Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину [ADDRESS]. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25.04.1992 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 10.09.2008 року, між сторонами шлюб розірвано, про що зроблено актовий запис №141 від 22.03.2006 року. В даному шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В період шлюбу 19.12.1994 року сторони придбали спірну квартиру за договором купівлі-продажу, покупцем за яким виступив відповідач [PERSON]. Їх сім'я заселилася в дану квартиру та постійно там проживала, після припинення між сторонами подружніх стосунків відповідач став проживати за іншою адресою. Позивачка разом з дітьми по теперішній час проживає в спірній квартирі, у другому шлюбі у неї народилося іще двоє дітей, які проживають разом батьками в [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що відповідач неодноразово обіцяв вирішити питання стосовно переоформлення на неї ? частини квартири, ніколи не заперечував проти проживання їх спільних дітей та її теперішньої сім'ї в даній квартирі. Після припинення подружніх стосунків з 2006 року [PERSON] у квартирі не проживає, позивачка сама оплачує всі комунальні платежі, ніколи зі спірної квартири не виселялася та іншого особистого житла не має. Оскільки на теперішній час відповідач оспорює право власності позивачки на ? частину квартири, як за подружжям у спільному майні, хоча дана квартира придбана ними в період шлюбу за спільні кошти, тому просила суд поновити їй строк на подачу даного позову, як пропущеного з поважних причин через тривале визнання її права відповідачем, та визнати за нею право власності на ? частину [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] посилаючись на відсутність у неї підстав для визнання права власності на частину квартири, як за подружжям, оскільки вказана квартира не є їх спільно нажитим майном. Дана квартира хоча і була придбана в період шлюбу, але за кошти його рідної сестри [PERSON], які вона тримала від продажу належної їй квартири [ADDRESS], та надала в борг відповідачу [PERSON]. В підтвердження даних обставин було складено дві розписки від 19.12.1994 року: про передачу [PERSON] коштів у сумі 1 000 000 карбованців [PERSON]; та про отримання [PERSON] вказаних грошей від [PERSON]. Таким чином, оскільки спірна квартира придбана не за спільні кошти та не є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], тому позивач за зустрічним позовом просив суд визнати квартиру [ADDRESS] його особистою власністю та застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог [PERSON]. Позивачка за основним позовом [PERSON] наполягала на своїх позовних вимогах та заперечувала проти зустрічного позову, у зв'язку з чим доповнила позовні вимоги та просила визнати недійсним договір займу коштів у сумі 1 000 000 карбованців, укладений 19.12.1994 року між її колишнім чоловіком [PERSON] та його сестрою [PERSON], оскільки про даний договір їй, як дружині, нічого не було відомо, спірна квартира була придбана у шлюбі за спільні кошти їх сім'ї. у судовому засіданні позивачі як за основним, так і за зустрічним позовом, наполягали на своїх позовних вимогах, проти зустрічного позову заперечували, надали пояснення, аналогічні викладеним у своїй позовній заяві. Представники підтримували думки своїх довірителів. Відповідачка [PERSON] проти позову [PERSON] заперечувала посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість та пояснила, що їй на праві власності належала [ADDRESS], яку вона продала у грудні 1994 року та гроші від її продажу позичила своєму брату для придбання ним квартири [ADDRESS]. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, а [PERSON] в позові слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.1992 року, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 10.09.2008 року, шлюб між ними розірвано, про що зроблено актовий запис №141 від 22.03.2006 року. В період шлюбу, 19.12.1994 року між продавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON] сторони придбали спірну квартиру за договором купівлі-продажу, покупцем за яким виступив відповідач [PERSON]. Їх сім'я заселилася в дану квартиру та постійно там проживала, після її розпаду відповідач перейшов проживати до іншої жінки. Позивачка разом з дітьми по теперішній час проживає в спірній квартирі, у другому шлюбі у неї народилося іще двоє дітей, які проживають разом батьками в [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що відповідач неодноразово обіцяв вирішити питання стосовно переоформлення на неї ? частини квартири, ніколи не заперечував проти проживання їх спільних дітей та її теперішньої сім'ї в даній квартирі. В спірній квартирі після розпаду сім'ї з 2006 року [PERSON] не проживає, позивачка сама оплачує всі комунальні платежі, ніколи з квартири не виселялася та іншого особистого житла не має. Оскільки на теперішній час відповідач оспорює її право власності на ? частину квартири, як за подружжям у спільному майні, хоча дана квартира придбана ними в період шлюбу за спільні кошти, тому просила суд поновити їй строк на подачу даного позову, як пропущеного з поважних причин через тривале визнання її права відповідачем, та визнати за нею право власності на ? частину [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] посилаючись на відсутність у неї підстав для визнання права власності на частину квартири, як за подружжям, оскільки ця квартира не є їх спільним майном. Квартира [ADDRESS] хоча і була придбана в період шлюбу, але за кошти його рідної сестри [PERSON], які вона тримала від продажу належної їй квартири [ADDRESS]. В підтвердження даних обставин було складено дві розписки від 19.12.1994 року: про передачу [PERSON] коштів у сумі 1 000 000 карбованців [PERSON]; та про отримання [PERSON] вказаних грошей від [PERSON]. Таким чином, оскільки вказана квартира придбана не за спільні кошти та не є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], тому позивач за зустрічним позовом просив суд визнати квартиру [ADDRESS] його особистою власністю та застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог [PERSON]. Позивачка за основним позовом [PERSON] наполягала на своїх позовних вимогах та заперечувала проти зустрічного позову, у зв'язку з чим доповнила позовні вимоги та просила визнати недійсним договір займу коштів у сумі 1 000 000 карбованців, укладений 19.12.1994 року між її колишнім чоловіком [PERSON] та його сестрою [PERSON], оскільки про даний договір їй, як дружині, нічого не було відомо, спірна квартира була придбана у шлюбі за спільні кошти їх сім'ї. у судовому засіданні позивачі як за основним, так і за зустрічним позовом, наполягали на своїх позовних вимогах, проти зустрічних вимог заперечували, надали пояснення, аналогічні викладеним у своїх позовних заявах. Представники сторін підтримували думки своїх довірителів. Відповідачка [PERSON] (до шлюбу [PERSON] проти позову [PERSON] заперечувала посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Додатково пояснила, що їй на праві власності належала [ADDRESS], яку вона продала у грудні 1994 року та гроші від її продажу позичила своєму брату для придбання ним квартири [ADDRESS]. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а [PERSON] в позові відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.1992 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 10.09.2008 року, між сторонами шлюб розірвано, про що зроблено актовий запис №141 від 22.03.2006 року. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У період шлюбу сторін, 19.12.1994 року був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу [ADDRESS], де покупцем зазначений [PERSON] (а.с. 6-7). Після придбання даної квартири сім'я сторін заселилася в дану квартиру та постійно там проживала, а після припинення між сторонами подружніх стосунків з 2006 року відповідач став проживати за іншою адресою, що визнано сторонами та відповідно до ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Позивачка [PERSON] разом з дітьми по теперішній час проживає в спірній квартирі, у другому шлюбі у неї народилося іще двоє дітей, які також проживають у даному житловому приміщенні. Іншого власного житла позивачка та її діти не мають. До часу звернення [PERSON] з даним позовом до суду [PERSON] з вимогами про її виселення з квартири чи усунення перешкод у користуванні власністю до жодних органів, в тому числі і до суду, не звертався, та не перешкоджав позивачці з дітьми в проживанні у даній квартирі, що свідчить про його визнання даної квартири спільним майном подружжя та відсутність спорів з приводу придбання даної квартири їх сім'єю для сумісного проживання. Оскільки відповідач не спростовував право позивачки на дану квартиру, як на придбане у період шлюбу спільне майно подружжя, вона постійно проживала у квартирі та оплачувала усі комунальні платежі, ніколи з неї не виселялася, позов поданий лише після оспорювання відповідачем такого права, тому суд вважає поновити [PERSON] строк звернення до суду з даними позовними вимогами. Відповідно до ст.22 КпШС України (що діяв на час виникнення даних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Підстави зустрічного позову [PERSON] про визнання спірної квартири його особистою власністю з посиланням на норми СК України та вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 21.12.2007 року, безпідставні та не ґрунтуються на законі, оскільки дані правовідносини між сторонами регулюються нормами КпШС України, який діяв на час укладання договору купівлі-продажу квартири 19.12.1994 року. Окрім цього, його посилання на те, що дана квартира хоча і була придбана в період шлюбу, але за позичені ним кошти у рідної сестри [PERSON], не знайшли свого підтвердження в суді та не є підставою для визнання даної квартири його особистим майном. Надані в судовому засіданні розписки від 19.12.1994 року: про передачу [PERSON] коштів у сумі 1 000 000 карбованців [PERSON]; та про отримання [PERSON] вказаних грошей від [PERSON], не доводять того факту, що спірна квартира придбана саме за кошти, отримані [PERSON] від продажу належної їй квартири [ADDRESS], оскільки договір купівлі продажу цієї квартири укладений лише 22.12.1994 року, в той час як спірна квартира придбана 19.12.1994 року. На думку суду, в ході розгляду справи [PERSON] не довів, що квартира [ADDRESS] є його особистою власністю та придбана хоч і в період шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, у зв'язку з чим в задоволенні зустрічного позову суд вважає йому відмовити. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що підстави для визнання спірної квартири особистим майном будь-кого з подружжя відсутні, тому суд вважає визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], як за подружжям. В частині позовних вимог про визнання недійсним договору займу від 19.12.1994 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], суд вважає [PERSON] відмовити через їх безпідставність та необґрунтованість, окрім цього, вона не є стороною цього договору. Показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не спростовують висновків суду та доводять обставини, встановлені в ході розгляду даної справи. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 1459 гривень 50 копійок судових витрат.

Outcome: partial