Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що рішенням Володарського районного суду Донецької області від 26.11.2009 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 270 грн. Починаючи з 04.07.2014 року рішенням Володарського районного суду Донецької області від 22.07.2014 року сума стягуваних аліментів була збільшена до 500 грн. Також зазначила, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року було збільшено мінімальний розмір аліментів та внесені зміни, зокрема до ст.ст. 181-184 СК України, а саме встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, розмір аліментів призначений за рішенням суду є меншим ніж встановлений законом та не є достатнім для утримання дитини. В звязку з чим просить збільшити розмір стягуваних на підставі рішення суду від 22.07.2014 року з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], з 500 грн. до 1000 грн. з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 01.10.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася. Надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні та просила справу розглянути без її участі. Представник позивачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Також суду пояснив, що в звязку із внесенням змін до законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, розмір стягнутих згідно рішення суду аліментів підлягає збільшенню з 30% до 50 %. Крім цього пояснив, що відомості зазначені відповідачем з приводу його сімейного та матеріального стану стороною позивача не оспорюються. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Також суду пояснив, що він не має змоги сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки на даний час він не може працевлаштуватися, за станом здоровя. Він має іншу сімю, одружений, у нього на утриманні є ще двоє дітей та дружина, яка також не працює. В жовтні 2017 року він уклав договір з ТОВ «Екоіллічпродукт» на надання послуг по ремонту електрообладнання, за які йому обіцяють заробітну плату не більше 3500 грн. щомісяця. Знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Також, зазначив, що після винесення останнього рішення про збільшення розміру аліментів в 2014 році його матеріальний та сімейний стан не змінився. В задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивачки та відповідача, розглянувши письмову заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 26.11.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 270 грн. з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2009 року, і дане рішення набуло законної сили 08.12.2009 року. Також, рішенням Володарського районного суду Донецької області від 22.07.2014 року збільшено розмір аліментів стягнутих з [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], з 270 грн. до 500 грн. з усіх видів його заробітку та доходів щомісячно до повноліття дитини, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.07.2014 року, і дане рішення ніким не оскаржувалось та набуло законної сили, що не заперечується сторонами. Також судом встановлено і це не заперечується сторонами, що зазначене рішення виконується і позивачка отримує аліменти. Як встановлено судом, сторона позивача, як на підставу задоволення позовних вимог посилається на одну обставину, а саме на зміни в законодавстві що на її думку є підставою для перегляду розміру аліментів зазначених в раніше прийнятому рішенні, що і є підставою для їх збільшення. Відповідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Вказана стаття містить перелік підстав для зміни розміру аліментів. Така підстава, як зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, на яку посилається позивачка, в зазначеній нормі закону відсутня. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] не стосуються збільшення розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів, суд приходить до висновку про необґрунтованість та незаконність позовних вимог, в звязку з чим в їх задоволенні відмовляє. Також слід зазначити, що в даному випадку зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину є законодавчою підставою та обовязком для автоматичного нарахування аліментів у розмірі визначеному законом, а невиконання вимог законодавства, органом який здійснює нарахування та виплату аліментів, є підставою для оскарження його дій. Що стосується вимоги позивачки з приводу збільшення стягнення розміру аліментів з 500 грн. до 1000 грн., то слід зазначити наступне. Так, відповідно правового змісту ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Стороною позивача в обґрунтування вищезазначеної вимоги не надано жодних доказів, як і не наведено законних підстав передбачених Сімейним Кодексом для її задоволення, а тому позов і в цій частині задоволенню не підлягає. Інші ствердження учасників справи не спростовують висновків суду. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, розмір яких по даній справі складає 640 грн. і в задоволенні позову їй відмовлено у повному обсязі, суд не покладає на сторону відповідача сплату судового збору, а компенсує зазначені судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed