Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до відповідача, та просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач - здоровий та працездатний, однак ухиляється від надання матеріальної допомоги на дитину, яка повністю знаходиться на її утриманні. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що може сплачувати аліменти в розмірі по 250 грн. щомісячно, оскільки на даний час офіційно не працює, має мінливі заробітки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] /а.с.5/ . Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатною особою, має мінливі заробітки, інших утриманців не має, не надає добровільно позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний частково сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Суд вважає позовні вимоги дещо завищеними і, враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач не працює та не має сталого заробітку, задовольняє їх частково - стягує аліменти на утримання в розмірі 600 грн. щомісячно , що буде відповідати, як інтересам дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. Також суд стягує з відповідачки в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial