Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] у березні 2015 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її тітка [PERSON], яка була власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2002 р. Позивачка зазначає, що будучи єдиною спадкоємницею за законом, вона у вересні 2014 р. звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв'язку з чим державним нотаріусом Заведею Л.О. заведено спадкову справу № 1101/2014. Проте, 19.02.2015 р. державним нотаріусом винесена постанова про відмову у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа на вказану квартиру. А тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Суд, в порядку ст. 33 ЦПК України, залучив до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] (т. 1 а.с. 104-105). Позивачка та її представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. 26.10.2015р. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю з [PERSON], усунення [PERSON] від права на спадкування на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] та визнати за нею право власності на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що [PERSON] вона знала з юності, остання була хрещеною матір'ю її дочки [PERSON]. Далі [PERSON] зазначає, що [PERSON] не мала власних дітей та інших близьких родичів, в зв'язку з чим вони разом відпочивали, святкували дні народження, допомагали один одному. Далі [PERSON] зазначає, що у 2000 р. [PERSON] переїхала проживати до її дочки за адресою: [ADDRESS], де постійно проживала, допомагала у вихованні онуків, вела з родиною спільний побут, приймала участь у вирішенні всіх сімейних проблем. З 2013 р. [PERSON] почала хворіти і перебуваючи у лікарні, саме родина [PERSON] доглядала за останньою, купувала необхідні ліки, тощо. 13.07.2014 р. [PERSON] померла, після чого [PERSON] разом зі своєю дочкою [PERSON] забрали тіло померлої з моргу, та які в подальшому займались її похованням, організувавши усі необхідні ритуальні заходи та сплативши їх вартість за власний рахунок. [PERSON] пояснила, що зазначені вище факти підтверджуються сімейними фотокартками, медичною документацією на ім'я померлої [PERSON] наявністю саме у неї, позивачки, інших особистих документів померлої, а саме: свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про отримання праху, фактом отримання допомоги на поховання та показами свідків. [PERSON] зазначає, що позивачка за первісним позовом [PERSON] перебувала у неприязних стосунках зі своєю тіткою [PERSON], за життя останньої ніколи її не відвідувала, в тому числі, коли остання хворіла, не надавала жодної допомоги. Після смерті тітки, [PERSON] не забирала її тіла з моргу, не займалась її похованням, взагалі не була присутньою ні на похованні [PERSON], ні на її поминках (т. 1 а.с. 148-151). Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти основного позову заперечували, зустрічний позов просили задовольнити. Позивачка [PERSON] та її представники в судовому засіданні основний позов підтримали, у зустрічному просили відмовити, подали письмові заперечення (т. 1 а.с. 199-205). Представники Київської міської ради, Головного управління юстиції у м. Києві та Першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином (т. 1 а.с. 22, 197, 198), а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення [PERSON], її представників, відповідачку [PERSON], її представника, свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що основний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] були [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 50). Встановлено, що 27.07.2001 року позивачка зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON], у зв'язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (т. 1 а.с. 50). Судом встановлено, що батько [PERSON] - [PERSON], [INFO] помер, батьками якого були [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 48, 49). Встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] були [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 45). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] були рідними братом та сестрою та відповідно позивачка [PERSON] є племінницею померлої [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] померла (т. 1 а.с. 152), після її смерті залишилось майно - квартира [ADDRESS] (т. 1 а.с. 68, 113), яке належало померлій, відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2002 р. В судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що [PERSON] дітей та підопічних не мала, на момент смерті у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] у вересні 2014 р. лютому 2015 р. зверталась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її тітки [PERSON] та видачу свідоцтва про право на спадщину (т. 1 а.с. 41, 70). Проте, постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Заведея Л.О. від 19.02.2015 р. позивачці [PERSON] відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа на вказану квартиру (т. 1 а.с. 15). Встановлено, що відповідачка [PERSON] у вересні 2014 р. звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тодоровича О.Л. з заявою про прийняття спадщини, яке залишилось після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 90). Листом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори від 04.03.2015 р. відповідачку [PERSON] повідомлено про пропуск останньою строку прийняття спадщини після смерті [PERSON] та про відсутність факту прийняття спадщини (т. 1 а.с. 97). [PERSON] в обґрунтування вимог зустрічного позову посилається на те, що [PERSON] до своєї смерті, тривалий час постійно проживала однією сім'єю разом з нею, у родині її дочки [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Проте, зазначене посилання суд оцінює критично, оскільки квартира, в якій нібито проживала до своєї смерті [PERSON] [ADDRESS], належить дочці [PERSON] - [PERSON], яка не є стороною по справі, при цьому, відповідно до відомостей зустрічного позову, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (т. а.с. 148), яка належить їй на праві власності, а доказів проживання в сім'ї своєї дочки [PERSON], всупереч вимог ст. 60 ЦПК України останньою суду не надано. Також, суд оцінює критично, надані [PERSON] фотокартки в обґрунтування позовних вимог, оскільки більша їх частина стосується періоду до 2000 грн., решта фотокарток засвідчують поодинокі випадки спільного святкування [PERSON] з [PERSON] різних життєвих заходів, що може свідчити лише про їх дружні стосунки. При цьому, в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON], з якою вона товаришувала з дитинства, ніколи тимчасово не проживала за іншою адресою. Свідок зазначила, що [PERSON] за життя була дуже компанійською жінкою, мала багато друзів, яких часто відвідувала, де і могла декілька днів погостити, в тому числі і у неї, свідка. Свідок також зазначила, що [PERSON], оскільки мала власне житло не потребувала проживання за іншою адресою, в тому числі у сім'ї дочки [PERSON] Крім того, свідок зазначила, що [PERSON] двічі була офіційно заміжньою, проте, сімейне життя у неї не склалося, при цьому будучи красивою жінкою, у неї все життя були досить часті близькі відносини з чоловіками, які вона підтримувала, та з якими вона жила в своїй квартирі. Суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON], яка є заінтересованою в розгляді даної справи по суті, оскільки позивачка за зустрічним позовом [PERSON] є її рідною матір'ю та яка претендує на спірне майно, яке залишилось після смерті [PERSON] Щодо показів свідків [PERSON] та [PERSON] суд не приймає їх до уваги, оскільки останні в своїх поясненнях не надали суду змістовних показань щодо суті позову, так як відомості про [PERSON], яку вони бачили в квартири [PERSON] лише декілька разів, їм відомо зі слів [PERSON] та [PERSON], а тому не може покласти покази даних свідків в основу даного судового рішення. Суд приходить до висновку, що [PERSON] та її представником в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю, а саме: сумісного проживання, ведення спільного господарства (побуту), наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов'язків, у зв'язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. При цьому, суд відмовляючи у задоволені позовних вимог [PERSON] виходить з того, що остання звертаючись до суду за захистом своїх майнових прав щодо спірного майна, а саме: квартири [ADDRESS], шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON] для прийняття спадщини, не ставила перед судом вимог про визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом, а саме: в порядку ст. 1264 ЦК України, а тому у суду відсутні правові підстави для усунення [PERSON] від права на спадкування, яка є прямим спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки право такої вимоги може належати лише з числа спадкоємців, відповідно до положень глав 84, 86 ЦК України. Оскільки в судовому засіданні не встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] у період з 24.10.2000 р. по 13.07.2014 р., також судом не встановлено правових підстав та не доведена позовна вимога щодо усунення [PERSON] від права на спадкування на майно після смерті її тітки [PERSON], суд не вбачає підстав для визнання права власності на спадщину за законом за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Таким чином, судом достеменно встановлено, що позивачка [PERSON], яка є племінницею померлої [PERSON], відповідно до положень ч. 3 ст. 1266 ЦК України, являється єдиною спадкоємницею за законом квартири [ADDRESS], при цьому, як зазначено вище та встановлено судом, підстав для її усунення від права на спадкування на вказане майно не встановлено, а тому вважає можливим визнати право власності позивачки на вказане майно в порядку спадкування за законом. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову [PERSON], який відповідно до ст. 60 ЦПК України доведений в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню, при цьому, відсутність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] На підставі, ст.ст. 321, 328, 1220, 1261, 1266. 1298 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 11, 60, 179, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved