Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивачка звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із даним позовом, в якому вказала, що вона працює у ДП «ШРБУ №100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на посаді заступника головного бухгалтера. Відповідач щомісячно нараховує їй заробітну плату, а за наявності коштів виплачує, однак, починаючи з січня місяця 2019р. фактична виплата заробітної плати не здійснювалась. Станом на 10.09.2019 року відповідач має заборгованість із заробітної плати на суму 79788,97 грн. та добровільно не сплачує заборгованість. У зв`язку із чим, позивачка вимушена звернутися до суду із даним позовом та просить суд стягнути з ДП «ШРБУ №100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 79788,97 гривні. Крім того, просила суд стягнути з ДП «ШРБУ №100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на її користь моральну шкоду в розмірі 5000.00 гривень. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 вересня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання викликалися, відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 17 грудня 2019 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено, що після видачі довідки про заборгованість із заробітної плати, а саме з 10.09.2019р., ДП «ШРБУ №100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», сплатило [PERSON] частину заборгованості із заробітної плати в розмірі 19716,02 грн., у зв`язку із чим, просили відмовити в задоволені позові в цій частині. Інші позовні вимоги визнали та просили суд ухвалити рішення у відповідності до норм діючого законодавства. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив справу розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до довідки № 60 від 10.09.2019 року, виданої ДП «ШРБУ №100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», [PERSON] за період з січня 2019 року по серпень 2019 року нарахована заробітна плата на загальну суму 106085,71 грн., заборгованість заробітної плати за вказаний період становить 79788,97 гривень. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але нерідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується на передодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу)працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідач надав до суду докази на підтвердження виплати частини заборгованості по заробітній платі [PERSON] в розмірі 19716,02 гривень, за період з січня 2019 по серпень 2019 року включно. Суд, дослідивши надані докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 60072 гривень 95 копійок, за період з січня 2019 по серпень 2019 року включно. Вирішаючи питання щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд з`ясував наступне. У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичний чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] , 8 місяців не отримувала заробітної плати в наслідок чого відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язку, була змушена економити на харчах та зазначені обставити негативно вплинули на відносини в середині її сім`ї, а тому суд при вирішенні питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, враховує вищевказані зміни у житті позивачки [PERSON] та з урахуванням ступеню та тривалості страждань, яких вона зазнала суд погоджується із тим, що останній було завдано моральної шкоди. Однак, оцінюючи усі обставини, суд не погоджується із розрахунком розміру моральної шкоди та визначає її розмір - 1000 гривень, як такий, що буде достатній для задоволення завданої моральної шкоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у розмір 768,40 гривень.

Outcome: partial