overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбних стосунках з 10 січня 2014 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В травні 2015року вони з чоловіком остаточно припинили сімейні стосунки і стали жити окремо. Зазначаючи на тому, що відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, вказувала на те, що з травня 2015року проживає з іншим чоловіком і наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав, підтвердивши суду факт припинення шлюбно-сімейних стосунків та неможливість їх відновлення. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 січня 2014 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 1 (арк.спр.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (арк.спр.5). За взаємною згодою батьків дитина проживає разом з матір'ю. Із пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому її клопотання слід задовольнити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбних стосунках з 11 березня 2011 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. В травні 2015 року через відсутність взаєморозуміння вони з чоловіком припинили сімейні стосунки і стали жити окремо. Вказуючи на те, що їх сімя розпалась остаточно і сімейні стосунки відновленню не підлягають, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Відповідач позов визнав, підтвердивши суду факт припинення шлюбно-сімейних стосунків та неможливість їх відновлення. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 березня 2011 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 44 (арк.спр.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка за взаємною згодою батьків проживає разом з матірю, що підтверджується свідоцтвом про її народження та довідкою про склад сімї (арк.спр.5,6). Із пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбних стосунках з 14 лютого 2015 року. В шлюбі [INFO] року в них народилася донька [PERSON]. В серпні 2017 року через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів та постійно виникаючі сварки вони з чоловіком припинили сімейні стосунки і з зазначеного часу разом не проживають. Зазначаючи на тому, що їх сім'я розпалась остаточно і сімейні стосунки відновленню не підлягають, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала і вказуючи на неможливості відновлення сімейних стосунків та збереження шлюбу, просила позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Поясняв, що він намагався владнати стосунки, але позитивного результату це не дало, тому з серпня 2017року вони разом не живуть. Вислухавши доводи сторін та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 14 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 51 (арк.спр. 7). В шлюбі [INFO] року у сторін народилася донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 8). Як пояснили в судовому засіданні сторони, дитина проживає з матір'ю і спору з приводу її виховання чи місця проживання у сторін не виникає. З огляду на встановлені судом обставини та з метою збереження молодої сім'ї на підставі ухвали Димитровського міського суду від 24 жовтня 2017 року сторонам було надано двохмісячний строк для примирення, у зв'язку з чим провадження у справі було зупинено. Після закінчення строку на примирення та відновлення провадження у справі судом встановлено, що сімейні стосунки сторони не відновили. У відповідності до ст.24 Сімейного Кодексу шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх шлюбу. Встановлені судом обставини та взаємна байдужість сторін до відновлення сімейних стосунків дають суду підстави для висновку про неможливість подальшого збереження шлюбу, з огляду на що їх шлюб підлягає розірванню. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру чи з приводу виховання дитини сторонами не заявлений. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбних стосунках з 15 березня 2008 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В січні 2010 року з причини взаємного непорозуміння їх шлюб розпався, і вона утворила нову сім'ю з іншим чоловіком, від якого має дитину та з яким має намір офіційно оформити свої стосунки. Зазначаючи на тому, що сімейні стосунки з відповідачем відновленню не підлягають та що не розірваний шлюб порушує її особисті інтереси, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав, підтвердивши суду факт припинення шлюбно-сімейних стосунків та неможливість їх відновлення. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2008 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 47 (арк.спр.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (арк.спр.7). За взаємною згодою батьків дитина проживає разом з матір'ю. Із пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає, до того ж, позивачка перебуває в фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком, з яким має спільну дитину (арк.спр.8). І позивачка, і відповідач вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справ дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому її клопотання слід задовольнити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбних стосунках з 18 листопада 2006 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В 2010 року з причини взаємного непорозуміння та виникаючих конфліктів вони з відповідачем припинили сімейні стосунки і з зазначеного часу разом не проживають. Зазначаючи на тому, що їх сім'я остаточно розпалась, в зв'язку з чим збереження шлюбу є неможливим, та що не розірваний шлюб порушує її особисті інтереси, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав, підтвердивши суду факт припинення шлюбно-сімейних стосунків та неможливість їх відновлення. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2006 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 384 (арк.спр.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (арк.спр.6). За взаємною згодою батьків дитина проживає разом з матір'ю. Із пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач, кожен з яких зазначив, що вже мають інші сім'ї, доводили неможливість відновлення шлюбно-сімейних стосунків та доцільність розірвання їх шлюбу. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справ дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому її клопотання слід задовольнити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбних стосунках з 20 квітня 1991 року. В шлюбі 31 травня 2002року в них народилася донька - [PERSON]. В березні 2017року через взаємні непорозуміння та різні погляди на життя вони з відповідачем припинили сімейні стосунки і з зазначеного часу разом не проживають. Зазначаючи на тому, що збереження шлюбу і відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати, відновивши їй дошлюбне прізвище. В судове засідання сторони не зявилися, надіславши на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. З заяви відповідача слідує, що з позовними вимогами про розірвання шлюбу він згоден. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 квітня 1991 року у відділі запису актів громадянського стану Димитровського виконкому у Донецькій області за актовим записом № 137 (арк.спр. 8). 31.05.2002 року в них народилася донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 10). Із письмових пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі з огляду на позицію сторін дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спору майнового характеру чи спору про місце проживання дитини між сторонами не існує. Враховуючи положення ст.113 Сімейного Кодексу та бажання позивачки після розірвання шлюбу носити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе відновити їй дошлюбне прізвище «Вірясова». На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбних стосунках з 21 серпня 2004 року. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], і доньку [PERSON], [INFO]. Так як їх сумісне життя з чоловіком не склалося, вони припинили сімейні стосунки і стали жити окремо, спільного домашнього господарства вже тривалий час не ведуть. Зазначаючи, що відновлення сімейних стосунків та збереження шлюбу є неможливим, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, надавши суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, що не перешкоджає судовому розгляду. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2004 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 186 (арк.спр. 20). Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 3-4). Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Фактичні стосунки, які склалися між подружжям, їх небажання прийняти участь в судовому засіданні при вирішення питання про розірвання шлюбу дають суду підстави для висновку про взаємну байдужість до збереження сімї і шлюбу. Спір майнового характеру або з приводу виховання дітей не заявлений, обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбних стосунках з 27 червня 2009 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В червні 2013 року вони з чоловіком припинили сімейні стосунки, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Зазначаючи, що їх сім'я фактично розпалась та що відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягала на розірванні шлюбу, доводячи суду неможливість його відновлення через небажання обох жити разом. Відповідач позов визнав, підтвердивши суду факт припинення шлюбно-сімейних стосунків та неможливість їх відновлення. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2009 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 161 (арк.спр.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (арк.спр.8). За взаємною згодою батьків дитина проживає разом з матір'ю. Із пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. До того ж, відповідач має іншу сім'ю. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому її клопотання слід задовольнити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбних стосунках з 8 липня 1995 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В травні 2014 року через взаємні непорозуміння та постійно виникаючі сварки вони з чоловіком припинили сімейні стосунки, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Зазначаючи, що їх сімя фактично розпалась та що відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, надавши суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 8 липня 1995 року. Їх шлюб зареєстровано у Димитровському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області за актовим записом № 211 (арк.спр.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (арк.спр.6). Як свідчить зміст позовної заяви, не спростований відповідачем, сторони сімейні стосунки не підтримують і проживають окремо. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі та позиція сторін, які жити разом не бажають і в наданих суду письмових заявах висловили взаємну згоду на розірвання шлюбу, дають суду підстави для висновку про неможливість відновлення сімейних стосунків та збереження шлюбу, що є підставою для його розірвання. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved