Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] , через свого представника, адвоката Сулиму К.Л., звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Свої вимоги мотивує тим, що 05.08.2020 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п.1-2 вказаного договору, позивачка передала відповідачці грошові кошти у сумі 150000,00грн. Грошові кошти були передані позивачкою та отримані відповідачкою в повному обсязі до моменту підписання договору 05.08.2020р. Факт отримання позики було підтверджено відповідачкою підписанням договору позики. Крім того, вказує, що в п.5 договору позики сторонами було погоджено, що сума позики повертається частинами, щомісяця до 15 сила кожного місяця, у розмірі 15000,00грн. Повернення суми позики починається з вересня 2020 року. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики мав бути здійснений до 31.06.2021 року. Разом з тим, звертає увагу, що відповідно до п.6 договору позики, у разі порушення відповідачкою строків повернення позики, позивач вправі вимагати від відповідачки сплати неустойки в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день затримки повернення суми позики (її частини). Крім того, відповідачка зобов`язана відшкодувати інфляційні витрати та сплатити 3% річних від суми, згідно із ст.625 ЦК України. Акцентує увагу, що 06.07.2021р. позивачкою було направлено відповідачці вимогу про повернення позики від 04.07.2021р. з вимогою погасити частину заборгованості в розмірі 42000,00грн. Між тим, станом на 20.08.2021р. жодного платежу для повернення суми позики відповідно до договору позики від 05.08.2020р. відповідачкою здійснено не було, сума позики не повернута у повному обсязі. Строк виконання зобов`язань з повернення суми позики в розмірі 150000,00грн. настав 31.06.2021р. Таким чином, зважаючи на викладене вище, посилаючись на ст.ст.525, 526, 625, 1046,1049,1050 ЦК України, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість з повернення суми позики у розмірі 150000,00 гривень, 3% річних в розмірі 2397,95грн., інфляційні втрати в розмірі 9178,47грн. Крім того, просить стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1615,76 грн. Ухвалою суду від 01.10.2021 по справі відкрито провадження та призначене судове засідання. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Відзив на позов не подано. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Представник позивачки, адвокат Сулима К.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Вказав, що у серпні 2020 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики. За вказаним договором відповідачкою [PERSON] отримано кошти від позивачки у сумі 150000,00грн., які вона повинна була повернути до 31.06.2021 року, проте їх не повернула. Тож, вважає, що з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути суму заборгованості - 150000,00грн., а також інфляційну складову боргу - 9178,47грн. та 3% річних - 2397,95грн., згідно із ст.625 ЦК України. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Поважність причин неявки суду не повідомила. Відзив на позов не подала. Заслухавши доводи представника позивачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору позики від 05 серпня 2020 року, [PERSON] (позикодавець), (РНОКПП [NUMBER] ) передала у власність позичальнику, яким є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти у сумі 150000,00грн., які позичальник зобов`язується повернути на умовах та в строк визначений цим договором. Так, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та отримані позичальником до моменту підписання цього договору в повному обсязі. Підписанням цього договору позичальником підтверджується факт одержання ним від позикодавця позики (п.2 договору). Крім того, вказано у правочині, що у разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, позичальник зобов`язується на вимогу позикодавця повернути суму грошей у гривнях, що на день остаточного розрахунку має відповідати сумі еквівалентній у розмірі 5400,00доларів США за середньозваженим ринковим курсом на день платежу (п.3 договору). Проценти за користування позикою сторонами не встановлювалися. Вказану у п.1 цього договору суму позики позичальник повертає позикодавцеві частинами, щомісяця до 15 числа кожного місяця у розмірі по 15000,00грн. до моменту повної виплати позики (п.4-5 договору). Повернення суми позики розпочинається позичальником з вересня місяця 2020 року. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено позичальником до 31 червня 2021 року (п.п.5.1-5.2 договору). Крім того, договором передбачено, що у разі порушення позичальником строків повернення позики, вказаних у п.5 цього договору чи його підпунктах 5.1, 5.2, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплатити неустойку у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день затримки повернення суми позики (її частини). Крім того, позичальник зобов`язаний буде відшкодувати інфляційні втрати позикодавця та сплатити 3% річних від простроченої суми, згідно ст.625 ЦК України (п.6 договору). На даний час договір позики від 05.08.2020р., про який йдеться, не визнано, у встановленому законом порядку, недійсним, а відтак він є чинним. Варто також зазначити, що позивачка, через свого представника адвоката Сулиму К.Л., 04.07.2021р. звернулася до відповідачки [PERSON] з письмовою вимогою про повернення позики (а.с.9-11). Зі змісту вимоги вбачається, що автор вимоги інформує відповідачку про наявність, станом на 04.07.2021 року, заборгованості за договором позики від 05.08.2020р. в сумі 15000,00грн., 3% річних - 1917,00грн., інфляційних втрат - 7989,45грн., а всього - 159906,45грн. Між тим, також автор вимоги просить відповідачку повернути [PERSON] частину заборгованості з повернення суми позики в розмірі 42000,00грн. в строк не пізніше, ніж протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання цієї вимоги. Письмова вимога залишилася без реагування. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. В обумовлений строк відповідачка грошові кошти позивачці не повернула. На письмову вимогу останньої, стосовно необхідності повернення грошей, відповідачка не відреагувала. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із статтею 626 ЦК України , договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Як передбачено ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Боржник, як зазначає ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачкою надано вірний розрахунок інфляційних втрат в сумі 9178 грн. 47 коп. за період з вересня 2020р. по липень 2021р. включно та трьох процентів річних в сумі 2397 грн. 95 коп. за період з 15.09.2020р. по 15.06.2021р., у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг. Заперечень проти розміру заборгованості відповідачкою до суду не надано і не спростовані доводи позивачки. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме, - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 05.08.2020р. в сумі 150000грн., інфляційні втрати - 9178грн. 47коп., 3% річних - 2397грн. 95коп. При цьому, слід зазначити, що під час розгляду справи встановлено, що позичені у позивачки грошові кошти, відповідачкою не повернуті, тобто не виконані умови договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, до стягнення із відповідачки на користь позивачки підлягає сума 1615 грн. 76коп. (судовий збір), враховуючи сплату позивачкою судового збору при подачі позову, відповідно до квитанції № 20-537162/1 від 20 серпня 2021 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved