Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з [PERSON] перебувала у шлюбі з 2002 року, а на даний час відповідач подав позов про розлучення. За час перебування у шлюбі подружжя набуло спільне майно - автомобіль марки ВАЗ 21112, реєстраційний номер [NUMBER]. Вказує, що вказане майно неподільне і вважає, що його слід залишити у власності позивача [PERSON], так як остання використовує його для потреб спільної дитини і стягнути з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] компенсацію половини вартості автомобіля. Крім цього, вказує що за час шлюбу отримала позику на придбання спірного автомобіля, а тому просить встановити компенсацію відповідачу в розмірі половини вартості майна з відрахуванням половини суми отриманої позики на його придбання. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] в якому просить розділити спільно набуте майно подружжя шляхом визнання за ним права власності на спірний автомобіль з виплатою відповідачу грошової компенсації за частку в праві спільної сумісної власності майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що автомобіль використовується ним під час виконання службових обовязків та допомагає отримувати значно більші доходи, які спрямовує на потреби сімї, зокрема добровільної сплати аліментів на утримання сина. Окрім цього, автомобіль використовує для перевезення хворих батьків, а [PERSON] не має достатнього стажу водіння та коштів обслуговувати автомобіль. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав повністю, зустрічний позов заперечив. Окрім доводів викладених в позовній заяві пояснив, що автомобіль слід залишити в власності [PERSON], оскільки остання використовує його в інтересах неповнолітнього сина подружжя [PERSON] [INFO]. [PERSON] перед початком свого робочого дня, відвозить сина до школи, яка знаходиться в іншому районі міста забирає звідти, та на заняття в спортивну секцію. Заперечив пояснення представника відповідача, щодо відсутності стажу водіння та коштів на утримання автомобіля, необхідності використання автомобіля відповідачем в службових цілях, факту проживання з батьками, та добровільної оплати аліментів, надавши суду відповідні докази. Щодо отримання [PERSON] позики на придбання автомобіля пояснив, що така була використана на придбання автомобіля. Погоджується, що розписка про отримання коштів датована датою після оплати вартості автомобіля, однак пояснює, що кошти на купівлю автомобіля позичала на деякий час в батьків, і з метою повернення останнім позичила в третьої особи [PERSON] На підтвердження наявності зобовязань за договором позики надав суду рішення Франківського районного суду м.Львова від 07.05.2015 року. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним заперечив у задоволенні первісного позову, надавши письмові заперечення, зустрічний підтримав повністю і просив задоволити з підстав викладених у ньому. Додатково пояснив, що [PERSON] не може керувати автомобілем, оскільки посвідчення водія видане на її дівоче призвіще Ткачук, і таке є недійсним. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце проведення такого. Надіслав на адресу суду письмову заяву в якій, зазначив, що грошові кошти позичав [PERSON] на оплату за придбаний автомобіль. Щодо вирішення позову покладається на розгляд суду і просить розглянути справу у його відсутності з урахуванням заяви. До заяви долучив копію рішення Франківського районного суду м.Львова від 07.05.2015 року про стягнення заборгованості. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи з урахуванням поданої заяви. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що первісний позов є обґрунтованими і підлягає до часткового задоволення, зустрічний позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження 1-СГ №130887 від 27.10.2002 року, виданого Львівським міським відділом актів реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №3229 . Згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 15.05.2015 року, яке залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У відповідності з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ВВС063922 від 27.03.2008 року, квитанцією №30838951 від 20.03.2008 року, видаткової накладної №ЛА-0000268 від 28.03.2008 року, [PERSON] придбав автомобіль ВАЗ 21112, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1263 від 21.09.2015 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21112, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] складає 78\~405 грн.00 коп. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 07.05.2015 року №465/1945/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 46972 грн. Згідно розписки від 26.03.2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] для придбання автомобіля ВАЗ 21112 грошові кошти в сумі 2000 Євро. Згідно свідоцтва про народження серія 1-СГ №417914 виданого повторно 28.05.2014 року [PERSON] народився 28.04.2005 року, мати [PERSON], батько [PERSON] Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 02.02.2015 року [PERSON] проживає спільно з сином [PERSON] [ADDRESS]. Згідно довідки №9 від 11.03.2015 року [PERSON] навчається у Львівській спеціалізованій школі №15, по вул.Патона, 7 в м.Львові. Довідкою ГО Спортивний клуб «[PERSON] Спорт» встановлено, що [PERSON] протягом 2015 року відвідує секцію плавання. У відповідності з посвідченням водія ІНА №001345 Ткачук (після одруження [PERSON]) [PERSON] отримала посвідчення водія категорії «В» 18.07.1996 року. Згідно довідки про дохід від 12.03.2015 року [PERSON] протягом березня лютого 2014 року отримала дохід в сумі 36\~897 грн. Згідно квитанції № 2 від 20.02.2015 року [PERSON] оплатив ТУ ДСА України у Львівській області 26707, 50 грн. Згідно квитанції №21_32 від 22.09.2015 року [PERSON] внесла судовий депозит ТУ ДСА України у Львівській області в сумі 15717,50 грн. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України - майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.2 ст.371 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст.71 ЦК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Статтею 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У відповідності з ч.4 ст.65 ЦК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Частиною 6 п.30 цієї ж Постанови встановлено, що інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Враховуючи наведене суд обґрунтовано приходить до висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, і підлягає поділу між подружжям, однак є неподільним, а тому слід визнати право власності за одним з подружжя з виплатою компенсації іншому. При визнанні права власності на спільне майно за [PERSON], суд найперше враховує інтереси малолітнього сина подружжя, який проживає з нею, необхідність використання автомобіля для забезпечення його навчання, дозвілля, лікування та інших потреб. Суд не бере до уваги доводи заперечення [PERSON] в необхідності використання автомобіля в службових інтересах, неналежного рівня водійських навичок та матеріального стану [PERSON], оскільки такі свого підтвердження не знайшли і були спростовані доказами наданими позивачем, щодо стажу водіння та рівня матеріального забезпечення. Вирішуючи питання щодо поділу спільного майна подружжя, суд враховує зобовязання подружжя, яке вважає спільним, оскільки майно одержане за договором позики [PERSON] використано в інтересах сімї, на придбання спільного майна. Доказів використання майна в інших цілях не надано, договір позики грошових коштів від 26.03.2008 року ніким не оспорювався і недійсним не визнавався, а тому борг підлягає поділу між подружжям в рівних частках. У звязку з наявністю спільного грошового зобовязання подружжя, сума компенсації вартості частки спільного майна [PERSON], зменшується на половину суми боргу подружжя.

Outcome: approved