Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивачка звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищевказаним позовом, який обгрунтовує наступним. З відповідачем по справі вона була у шлюбних відносинах з 2005 по 2010 рік. [INFO] у них народився син [PERSON] . У березні 2014 року вона звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] . Рішенням Комунарського районного суду присуджено стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліментів на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1\\4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.03.2014 року. Рішення набрало законної сили 01.07.2014 року. Протягом 5 (п`яти) років, з березня 2014 року по березень 2019 року, відповідач аліменти на їх дитину не сплачував. За період з березня 2014 року по березень 2019 року, згідно з розрахунком заборгованості по виконавчому листу №333/2153/14 від 24.05.2018 р., заборгованість по сплаті аліментів склала 93219,11 грн. Позивач зазначає, що у липні 2019 року відповідач, посилаючись на те, що заробити кошти для виплати заборгованості по аліментам в Україні він не може, а через включення його у реєстр боржників він позбавлений можливості виїхати за кордон на заробітки, попросив її написати заяву до виконавчої служби про те, що він їй щомісяця сплачував аліменти і претензій до нього вона не має. Натомість, відповідач видав їй розписку, за якою він зобов`язується виплатити їй заборгованість по аліментам у розмірі 90 000,0 грн. до 31.03.2020 року. Реальна сума заборгованості згідно розрахунку заборгованості становить 93219,11 грн. Заява та розписка були написані в один день - 29.07.2019 року, що є підтвердженням того, що насправді аліментів щомісяця вона не отримувала. Нещодавно у зв`язку з карантином боржник повернувся до України, але борг не погасив, зустрічей уникає, на зв`язок не виходить і на телефонні дзвінки не відповідає. Вважає, що є всі підстави стверджувати про небажання відповідача добровільно погасити заборгованість зі сплати аліментів і наявність спору про розмір заборгованості із сплати аліментів. Згідно з розрахунком пені за несплату аліментів за період з 26 березня 2014 року по 20 червня 2020 року сума пені складає 1 158 544,4 грн. Але відповідно до ст. 196 СК України сума пені не може бути більше 100 відсотків заборгованості і тому складає 93219,11 грн. На підставі вищевикладеного, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів в сумі 93219,11 грн., а також пеню по заборгованості зі сплати аліментів у сумі 93219,11 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2020 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. Відповідач скористався своїм процесуальним правом та надав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що він виконував належним чином обов`язок по сплаті аліментів, але розписки про надання грошей та продуктів харчування не брав від позивачки. В лютому 2019 року, під час керування транспортним засобом, відповідач дізнався про те, що за ним значиться заборгованість зі сплати аліментів на суму майже 90 000 грн. Відповідач звернувся до позивачки за для того, щоб остання підтвердила факт отримання аліментів та надання іншої матеріальної допомоги відповідачем, але вона відмовилася. На утриманні відповідача знаходиться ще неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , від іншого шлюбу, на утримання якої також були стягнуті аліменти рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2014 року (копія свідоцтва про народження та рішення суду додаються), а також непрацездатні батьки. Відповідач розуміючи, що у разі позбавлення його права керування транспортним засобом, він взагалі залишиться без коштів до існування, знов звернувся до позивачки з питань мирного врегулювання спору. Але, остання після консультації з адвокатом, почала шантажувати відповідача, що окрім боргу в 90 000 грн., вона стягне ще й пеню в такому ж розмірі. Позивачка запропонувала відповідачу надати боргову розписку й в такому випадку вона не буде звертатися до суду та забере виконавчий лист. Саме тому відповідач, у якого фактично не було заборгованості по аліментам та який знаходився у вкрай невигідних умовах, з метою мирного врегулювання питання щодо стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , склав в березні 2019 року розписку, в якій він взяв на себе обов`язок сплатити заборгованість по аліментам по ВП № 5656370 за виконавчим листом № 333/2153/14 у розмірі 90 000,00 грн., у строк до 31.03.2020 року, яка також була долучена до позовної заяви позивачки. Позивачка не дотрималася угоди та виконавчий лист не забрала з виконавчої служби, крім того постійно шантажувала відповідача пенею. Розуміючи ці обставини, відповідач взяв у борг кошти та 29 липня 2019 року у приміщенні Комунарського відділу державної виконавчої служби сплатив повністю всі кошти за вказаною розпискою, після чого позивачка написала заяву до Комунарського ВДВС про відсутність заборгованості по аліментам станом на 01.08.2019 року та про відсутність будь-яких претензій до боржника. Твердження позивачки про те, що її заява до виконавчої служби та розписка відповідача були складені в один день, а саме 29.07.2019 року, не відповідають дійсності. Відповідач зазначає, що розмір заборгованості, зроблений Комунарським ВДВС відрізняється від розміру заборгованості в розписці, остання не містить дати, а тому твердження позивачки про те, що вона була складена 29.07.2019 року, в один день разом із її заявою до виконавчої служби, жодним чином не підтверджено. Позивач в судове засіданні 02.04.2021 р. не з`явилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлялась. В попередніх судових засіданнях свої позовні вимоги підтримала та зазначила обставини, які вказала в позові. Представник позивача в судовому засіданні 02.04.2021 р. на задоволенні позовних вимог наполягав, з підстав, зазначених в позові. Додатково зазначив, що матеріальну допомогу від батьків відповідача позивачка отримувала нерегулярно, деякий час їх син жив у батьків відповідача, коли вона їздила у іншу область на заробітки. Від відповідача позивачка аліментів не отримувала, жодних документів немає: квитанції, розписки тощо. Виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача відкрито 11.06.2018 року. Згідно розрахунку станом на 01.06.2018 року борг вже існував і складав 58930,12 грн. [PERSON] про борг знав, заходів з погашення боргу не вживав. Тимчасові обмежувальні заходи введені 27.03.2019 р. Сплата боргу [PERSON] 29 липня 2019 року у приміщенні виконавчої служби нічим не підтверджено. Належні та допустимі докази погашення боргу, відповідно до ст. 545 ЦК України, відповідачем не надані. Погашення боргу згідно ст. 545 ЦК України відбувається тільки в обмін на повернення боргової розписки або видачу розписки у погашенні боргу. Заява від 29.07.2019 року не є розпискою в отриманні боргу, в розумінні ст. 545 ЦК України, тому не може бути доказом погашення боргу, оскільки в ній йдеться не про погашення боргу по аліментах, а про щомісячну сплату аліментів (з березня 2014 р. по березень 2019 р.) чого насправді не було. Розписка була видана 29.07.2019 р. разом з заявою про погашення боргу від 29.07.2019 p., а не раніше, як про це зазначає відповідач. До розписки додано копію паспорту [PERSON] , завірену ним 29.07.2019 р. Сума боргу у розписці округлена [PERSON] до 90 000 грн., попри те, що на 1.08.2019 р. вона була значно більша. Відповідач в судове засіданні 02.04.2021 р. не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся. В попередніх судових засіданнях, відносно задоволення позовних вимог заперечував, з підстав зазначених у відзиві. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві. Зазначила, що відповідач не укладав з позивачкою договору позики, в борг в неї кошти не брав, тому посилання відповідача, що повернення боргу по зазначеним аліментам за спірний період повинно бути підтверджено лише поверненням відповідачу позивачкою оригіналу розписки, на яку вона посилається в позові, не є обґрунтованими. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, - державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дідичук Я.В. в судовому засіданні 09.03.2021 р. пояснила, що в неї не виконанні перебуває виконавчий лист 333/2153/14 за яким стягується з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] . Станом на 27.03.2019 р. боржник [PERSON] мав заборгованість по сплаті даних аліментів, у розмірі який зазначений у зробленому нею розрахунку заборгованості наданого позивачкою. В зв`язку з чим нею були винесені постанови про тимчасові заборони щодо виїзду [PERSON] за кордон та керування транспортних засобів. Божник [PERSON] звертався до неї із заявами про зняття цих заборон. Вона йому роз`яснила, що йому необхідно погасити заборгованість та накладені заборони будуть зняті у разі наявності заяви від стягувача про погашення боржником заборгованості. 29.07.2019 р. до неї прийом прийшла [PERSON] та написала заяву, що їй виплачувались аліменти по даному виконавчому листу та претензій до боржника [PERSON] вона не має. Державний виконавець зазначила, що вона роз`яснила їй наслідки написанні цієї заяви та декілька разів запитала у [PERSON] чи впевнена вона в написанні такої заяви. Суд, вислухав пояснення сторін та їх представників, а також третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Заочним рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2014 р. по справі №333/2153/14-ц встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 р. по 2010 р., від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Вищевказаним рішенням суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від доходів платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2014 р. Дане рішення суду набуло законної сили 01.07.2014 р. (а.с. 5). Виконавчий лист №333/2153/14-ц, на підставі вищезазначеного рішення суду, виданий стягувачу Сіморенко Н.М. 24.05.2018 р. (а.с.6). З копії матеріалів виконавчого провадження ВП №5656703 по виконанню вищезазначеного рішення суду (а.с. 61-127) вбачається, що [PERSON] пред`явила до Комунарського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області вищезазначений виконавчий лист 07.06.2018 р. 11.06.2018 р. було відкрито виконавче провадження, цього ж з дня державним виконавцем Дідичук Я.В. був зроблений розрахунок заборгованості по аліментам за період з 2015 р. по травень 2018 р., згідно якого її розмір складав 58 930,12 грн. В матеріалах справи відсутні докази, що даний розрахунок заборгованості був вручений боржнику. 27.03.2019 р. державним виконавцем Дідичук Я.В. зроблений новий розрахунок заборгованості за більший період, починаючи з березня 2014 р. по березень 2019 р., відповідно до якого розмір заборгованості станом на 01.04.2019 р. складав 93219, 11 грн. В матеріалах справи відсутні докази, що даний розрахунок заборгованості був вручений боржнику. Постановами державного виконавця Дідичук Я.В. від 27.03.2019 р. встановлені тимчасове обмеження боржнику [PERSON] у керуванні транспортними засобами, вогнепальною зброєю, а також у праві виїзду. 18.07.2019 р. державним виконавцем Дідичук Я.В. складений Акт про те, що до неї звернулась стягувач [PERSON] зазначила, що боржник [PERSON] не сплачує присуджені аліменти. 29.07.2019 р. [PERSON] звернулась до Комунарського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області із заявою, в якій повідомила, що по ВП №5656703 з виконання виконавчого документа №333/2153/14 від 24.05.2018 р. до стягнення з [PERSON] , аліменти на її користь сплачувались кожного місяця. Заборгованість на 01.08.2019 р. відсутня. Претензій до боржника не має. 30.07.2019 р. державним виконавцем Комунарським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ Дідичук Я.В. винесені постанови про скасування вищевказаних тимчасових обмежень прав боржника, накладених постановами виконавця від 27.03.2019 р., а також скасовані заходи примусового виконання та виключено [PERSON] з Єдиного реєстру боржників, в яких зазначена, що заборгованість по аліментам станом на 30.07.2019 р. боржником [PERSON] погашена, зазначені постанови позивачем не оскаржувались. Починаючи з вересня 2019 р. по листопад 2020 р., майже щомісячно сплачені аліменти [PERSON] , перераховуються на розрахунковий рахунок, зазначений стягувачкою [PERSON] у її заяві на адресу Комунарського ВДВС, датовану 21.10.2019 р. [PERSON] звернулась до Комунарського ВДВС 19.05.2020 р. із заявою про внесення [PERSON] до Єдиного реєстру боржників, посилаючись на те, що [PERSON] фактично не погасив їй заборгованість по аліментам за період з 2014-2020 р. у сумі 900000 грн., пообіцяв сплатити її в строк до 31.03.2020 р., про що надав у липні 2019 р. розписку, але виконав свої зобов`язання в цей строк. Відомості про внесення [PERSON] до Єдиного реєстру боржників, на підставі заяви [PERSON] від 19.05.2020 р., відсутні. 27.07.2020 р. державним виконавцем Дідичук Я.В. зроблений розрахунок заборгованості по аліментам за період з серпня 2019 р. по липень 2020 р., відповідно до якого станом на 27.07.2020 р. боржник [PERSON] має заборгованість у розмірі 3 951,93 грн. Позивачкою до позову додано копію розписки, оригінал якої оглянутий судом в судовому засіданні, відповідно до якої [PERSON] зобов`язався виплатити [PERSON] заборгованість по аліментам ВП 5656370 №33/2153/14 в розмірі 90000,00 грн. в строк до 31.03.2020 р. (а.с. 8) Позивачкою також до позову доданий розрахунок пені за несплату аліментів за період з 26.03.2014 р. по 20 06.2020 р. (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 185 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження існування у відповідача заборгованості по вищезазначеним аліментам у заявленому позивачкою розмірі за період з березня 2014 р. по березень 2019 р. Надану позивачкою, на підтвердження своїх позовних вимог, розписку суд визнає неналежним доказом по даній справі, оскільки в ній відсутня дата написання цієї розписки, не зазначений період виникнення заборгованості по аліментам, яку зобов`язується сплатити [PERSON] , розмір заборгованості по аліментам, зазначений в ній - 90000,00 грн., за вказаний позивачкою в позові період заборгованості, відрізняється від розміру заборгованості по аліментам, який визначений за аналогічний період державним виконавцем у розрахунку, складеному 27.03.2019 р. Відповідач не заперечує факт видачі ним цієї розписки, але не погоджується з тим, що вона була видана ним 29.07.2019 р., та вказує, що заборгованість по аліментам не існувала, він добровільно сплачував позивачці аліменти, а розписку написав, щоб відповідач не вживала примусових заходів виконання по виконавчому документу. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 29.07.2019 р. позивачка особисто надала заяву до державного виконавця, в якій зазначила, що аліменти [PERSON] сплачувались щомісячно і станом на 01.08.2019 р. заборгованість по аліментам відсутня. З огляду на вищезазначене, уповноваженою особою - державним виконавцем, після 29.07.2019 р. не складався оновлений розрахунок заборгованості по аліментам, за заявлений позивачкою період заборгованості, оскільки позивачка своєю заявою 29.07.2019 р. фактично повідомила державного виконавця про нові обставини, які не були відомі виконавцю на час складання ним раніше розрахунків заборгованості, що платник аліментів фактично сплачував стягувачу присуджені аліменти щомісячно і заборгованість по аліментам станом на день написання заяви відсутня. В судовому засіданні не встановлено, що вищезазначену заяву [PERSON] від 29.07.2019 р. писала під будь-яким примусом. Заявлені позивачкою обставини в позові, про її домовленість з відповідачем, щодо написання нею вищевказаною заяви без фактичного погашення відповідачем заборгованості по аліментам, належними доказами не підтверджені. З огляду на вищезазначене розрахунки заборгованості, складені державним виконавцем 11.06.2018 р. та 27.03.2019 р. суд не може вважати достовірними доказами по справі. Посилання представника відповідача, що заявлені позивачкою обставини про те, що відповідачем не виконані зобов`язання по сплаті заборгованості аліментів, підтверджується наявністю оригіналу розписки в позивачки, яку вона мала повернути лише після виконання зобов`язання відповідачем, суд не бере до уваги, оскільки доказ, на який він посилається, визнаний судом неналежним з вищевказаних підстав. Враховуючи, що позивачем не доведений факт існування заборгованості по аліментам за вказаний нею період, тому підстави для нарахування пені за несплату аліментів відсутні. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам та про стягнення пені не обґрунтовані, тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed