Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом 28.12.2016 року, просить розірвати шлюб, укладений із відповідачем. Ухвалою судді від 24.02.2017 року позовну заяву в частині позовних вимог про визначення місця проживання дітей на підставі п.1 ч.3 ст. 121 ЦПК України повернуто позивачці. За змістом позову 04.08.2007 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №478. Сторони проживали разом до червня 2015 року, спільне життя не склалось внаслідок різних поглядів на життя, подальше спільне проживання неможливе. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою за взаємною згодою сторін. Відповідач рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.12.2010 року по справі №2-8333/10 призначений опікуном над малолітньою племінницею [PERSON] Дарєю Сергіївною, [INFO] За сімейними обставинами, враховуючи зайнятість відповідача у звязку із роботою, дитина також мешкає із нею. Відповідно до розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації ЗМР від 08.12.2016 року №863 позивачку призначено другим опікуном над [PERSON] та визначено місце проживання дитини разом із нею за адресою: м. Запоріжжя, вул. Памірська, буд.131 за згодою відповідача. Позивачка зауважує, що займається вихованням та розвитком дитини, дуже любить її та не уявляє подальшого життя без неї. За змістом позову збереження сімї неможливе, оскільки суперечить інтересам подружжя, яке мешкає окремо, спільного господарства не веде, сторони мають окремі бюджети. Крім того, в інтересах дітей, сторони дійшли згоди стосовно порядку спілкування батька із ними. Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовної заяви з обставин, викладених в ній, наголошувала, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, проти надання строку на примирення категорично заперечує. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що дійсно протягом певного часу у нього склалися фактичні шлюбні відносини із іншою жінкою, але вони у минулому. Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення сторін, вивчивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у звязку із наступним. Судом встановлено, що сторони у справі з 04.08.2007 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №478, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС №038735 (а.с.4). Сторони спільно проживали до червня 2015 року, що визнається подружжям. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], відповідач записаний батьком у відповідній графі в свідоцтві про народження серії 1-ЖС №162701 (а.с.9). Дитина мешкає з позивачкою за взаємною згодою сторін. Відповідач на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.12.2010 року по цивільній справі №2-8333/10 призначений опікуном над малолітньою племінницею [PERSON] Дарєю Сергіївною, [INFO] (а.с.6-7, копія свідоцтва про народження серії 1-ЖС № 137214, а.с.8). За сімейними обставинами, враховуючи зайнятість відповідача, позивачкою подано заяву про встановлення опіки над дитиною та призначення її опікуном, крім того, [PERSON] також мешкає із [PERSON] Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 08.12.2016 року № 863р позивачку призначено другим опікуном над [PERSON] та визначено місце проживання підопічної дитини разом із нею за адресою: м. Запоріжжя. вул. Памірська, буд.131 (а.с.11). Сторони дійшли взаємної згоди щодо подальшого проживання дітей із позивачкою та порядку участі батька у вихованні та розвитку дітей, спілкуванні із ними. На даний час сімя існує лише формально, стосунки між сторонами припинені у звязку із відсутністю спільних поглядів на подружнє життя, спільне господарство не ведеться. Розглядаючи справу, суд виходить з того, що відповідно до ст. 51 Конституції та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, враховуючи обставини справи та відмову позивачки від подальшого збереження шлюбу, оскільки відновлення стосунків із чоловіком суперечить інтересам [PERSON], вона не може бути примушена до їх відновлення, що унеможливлює спільне проживання, томусуд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно з ч.7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398VІ від 01.07.2010 року, ч.2 ст. 115 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved