Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до Маріупольської міської ради, про визнання права власності на земельну ділянку за договором довічного утримання. В обґрунтування позовних вимог, посилалася на ті обставини, що вона є рідною донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Під час життя [PERSON] уклав з нею договір довічного утримання від 30 жовтня 2002 року. Згідно вищезазначеного договору [PERSON] передає у її власність належний йому на праві приватної власності житловий будинок за номером [ADDRESS] з усіма господарчими та побутовими будівлями і спорудами. Житловий будинок розташовано на земельній ділянці розміром 523 кв.м., яка є власністю [PERSON] смерті батька позивачка звернулась до нотаріальної контори про зняття заборони відчуження з будинку [ADDRESS] , яка була знята 16 серпня 2006 року. У 2019 році позивачка вирішила реалізувати своє право на відчуження та продати будинок для чого звернулася до нотаріуса. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу у Донецькій області Бедненко С.В. від 28 листопада 2019 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою на ім`я [PERSON] . Вважає, що право власності на земельну ділянку перейшло їй разом з правом власності на будинок який розташовано на зазначеній земельній ділянці, а тому просить суд визнати за нею, [PERSON] право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0514 га. 12 грудня 2019 року ухвалою суду провадження по справі було відкрито, та справу призначено до підготовчого судового засідання. 10 березня 2020 року, ухвалою суду за клопотанням позивача, з відділу у місті Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецький області було витребувано відомості на підставі яких було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ДН від 5 лютого 1998 року. Також було витребувано з Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори відомості щодо відкриття спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] 23 квітня 2020 року ухвалою суду, підготовче судове засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву с проханням розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача Маріупольської міської ради - Мащенко Д.О. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим 13 липня 1959 року Орджонікідзевським відділом РАГС міста Жданова (Маріуполя), актовий запис 873, та свідоцтвом про укладення шлюбу виданим 21 липня 1979 року Будинком одруження міста Жданова ( Маріуполя ), актовий запис 2395. Після одруження, прізвище позивача було змінено з [PERSON] на [PERSON]. ( а.с.14) Відповідно до договору довічного утримання, укладеного 30 листопада 2002 року, та посвідченого державним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Демко М.Л., [PERSON] передає у власність [PERSON] належний йому на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 523 кв.м., яка є власністю [PERSON] в замін зобов`язання [PERSON] надавати йому довічне утримання. ( а.с.5) [PERSON] помер [INFO] , про що 24 січня 2006 року, Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області було зроблено відповідний актовий запис № 134. ( а.с.10) Згідно витягу № 1311804 від 22 серпня 2003 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 30 жовтня 2002 року. ( а.с6) Згідно державного акту на право приватної власності на землю виданого 5 лютого 1998 року, земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,0514 га, на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради № 326/6 від 18 грудня 1997 року належить [PERSON] . Що також підтверджується довідкою 1959 від 13 серпня 2019 року відділу у місті Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецький області, за якою земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,0514 га належить на праві власності [PERSON] . За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власно право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула пр власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебувг власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій в» розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином норми статей 377 ЦК України, 120 Земельного кодексу України встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Така ж правова позиція висловлена в Постанові ОП КЦС ВС від 16 березня 2020 року у справі № 675/2372/16-ц (провадження № 61-29813сво18). Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку від 29 квітня 1958 року за № 1532, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради депутатів № 8 від 18 лютого 1958 року про відвід земельної ділянки, [PERSON] було надано у безстрокове користування земельну ділянку [ADDRESS] ) загальною площею 523,0 кв.м. Що також підтверджується випискою з протоколу засідання виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради депутатів за № 8 від 18 лютого 1958 року. Також 4 травня 1958 року [PERSON] було надано дозвіл № 789 на виконання будівельних робіт по будівництву індивідуального жилого будинку на земельній ділянці [ADDRESS] . 4 жовтня 1962 року Ждановським бюро технічної документації було зареєстровано право особистої власності на підставі договору забудови від 29 квітня 1958 року за № 1532 на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] . На підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18 грудня 1997 року за № 326/6, [PERSON] було передано у власність земельну ділянку [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. , 28 листопада 2019 року було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, позивачці [PERSON] було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку те земельної ділянки що розташовані за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.11) Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно довідки Завідувача Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. № 329/01-16 від 16 березня 2020 року, після смерті [PERSON] згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 16 березня 2020 року за № 59829974 спадкова справа не заводилася. ( а.с.38) Таким чином встановивши фактичні обставини справи, надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши цільове призначення спірної земельної ділянки, яка належала [PERSON] на праві власності, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог та визнання за позивачем [PERSON] права власності на земельну ділянку [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved