Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 16.06.1991 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Делівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківській області, актовий запис № 10. Від шлюбу у них є семеро дітей, з яких неповнолітні: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] Вказує, що останніх три роки вона з Відповідачем не проживає, він дітьми не цікавиться та матеріально не допомагає їх утримувати. Відповідач має іншу сім'ю, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Перебувати у подальших шлюбних відносинах Позивачка не бажає, шлюб існує формально, примирення між ними є недоцільне, спільно нажитим майном поділяться в добровільному порядку, просить шлюб між ними розірвати, місцем проживання неповнолітніх дітей визначити її місце проживання та залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій просила позов задовольнити та справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16 червня 1991 року між Позивачкою та Відповідачем у Делівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківській області зареєстровано шлюб (а.з. № 10), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). За час перебування у шлюбі у них народилось семеро дітей, з яких неповнолітні: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується їх копіями свідоцтв про народження (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачці після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище «[PERSON]», однак згідно копії свідоцтва про зміну імені вона 10.07.2014 року змінила своє ім'я та шлюбне прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», а тому суд, вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, та її батьки проживають окремо, визначається нею самою. Враховуючи те, що донька [PERSON], [INFO], досягла 12 років, місце її проживання визначається за її згодою та згодою батьків. Оскільки Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень на позов не подав, суд вважає, що місцем проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері - [PERSON] (Позивачка). Що стосується неповнолітніх сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], виповнилось повних 16 років та 14 років, то відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України вони мають право визначити своє місце проживання самостійно. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved