Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП, в якості третьої особи залучила [PERSON] В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01 січня 2016 року [PERSON] керуючи автомобілем «HYUNDAI TUCSON», державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], в м. Києві по вул. Паркова дорога в бік вул. Дніпровський узвіз, не вибравши безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожньої обстановки та не дотримавшись безпечного інтервалу, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHILANSER», державний номерний знак [NUMBER], який належить їй на праві приватної власності та за кермом якого на момент зіткнення був її син [PERSON]. Постановою судді Карабань В.М. Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України - зазначеної ДТП, та звільнено від відповідальності внаслідок закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. При зіткненні її автомобіль отримав значні технічні ушкодження. 16 січня 2016 року між її сином та СПД [PERSON] був укладений договір № 0024К-16 про проведення товарознавчого дослідження. 29.01.2016 року було виконано оцінку автомобіля «MITSUBISHI LANSER», державний номерний знак [NUMBER] та складено Звіт № 0024. Згідно з висновком експерта-товарознавця величина матеріальних збитків, завданих її автомобілю становить 59 919 (п'ятдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять) гривень 79 коп., вартість проведення цієї експертизи становить 1200 (одна тисяча двісті) грн. Сума загального відшкодування збитків складає: 59919,79 + 1200,00 = 61119,79 грн. Таким чином, вона вважає, що [PERSON], повинен відшкодувати їй витрати, за які вона мусить зробити відновлення первинного стану свого автомобіля, тобто витрати на його повний ремонт. Тому просить стягнути з [PERSON] на її користь 59 919 (п'ятдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять) гривень 79 коп. відшкодування матеріальної шкоди, вартість проведених експертних досліджень у сумі 1200 (одна тисяча двісті) грн., судовий збір та у зв»язку із зменшенням позовних вимог просить повернути їй надміру сплачений судовий збір в сумі 199 грн. 80 коп. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з»явився і не направив свого представника, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв через загальну канцелярію від останнього не надходило. Згідно відомостей Відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві , [PERSON], [INFO], зареєстрований в [ADDRESS]. Зі змісту ст. 74 ЦПК України, слідує, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Суд враховуючи згоду позивача, ухвалює провести заочний розгляд справи, відповідно до норм ст. ст. 224 - 233 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та третю особу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 01 січня 2016 року [PERSON] керуючи автомобілем «HYUNDAI TUCSON», державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], в м. Києві по вул. Паркова дорога в бік вул. Дніпровський узвіз, не вибравши безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожньої обстановки та не дотримавшись безпечного інтервалу, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHILANSER», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] на праві приватної власності та за кермом якого на момент зіткнення був її син [PERSON]. Постановою судді Карабань В.М. Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України - зазначеної ДТП, та звільнено від відповідальності внаслідок закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Дане рішення є чинним, що свідчить про наявність вини саме Відповідача. Який в свою чергу достовірно знаючи про це рішення, маючи час та можливість його оскарження не оскаржив його, а тому погодився з даним рішенням. При зіткненні автомобіль Позивача отримав значні технічні ушкодження. Згідно із звіту№ 0024 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, виконаного СПД [PERSON] від 29.01.2016 , вартість матеріального збитку, заподіяного Позивачу після аварійного пошкодження становить 59 919 (п'ятдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять) гривень 79 коп. Відповідно до вимог п.п. 8. 9 ч. 2 ст. 16ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.ч.І. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно ч.5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В свою чергу, Позивачка в порядку ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» звернувся до Моторно-транспортного страхового бюро України із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Моторно-транспортне страхове бюро України відмовило у відшкодуванні заподіяної шкоди відповідно до п.1.7 ст.1 Закону « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки транспортний засіб позивачки на день ДТП не був застрахований. Отже, відшкодування шкоди повинен нести у повній мірі відповідач [PERSON], оскільки його транспортний засіб на день скоєння ДТП також не мав договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду принципу диспозитивності, встановлений ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і не може з власної ініціативи здійснювати пошук та збирати докази. У той же час особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд, відповідно до ч.3 ст. 10, ч.2 ст. 27, статей 60, 131 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи (ч.1). Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів (ч.2 ). В сенсі цих положень - ніякий доказ не має переваги перед другим, а судове рішення постановляється з урахуванням всіх доказів. У положеннях статті 1 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в межах задоволених позовних вимог та вартість експертного дослідження у сумі 1200 ( одна тисяча двісті) гривень. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивачки про повернення надміру сплаченого судового збору у сумі 199, 80 коп у зв»язку із зменшенням позовних вимог Врахоуючи вищевикладене,

Outcome: partial