиції м. Львова від 05.09.2001 року вих.. №ДВ-2/2001 року /а. с. 5/. Відповідно до листа Відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління Міністерства юстиції м. Львова від 05.09.2001 року вих. №ДВ-2/2001р у відділі ДВС Галицького РУЮ м. Львова на виконанні знаходяться накази Арбітражного суду Львівської області про стягнення боргів на користь держави, інших юридичних осіб та фізичних осіб з наведених юридичних осіб, зокрема: ТзОВ «Соціально-проблемний центр «Демограф» (код ЄДРПОУ:13821951, адреса юридичної особи: м. Львів, вул. Князя Романа, буд.4, кв. 8 /а.с. 6-7/. З листа Першої Львівської нотаріальної контори №406/01-16 від 09.04.2020 року вбачається, що в повідомленні Відділу державної виконавчої служби від 05.09.2001 року вих. №ДВ-2/2001рне зазначено про те, що заборона накладається на квартиру належну [PERSON] та [PERSON] , про це не зазначено і у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В реєстрі власником зазначено ТОВ «Соціально-проблений центр «Демограф». Відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідальність за вірогідність відомостей що вносяться до Реєстру заборон із заяв несуть органи та особи, які надали цю інформацію. «30» січня 2007 року за № 4420637 Першою львівською державною нотаріальною конторою не реєструвалось обтяження на квартиру [ADDRESS] . В кінці 2006 року і в січня 2007 року обтяження, які були зареєстровані в Реєстрі обтяжень були в автоматичному режимі перенесені в новий реєстр /а.с. 10/. Згідно інформаційної довідки № 217384499 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.07.2020 року вбачається, що на підставі листа ДВ-2/2001 Відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління Міністерства юстиції м. Львова від 05.09.2001 року на квартиру [ADDRESS] власникои якої є ТОВ «Соціально-проблемний центр «Демограф» накладено арешт /а.с.11-12/. Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , що посвідчує особу [PERSON] , вона зареєстрована від 04.11.2005 року по даний час за адресою: [ADDRESS] /а.с. 15/. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на квартиру набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України, визначається виключно законами України. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Нормами ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Такі правові регулювання містяться і в ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. В даному випадку в діях позивача не встановлено неправомірної поведінки при надбанні квартири, майно придбано у законний спосіб, належним чином оформлено правовстановлюючі документи, проведено всі передбачені законом платежі. Таким чином, позивачка є законним власником квартири, її права не звужені будь-яким рішенням компетентного органу, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved