Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивачка в судовому засіданні вимоги, висловлені в своєму позові, підтримала та просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі № 12 в житловому будинку № 31 по вул. Соборна (вул. [PERSON]) в м. Покров (м. Орджонікідзе) Дніпропетровської області з січня 2005 року для зняття його з реєстрації в зазначеному житловому приміщенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні миги позивача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Третя особа виконком Покровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона рідна сестра відповідача. [PERSON] колишній чоловік позивачки, проживає в с. Чортомлик з цивільною дружиною більше 10 років. Вони розлучилися, тому що [PERSON] зловживав спиртними напоями. [PERSON] своєму колишньому чоловіку не перешкоджає у користуванні квартирою. Коли позивачка їде на тимчасові заробітки, вона платить за її квартиру, позивачка дає їй гроші. [PERSON] нічим не допомагає. В квартирі проживає молодший син позивачки [PERSON]. У відповідача був доступ до квартири. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що його мати погашала всі борги по комунальним платежам. Батьки розлучились за сварок, батько пішов жити до іншої жінки в будинок в с. Чортомлик. Мати залишилась жити з меншим братом в квартирі. Батька з квартири ніхто не виганяв, батько забрав з собою свої речі, матір не перешкоджала батьку. Він прописаний в квартирі, але на неї не претендує. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що на даний час він мешкає по вул.. Соборна, 31/12, не працює. Батьки сварились, батько пив, вони не живуть більше 10 років. Батько пішов жити до іншої жінки в с. Чортомлик, де проживає і в теперішній час. Батька з квартири ніхто не виганяв, він забрав всі свої речі. За цей час батько зявлявся в квартирі, мав доступ, в нього були ключі після того, як він пішов з квартири. Батько вже в квартирі не проживав, комунальні платежі не сплачує взагалі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає позивачку більше 20 років, оскільки тривалий час жили по сусідству. [PERSON] проживала разом з чоловіком та дітьми по вул. Соборна, 31/12. Приблизно в 2005 році відповідач пішов сам жити до іншої жінки. У них постійно були конфлікти, [PERSON] забрав свої речі. Після цього він періодично то приходив до квартири, то знов уходив. Відповідача ніхто з квартири не виганяв, ніхто йому не перешкоджав користуватися квартирою. За квартиру [PERSON] оплачує сама, її колишній чоловік участі в цьому не приймає. На той час вона проживала поруч з позивачкою та її сімєю тривалий час. В 2012 році вона переїхала жити по вул. Горького, але з [PERSON] підтримує відносини по теперішній час. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачкою вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] та наймачем квартири № 12 в житловому будинку № 31 по вул. Соборна (колишня вул. [PERSON]) в м. Покров (колишній м. Орджонікідзе) Дніпропетровської області. Позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10.09.1977 року і по 16.07.2003 року. Від цього шлюбу у сторін є двоє повнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. В 1987 році сім'я сторін у складі чотирьох чоловік отримала квартиру № 12 в житловому будинку № 31 по вул. Г.Правди в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, яка до сих пір належить до державного житлового фонду. Шлюб позивачки з відповідачем виявився невдалим внаслідок його зловживання спиртними напоями. Після розірвання шлюбу відповідач спочатку залишався проживати в квартирі, але своїх обов'язків як наймач по утриманню житла він не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість. Через деякій час позивачка дізналася, що у відповідача є інша жінка, з якою він вирішив проживати однією сім'єю за місцем її проживання в її житловому будинку. Після чого відповідач забрав з їхньої квартири усі свої особисті речі, документи та переїхав на інше постійне місце проживання до іншої жінки на адресу: м. Орджонікідзе, вул. Красіна, буд. 35, в її житловий будинок, в якому вони разом проживають до сих пір. З тих пір відповідач в їхній квартирі не проживає, нею для проживання не користується і ніяких особистих речей його у квартирі не залишилося. І протягом усіх цих років, тобто вже більше 10 років він не ніс і зараз не несе ніяких витрат по утриманню житла. Згідно ст. 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського, житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача (до яких належать дружина наймача, їх діти і батьки), які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Тобто відповідно до вимог ст. 64 ЖК України наймач житлового приміщення має не тільки права, а ще і обов'язки, що випливають з договору найму житла. Але протягом більше 10 років відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню житла, як наймач. Тобто він сам повністю усунувся від виконання своїх обов'язків, як наймач, що випливають з договору найма житла. І надалі він теж не має наміру виконувати вказані свої обов'язки наймача житлового приміщення. Відповідач втратив будь який інтерес до вказаній квартирі з тих пір, як переїхав на інше постійне місце проживання до іншої жінки. Ніяких перешкод в користуванні даною квартири позивач та інші особи відповідачу не чинили, дверні замки вона не змінювала, відповідач мав вільний доступ до вказаної квартири. Відповідно до ч.2 ст.107 Житлового кодексу України член сім'ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як зазначено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Відповідно до ст. 7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п. 3 [PERSON] реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 12 [PERSON] реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, особи, які не проживають за зареєстрованим місцем проживання більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов'язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов'язані письмово повідомити відповідному органу реєстрації про своє місце перебування. Однак відповідач вказані вимоги закону порушує. Відповідно до п. 26 [PERSON] реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Нормами ст. 1,3 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства насамперед є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Факт того, що відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] підтверджений актом МКП «ЖЕО» від 13.07.2013 року та від 14.01.2017 року, відповідно до яких встановлено те, що відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2005 року. Дослідженими в судовому засіданні документами встановлено, що лише позивач особисто несе витрати по комунальним платежам протягом тривалого часу, сплатила борги по комунальним послугам, які утворилися ще на час проживання відповідача у вказаній квартирі. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, ґрунтуються на нормах діючого законодавства України, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, висловлені ним в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим взагалі не підтвердженими та спростовуються стабільними поясненнями позивача, наданими нею письмовими доказами, поясненнями багатьох свідків, допитаних в судовому засіданні, матеріалами справи в їх сукупності. В судовому засіданні сам відповідач підтвердив той факт, що він сам покинув стіни вказаної квартири, оскільки пішов жити до іншої жінки в її житловий будинок ще в 2005 році, де проживає і по теперішній час, користується ним на правах наймача. Не заперечує він і проти того, що у вказаній квартирі не має його будь яких речей, оскільки він їх забрав з собою, не приймає він і жодної участі у комунальних витрати з тієї причини, що він там не проживає та не користується послугами, яків надаються, мав вільний доступ до вказаної квартири. Безпідставними є твердження відповідача про те, що останнім часом він позбавлений вільного доступу до квартири, оскільки як встановлено судом, він втратив ключі від вхідних дверей до квартири, однак не дивлячись на це, він продовжує мати доступ док квартири. Відповідач особисто заявив, що він не бажає повертатися та жити у вказаній квартирі, однак йому потрібна реєстрація в ній. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням для зняття з реєстрації місця проживання особи» - задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі № 12 в житловому будинку № 31 по вул. Соборна (вул. [PERSON]) в м. Покров (м. Орджонікідзе) Дніпропетровської області з січня 2005 року для зняття його з реєстрації в зазначеному житловому приміщенні.

Outcome: approved