Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивачка вказує, що [INFO] в с.Гізівщина Любарського району помер [PERSON] , [INFO] в тому ж населеному пункті померла [PERSON] , а [INFO] там же помер її чоловік [PERSON] . Згідно з чинним цивільним законодавством, вона являється спадкоємицею майна померлого [INFO] [PERSON] за законом. Серед спадкового майна є житловий будинок з господарськими будівлями за [ADDRESS] . Дане домогосподарство до самочинно забудованих не відноситься, однак оформити спадщину вона не може через відсутність правовстановлюючих документів на будинок за вищевказаною адресою, а тому вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею, в порядку спадкоємства за законом, права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці 0,25 га для ОЖБ з прилеглою земельною ділянкою площею 0,48 га для ОСГ. Позивачка та її представник у судовому засіданні зміненні позовні вимоги підтримали в повному об`ємі з підстав викладених у позовній заяві про зменшення позовних вимог. Позивачка також доповнила, що у вищевказаному будинку вони разом з чоловіком та свекрухою проживали разом до смерті чоловіка і дотепер вже понад 18 років вона там проживає. Інші спадкоємці за весь час після смерті її чоловіка та свекрухи не заявляли про свої спадкові права відносно будинку з по господарськими будівлями та земельні ділянки на яких вони розташовані. На запитання представника третьої особи - адвоката Новосад Н.В. - позивачка [PERSON] відповіла, що на час смерті [PERSON] проживала разом із дочкою [PERSON] в с.Демківці Любарського району, хоча на запитання головуючого позивач вказала, що вона разом із чоловіком [PERSON] та свекрухою [PERSON] проживали у вищевказаному будинку до їх смерті. Представник Любарської селищної ради у судове засідання на розгляд справи не з`явився, однак у заяві, що надійшла на адресу суду зазначив, що проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує та просить справу слухати у його відсутності. Представник третьої особи [PERSON] просила відмовити у задоволені зазначених позовних вимог з підстав викладених нею у письмових поясненнях третьої особи, письмових доводах та письмових дебатах. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступного висновку. 20 січня 1981 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с.8). Із листа Любарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 03.06.2020 року №373/21.7-23 судом встановлено, що у архіві відділу наявні актові записи про смерть - №10 складений 08.07.1971 року Виконавчим комітетом Гізівщинської сільської ради Любарського району Житомирської області відносно [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; - №12 складений 05.11.2002 року Виконавчим комітетом Гізівщинської сільської ради Любарського району Житомирської області відносно [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с.10). [INFO] в с.Гізівщина Любарського району помер [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №13 (а.с.11). Із Виписки з по господарської книги №228 від 06.03.2020 року виданої Гізівщинським старостинським округом Любарського району Житомирської області судом встановлено, що згідно записів по господарської книги №1 на 2001-2005 роки в господарстві №3 с.Гізівщина Любарського району Житомирської області [PERSON] (померла) належав житловий будинок 1956 року забудови та склад сім`ї складався: [PERSON] , [INFO] - голова двору - померла, [PERSON] , [INFO] , - син - помер; [PERSON] , [INFO] - невістка. Аналогічний склад сім`ї значиться згідно записів по господарської книги починаючи з 1986 року (а.с.12). Постанова завідувача Житомирської державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Любарської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщука А.І. від 19.03.2020 року свідчить, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно спадкодавця (а.с.13). Копія технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] вказує, що замовником технічної інвентиризації є [PERSON] (а.с.14-17). З копії виписки із рішення Гізівщинської сільської ради народних депутатів від 18.01.1994 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» судом встановлено, що [PERSON] було передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельні ділянки площею 0,25 га для ОЖБ та 0,48 га для ОСГ (а.с.18). Із інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру пра власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта видно, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні (а.с.19-20). [INFO] в с.Гізівщина Любарського району померла [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №12 (а.с.63). Копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2009 року виданого державним нотаріусом Любарської державної нотаріальної контори Панасюком В.В. свідчить, що [PERSON] прийняла спадкове майно, що складається з майнового паю члена КСП «Маяк», реорганізованого в СВК «Маяк» с.Гізівщина Любарського району Житомирської області, частка якого визначена в розмірі 3239грн. 00 коп., що належало померлій [PERSON] (а.с.64). Із копії спадкової справи №215 до майна померлої [INFO] [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом отримала спадкове майно після смерті, [INFO] її матері [PERSON] , яке складається з : права власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Маяк» с.Гізівщина Любарського району Житомирської області, розміром 3,23 га, грошовий вклад з належними процентами та всіма видами компенсацій, що знаходяться на зберіганні в Любарському відділенні № [NUMBER] на рахунку № [NUMBER] та майнового паю члена КСП «Маяк», реорганізованого в СВК «Маяк» с.Гізівщина Любарського району Житомирської області, частка якого визначена в розмірі 3239грн. 00 коп.. Також, із копії вказаної спадкової справи судом встановлено, що з заявами про прийняття спадщини до Любарської державної нотаріальної контори [PERSON] звернулась 12.08.2003 року, 05.07.2004 року та 13.11.2009 року, згідно яких отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно (а.с.118, 124 на звороті, 126). Відтак, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що спадкоємцями після смерті [INFO] [PERSON] були її діти [PERSON] та [PERSON] , однак перший фактично вступив у спадкові права, але не встиг їх оформити, оскільки [INFO] також помер. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст.526 УРСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до положень статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 535 ЦК УРСР, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв Не допускається прийнятгя спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР 1963р., як рівнозначні в юридичному розумінні розглядалися два способи прийняття спадщини: 1.фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2.подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. При цьому під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані. Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004р., допускається фактичний вступ у володіння нею. Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено із матеріалів справи, а саме Виписки з по господарської книги №228 від 06.03.2020 року виданої Гізівщинським старостинським округом Любарського району Житомирської області, де згідно записів по господарської книги №1 на 2001-2005 роки в господарстві №3 с.Гізівщина Любарського району Житомирської області [PERSON] була головою двору в господарстві [ADDRESS] і до складу її сім`ї входив її син [PERSON] , який [INFO] помер, та його дружина [PERSON] (позивач по справі) та із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №12 встановлено, що [PERSON] померла в с.Гізівщина Любарського району, відтак посилання представника третьої особи адвоката Новосад Н.В. на те, що остання на день смерті не проживала в с.Гізівщина Любарського району і відповідно позивач не має права на спадкове майно до уваги судом не приймається, оскільки це не відповідає тим доказам, які в наявні матеріалах справи. Тому, враховуючи викладене суд з урахуванням ст.549 ЦК УРСР вважає, що [PERSON] як спадкоємець після смерті своєї матері [PERSON] фактично прийняв спадщину, однак через те, що він 12.11.2002 року (через 9 днів після смерті [INFO] матері) помер і не встиг звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини, а відтак [PERSON] (позивач по справі), як його дружина має право на спадкове майно після його смерті. Враховуючи те, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, який фактично прийняв спадщину після смерті матері, то суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за законом на 1/2 частки як спадкоємець після смерті [PERSON] . Також, зважаючи на те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в житловому будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці 0,25 га для ОЖБ з прилеглою земельною ділянкою 0,48 га. для ОСГ. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved