Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26 березня 2002 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному житловому будинку, згідно довідки Печеніжинської селищної ради ОТГ від 26 лютого 2018 року за № 242, крім неї, зареєстровані також [PERSON], 1962 року народження, [PERSON], 1985 року народження та [PERSON], 1989 року народження. Однак з 2015 року [PERSON] та [PERSON], а з 2011 року [PERSON] у вищевказаному будинковолодінні не проживають і не беруть участі в оплаті комунальних послуг та інших витратах на утримання будинку. Реєстрація відповідачів у вказаному будинку позбавляє її, як власника, права в повній мірі володіти своїм майном. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідачі тривалий час не проживають за місцем реєстрації в [ADDRESS], не цікавляться цим житлом, не допомагають їй в утриманні його, то просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування вищевказаним житловим будинком. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позов, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з»явилися з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання справи належно повідомлялися судовими повістками. Заслухавши пояснення представника позивачки, позивача, свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, позивачці на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Наведене підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 26 березня 2002 року, яке видано виконавчим комітетом Сопівської сільської ради на підставі рішення Сопівської сільської ради від 31 травня 1990 року № 18 (а.с.5) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 79250779 від 31 січня 2017 року (а.с.6). Відповідно до довідки Печеніжинської селищної ради об»єднаної територіальної громади від 26 лютого 2018 року № 242 у спірному будинку зареєстровані позивачка -[PERSON], її колишній чоловік [PERSON] та її сини - [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно акту № 8 від 23 лютого 2018 року, складеного старостою села Сопів Шовгенюк Л.М. за участю сусідів позивачки та депутата Печеніжинської селищної ради ОТГ Дердюка М.М., відповідачі [PERSON] та [PERSON] по місцю реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] не проживають з 2015 року, а [PERSON] не проживає в казаному будинку з червня 2011 року (а.с.8). Вказані обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що відповідачі в будинку позивачки не проживають, не цікавляться цим житлом, не допомагають в його утриманні. Вказані обставини тривають уже декілька років. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідачі були членами сім'ї позивачки, отже відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачають право на користування житлом у разі їх відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вказані обставини та законодавче регулювання виниклих правовідносин, суд вважає, що оскільки реєстрація відповідачів у житловому будинку порушує право позивачки, як власника житла на розпорядження своїм майном у повному обсязі, то суд вважає за можливе позов задовільнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved