Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що їй на підставі договору міни від 31.08.1995 року, зареєстрованому у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 22.10.1997 року, належить квартира [ADDRESS], проте документи, що підтверджують її право власності на вказану квартиру були втрачені декілька років потому, та вона не має можливості відновити їх, у звязку з чим не має можливості розпоряджатись належним їй майном. На підставі викладеного позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом, яким просить суд визнати за нею право власності на двохкімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 45,2 кв.м. Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, надали суду заяву з проханням про розгляд справи за їх відсутності та задоволенням позовних вимог у повному обсязі. Представник Маріупольської міської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності та про не заперечення проти задоволення позовних вимог. Представник Відділу державної реєстрації речових прав на нерухому майно Маріупольського міського управління юстиції в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник Першої Маріупольської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності, залишивши вирішення справи на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії договору міни від 31.08.1995 року, реєстраційний номер 9/4420, наданої МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідно до довідки від 02.12.2015 року за №3085, виданої МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», квартира [ADDRESS], житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 45,2 кв.м, належить [PERSON] на підставі договору міни від 31.08.1995 року, реєстраційний номер 9/4420, виданого Першої нотконторою, зареєстрованого в МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 22.10.1997 року за №36635. При цьому, вказана інформація дійсна станом на 31.12.2012 року, в той час, як згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо квартири [ADDRESS] відсутні, а у Реєстрі прав власності на нерухоме майно зазначено, що власником 1/1 частки квартири [ADDRESS], житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 45,2 кв.м, є [PERSON] на підставі вказаного договору міни від 31.08.1995 року. Крім того, згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», остання належить [PERSON] На підтвердження доводів позивачки щодо факту втрати договору міни квартири [ADDRESS] від 31.08.1995 року, реєстраційний номер 9/4420, виданого Першої нотконторою, суду надано лист начальника Жовтневого ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області від 11.12.2015 року щодо перевірки за даним фактом та прийняттям рішення про закриття кримінального провадження, у звязку з відсутністю ознаків злочину, а також копію оголошення у пресі щодо вважання недійсним втраченого договору міни. Згідно листа Відділу державної реєстрації речових прав на нерухому майно Маріупольського міського управління юстиції від 26.04.2016 року за №99/4.6-15 зареєструвати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] не вбачається можливим, у звязку з втратою оригіналів правовстановлюючих документів. Відповідно до листа Першої Маріупольської державної нотаріальної контори від 12.04.2016 року за №746/02-17 видати дублікат договору міни від 31.08.1995 року, реєстраційний номер 9/4420, виданого Першої нотконторою, не можливо у звязку з відсутністю в нотаріальній конторі архівних справ за 1995 рік, а доступ до обласного архіву відсутній, оскільки він знаходиться у м. Донецьку, який в свою чергу, знаходиться на не підконтрольній території України. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1,4 ст.715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки правовстановлюючий документ на вказану квартиру відсутній, то позивачка не має змоги у здійсненні своїх законних прав та обовязків. З огляду на викладене, суд прийшов до твердого переконання, що в судовому засіданні належними та допустимими доказами доведені обставини, якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги, а саме те, що вона є власником квартири [ADDRESS], правовстановлюючий документ на яку був втрачений, що є підставою для задоволення даного позову. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить із положень ст. 1 ЦПК України, відповідно до яких задачами цивільного судового провадження є захист порушених та невизнаних прав свободі та інтересів фізичних осіб, а також положень Конституції України та Цивільного кодексу України згідно яких власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Враховуючи наведене,

Outcome: approved