Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачка [PERSON], третя особа: Ленінський РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, в якому зазначила, що даний житловий будинок вона придбала за договором купівлі - продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 06.02.2016 року № 359. Після укладання договору купівлі - продажу квартири та реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2016 року, номер запису про право власності 13196337, реєстраційний номер 828873023101, попередній власник квартири разом з іншими членами своєї сім»ї виїхали з квартири та були зняті з реєстраційного обліку. Проте, [PERSON] - мати власниці до цього часу не знялась з реєстраційного обліку. В квартирі не проживає від самого початку нашого в'їзду та її місце знаходження їй не відоме. В належній їй квартирі зареєстрована відповідачка - [PERSON] Відповідачка [PERSON] у квартирі не мешкає, оплату за комунальні послуги не здійснює. На теперішній час місце проживання відповідачки не відомо. Відповідачка не є власниками вказаної квартири, крім того, не проживає в ній. Позивачка, витрати на утримання квартири не несе, за комунальні послуги не сплачує. З вини відповідачки позивачка вимушена сплачувати комунальні платежі за користування водопостачанням та інші послуги з урахуванням всіх зареєстрованих осіб, що вимушує її нести додаткові фінансові витрати. З урахуванням того, що відповідачка не проживає в квартирі, позивачка просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі, усунути її перешкоди в користуванні власністю, шляхом та знявши її з реєстрації. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надали, з заявою про розгляд справи в їх відсутність до суду не звертались. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідно до договором купівлі - продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 06.02.2016 року № 359. Після укладання договору купівлі - продажу квартири та реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2016 року, номер запису про право власності 13196337, реєстраційний номер 828873023101, попередній власник квартири разом з іншими членами своєї сім»ї виїхали з квартири та були зняті з реєстраційного обліку. Проте, [PERSON] - мати власниці до цього часу не знялась з реєстраційного обліку. В квартирі не проживає від самого початку нашого в'їзду та її місце знаходження їй не відоме. Факт реєстрації відповідача в належній позивачці квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], підтверджується довідкою виданою 23.03.2016 року, житлово - будівельного кооперативу № 309. Допитані в судовому засіданні, свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що відповідачка не проживає в спірній квартирі, комунальні платежі сплачує позивачка особисто. На теперішній час, у зв'язку з реєстрацією відповідача у квартирі, у позивача виникли проблеми з виконання обов`язків, які випливають із договорів з надання послуг по газопостачанню, води та електроенергії, тому що нарахування проводяться у відповідності до кількості зареєстрованих за адресою осіб. Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що відповідачка не мешкає в квартирі, особистих речей у квартирі немає, оплату за комунальні послуги не здійснює. Таким чином, проаналізувавши у сукупності надані докази в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]

Outcome: approved