Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання факту визнання батьківства в якій вказує, що вона народилася [INFO] в с. Купичволя Жовківського району Львівської області, актовий запис №36. З часу народження проживає в [ADDRESS] в будинку, який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого був її батько [PERSON] , членами двору була її мати [PERSON] , вона та її син [PERSON] . Право власності на майно двору зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі рішення Жовківського райвиконкому №305 від 27.10.1988 року. [INFO] батько позивачки [PERSON] , 1915 року народження, помер, що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Купичвільською сільською радою Жовківського району, Львівської області. Батько та мати [PERSON] проживали спільно в [ADDRESS] та були зареєстровані за цією адресою, але проживали без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. При житті батько утримував її, займався її вихованням, піклувався про неї протягом всього часу проживання з матір`ю, аж до його смерті. Після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому частку в майні бувшого колгоспного типу двору, яку фактично вона з матір`ю прийняли і надалі проживали в будинку аж до її смерті, а позивачка проживає по даний час. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , 1923 року народження, що стверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Купичвільською сільською радою Жовківського району, Львівської області. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України в першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в т.ч. зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Після смерті матері матері [PERSON] позивачка звернулася про спадкування до Жовківської держнотконтори де відкрито спадкову справу № 517/2009. Коли почала збирати документи, як докази про те, що матері належала частка в будинку, довідалася про те, що мати при житті не зареєструвала свою частку в будинку, а головою двору і власником будинку був батько [PERSON] та щоб успадкувати і його частку слід довести, що він є її батьком. Звернувшись до Жовківського відділу ДРАЦС про отримання свідоцтва про народження, їй видано 11.06.2921 року витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, в якому в графі батько записано лише ім`я батька « [PERSON] ». Оскільки відбулася децентралізація і с. Купичволя належить до Великомостівської міської ради, вона звернулася до приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу про спадкування після смерті батька [PERSON] де відкрито спадкову справу №51/2021, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після його смерті з підстав неподання документів про родинні стосунки з померлим та роз`яснено, що таке можливе лише у випадку встановлення факту родинних стосунків, а саме що померлий [PERSON] доводиться їй батьком, оскільки слід встановити факт, який має юридичне значення, зокрема і про встановлення факту батьківства. Просить задоволити позов. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлена, однак на адресу суду подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просить такі задоволити. Також на адресу суду поступила заява [PERSON] , 1931 р.н., завірена старостою с. Купичволя Великомостівської міської ради Львівської області, яка засвідчує факт спільного проживання [PERSON] , 1915 р.н. зі [PERSON] , 1923 р.н. в [ADDRESS] , які вели спільне господарство. Також засвідчує той факт, що [PERSON] , 1958 р.н. є їх спільною дитиною, яку вони виховували та проживали разом з нею до дня їхньої смерті. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлений, що стверджено повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак Великомостівською міською радою повідомлено про відсутність заперечень проти позовних вимог та розгляд справи в відсутності їх представника. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без учасників, які не з`явилися, зважаючи на подані ними заяви. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Ст. 4 ч.1 ЦПК України встановлено. що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 України, встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи чи інтереси фізичних осіб,права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом. Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків,встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову,Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права,свободи. Інтереси осіб. Суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд . Так як відповідач визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами судового провадження . Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Купичволя Жовківського району Львівської області, актовий запис №36, що стверджено витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного України №00031185888 від 11.06.2021 року. З виписки із погосподарської книги Великомостівської сільської ради по с. Купичволя бувшого Жовківського району Львівської області вбачається, що [PERSON] з часу народження проживає в [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , в будинку, який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого був [PERSON] , членами двору була мати позивачки [PERSON] , та син позивачки [PERSON] . Право власності на майно двору зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі рішення Жовківського райвиконкому №305 від 27.10.1988 року. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Купичвільською сільською радою Жовківського району, Львівської області вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Батько та мати [PERSON] проживали спільно в [ADDRESS] та були зареєстровані за цією адресою, але проживали без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. При житті батько утримував її, займався її вихованням ,піклувався про неї протягом всього часу проживання з матір`ю, аж до його смерті. Після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому частку в майні бувшого колгоспного типу двору , яку фактично вона з матір`ю прийняли і надалі проживали в будинку аж до її смерті, а вона проживаю по даний час. Мати позивачки [PERSON] 1923 року народження померла [INFO] що, стверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим Купичвільською сільською радою. Оскільки підстави для визнання бутьківства за рішенням суду зазнаечні в ст. 128 СК (2947-14) істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених ст. 53 КПШС України, суд вирішуючи питання про те, якою нормою слід керувтися при розгляді спарв цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Оскільки позивачка народилася [INFO] , тобто до 01 жовтня 1968 року до введення в дію Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, то при розгляді даної справи слід застосовувати норми КпШС УРСР. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.53 КпШС України( 1969 року), батьківство може бути встановлено у судовому порядку за заявою дитини по досягненню нею повноліття у випадку народження дитини у батьків, які не перебували у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків до ЗАГСу. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що позивачка проживала з батьком з дня народження, була на його утриманні, проживали разом в будинку, який відносився до колгоспного типу двору, вели спільне господарство, що підтверджується доказами, долученими до матеріалів справи. У ч.1 статті 315 ЦПК України визначено, які факти, що мають юридичне значення, можуть бути встановлені судом, серед переліку яких зазначено факт родинних відносин між фізичними особами. В частині 2 цієї норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № N 5 від 31.03.95 зазначено, що визначений в ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. В пункті 15 вказаної постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Відповідно до п.п. 6,7 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» правила частини другої та третьої статті 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 1 жовтня 1968 року. У відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою в шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства, може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства проводиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. Судом також встановлено. що позивачка [PERSON] народилася [INFO] в актовому записі №36 про її народження, складеному 20.12.1958 року виконавчим комітетом Купичвільської сільської ради Жовківського району Львівської області, внесено запис про батька зі слів матері і зазначено лише ім`я її батька « [PERSON] », а прізвище матері [PERSON] ЇЇ батьки не перебували в шлюбі та що батьки проживали разом в [ADDRESS] , спільно виховували дитину, позивачку по справі [PERSON] .. Судом встановлено, що при житті [PERSON] здійснював обов`язки батька відносно [PERSON] , які відповідно до ст. 61 КпШС полягають у зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Встановлення батьківства в судовому порядку можливо як в порядку позовного провадження, так і в порядку окремого провадження (встановлення факту визнання батьківства та факту батьківства). Встановлення факту визнання батьківства передбачена ст. 3 Закону СРСР «Про затвердження Основ СРСР та союзних республік про шлюб і сім`ю від 27 червня 1968р., який є чинним та підлягає застосуванню згідно з Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів СРСР». Згідно з положеннями вказаної норми, якщо дитина народилась до [INFO] , та її припустимий батько помер, і батьківство не було оформлено в добровільному порядку, то можливо встановлювати в окремому провадженні факт визнання батьківства, якщо померлий визнавав себе батьком дитини. При цьому, не має значення, помер припустимий батько дитини до чи після 01 жовтня 1968 року. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Позивачка, як спадкоємиця не може повною мірою реалізувати свої права, через відсутність доказів наявності родинних відносин, що з метою встановлення даного факту буде саме можливість успадкувати частку померлого батька в майні бувшого колгоспного типу двору. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих стороною доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог [PERSON] , тому її позовні вимоги про встановлення факту визнання батьківства підлягають задоволенню.

Outcome: approved