Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку№ 24, яка знаходиться в садівничому кооперативі «Ватра» у м.Червонограді Львівської області в порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON]. На обґрунтування своїх вимог послалась на те, що на підставі Державного акту серії ЛВ №3840 від 13.11.1996 року її матері [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка №24 у садівничому кооперативі «ВАТРА» площею 0,0376 га.. 04.04.2002 року її мати померла. Батько став спадкоємцем її майна, у тому числі і вище згаданої земельної ділянки. Батько продовжував користуватись даною земельною ділянку, однак за життя не зареєстрував право власності на неї. 14.02.2012 року батько позивачки помер. Остання є єдиним спадкоємцем за законом майна після смерті свого батька. Вона звернулась у Державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема на спірну земельну ділянку, однак їй було відмолено у цьому, оскільки за життя батько не оформив належним чином право власності на зазначену земельну ділянку та не виготовив державний акт. Тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник Червоноградської міської Ради Львівської суду пояснив, що відносно даного позову заперечень не має, при вирішенні справи покладається на думку суду. Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії 1-СГ №278638 [PERSON] являється матірю позивачки, а [PERSON] батько позивачки. Копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №3840 від 13.11.1996 року стверджується, що [PERSON] на підставі рішення сесії Острівської сільської ради народних депутатів від 20.08.1996 року передано у приватну власність земельна ділянка №24 площею 0,0376 га. кооперативу «Ватра». 04.04.2002 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І СГ № 281748. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, засвідченого та виданого державним нотаріусом [PERSON] 22.10.2002 року, спадкоємцем майна [PERSON] був її чоловік [PERSON]. У даному свідоцтві зазначено, що спадкове майно складається в тому числі із земельної ділянки №24 площею 0,0376 га. в садівничому кооперативі «ВАТРА». Як вбачається з копії свідоцтва по смерть серії 1-СГ №282113 батько позивачки [PERSON] помер. Позивачка є єдиним спадкоємцем майна після смерті свого батька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2012 року. Проте державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на земельну ділянку №24 у садівничому кооперативі «Ватра» у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, про що свідчить копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1373-02-31 від 02.10.2015 року. За життя батько позивачки державного акта на вище згадану земельну ділянку не отримав. Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. \~ Відповідно до\~ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.1216 Цивільного Кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 Цивільного Кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ІІК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків неотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Тобто у разі смерті спадкоємця, який прийняв спадщину, але не здійснив його державної реєстрації, право на набуту спадщину входить до складу спадщини, що відкрилась. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею ст.41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень ст. 182 ЦК України, до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. У звязку з прийняттям\~Закону України від 05.03.2009 № 1066-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання земельних ділянок», що набрав чинності 1 травня 2009 року, відбувалося спрощення процедури переходу права власності на земельну ділянку, із земель приватної форми власності. Вказаним Законом України було внесено зміни у\~статтю 126 ЗК\~в частині визначення документів, якими може посвідчуватись право власності на землю. Такими документами Законом передбачено: державний акт про право власності на земельну ділянку; цивільно-правову угоду щодо відчуження земельної ділянки, укладену в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтво про право на спадщину. Відтак, з 02.05.2009 р. отримання державного акта на право власності на земельну ділянку стало необхідним лише у разі набуття права власності із земель державної чи комунальної форми власності, а також при зміні меж та/чи цільового призначення землі. Батько позивачки за життя набув право власності на земельну ділянку у порядку спадкування після смерті своєї дружини [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку. Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, має право на спадкування даної земельної ділянки за законом, оскільки прийняла спадщину після нього, користується спірною земельною ділянкою у садівничому кооперативі «ВАТРА», однак не може належним чином оформити своє право власності на неї. Отже, суд дійшов висновку про захист права позивачки у спосіб визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку, у звязку з чим позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved