Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивачка звернулась до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 02.08.2015 по 06.08.2018 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Андрушівського районного суд Житомирської області від 06.08.2018. За час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою в [ADDRESS] . З відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини, [PERSON] .. Дочка від народження часто хворіє, перебуває на обліку у лікаря імунолога та алерголога, потребує постійного індивідуального лікування та нагляду. У зв`язку з тим, що відповідач погрожує, що забиратиме дитину у будь - коли і будь -куди, тобто батьки не дійшли згоди щодо того, з ким з них проживатиме малолітня дитина, позивачка просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з нею та стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Про наявність поважних причин неявки в судове засідання суд не повідомив. Суд вважає можливим, розглянути справу у відсутності відповідача. Від представника органу опіки та піклування Волицької сільської ради надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій вона зазначила, що підтримує висновок органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній матеріалів та доказів. Суд дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав :судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2015, який було розірвано на підставі рішення Адрушівського районного суду Житомирської області від 06.08.2018 (а.с. 7,8). Під час шлюбу у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою в [ADDRESS] та перебуває на її утриманні (а.с. 9,13, 14). Сторони проживають окремо. З відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини, [PERSON] (а.с. 10). Дочка від народження часто хворіє, перебуває на обліку у лікаря імунолога та алерголога, потребує постійного індивідуального лікування та нагляду (а.с. 16,17). [PERSON] , [INFO] , з 29.05.2018 відвідує Волицький ДНЗ «Сонечко» (а.с. 19). Позивачка за місцем проживання та місцем роботи характеризується з позитивної сторони, має сталий дохід, створила всі належні умови для проживання малолітньої дочки (а.с. 11, 12,15,18). Сторони не дійшли згоди щодо того, з ким з них проживатиме малолітня дитина. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено, що спір між батьками, яки не досягли згоди про місце проживання дитини, вирішується судом. Частиною 1,2,3,4 ст. 12 ЦПК України визначено , що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, відзиву не подав, доказів, які спростовували б обставини викладені в позовній заяві також суду не надав. При вирішенні спору суд виходить з наступних міркувань: малолітня [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з матір`ю в с. Волиця Андрушівського району Житомирської області, де відвідує Волицький ДНЗ «Сонечко». Дитина від народження часто хворіє, перебуває на обліку у лікаря імунолога та алерголога, потребує постійного індивідуального лікування та нагляду. Мати дитини, [PERSON] , за місцем проживання та місцем роботи характеризується з позитивної сторони, має сталий дохід, створила всі належні умови для проживання малолітньої дочки. Враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, те, що [PERSON] тривалий час відвідує дошкільний навчальний заклад за місцем проживання позивачки, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме її інтересам, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позов та визначає місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, зареєстрованою та проживаючою за адресою: [ADDRESS] . Задовольняючи позов суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved