Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивачка в травні 2018р. звернулася до суду із позовом про стягнення із відповідача 37000 грн. 98 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та 94991 грн. 52 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона працювала в ЛМКП «Львівтеплоенерго» і з 01.09.2007р. була переведена на Теплоелектроцентраль-1 в хімічний цех на посаду апаратника хімводоочищення четвертого розряду.26.10.2015р. відповідно до наказу № 676 вона була звільнена у зв'язку зі станом здоров'я, який перешкоджає продовженню такої роботи. Починаючи з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року відповідач здійснював їй нарахування заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до суттєвого заниження її розміру, чому вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.02.2018р.стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за період з січня 2010р. по 31 грудня 2014р. в сумі 33179,00 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 15.03.2018р. Однак, стягнута судом заборгованість не включає компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушення встановлених строків її виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 17.04.2018р. відповідачем, відповідно рішення суду було здійснено виплату частини заробітної плати, а саме лише основної заробітної плати. Проте, компенсація за порушення строків виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не нараховувалися та не були виплачені. За результатами відповідного розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати позивачки у зв'язку з невиплатою їй заробітної плати, сума компенсації становить 37000 грн. 98 коп. Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то позивачка має право на таке, згідно норм чинного законодавства, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 27.10.2015р. Відповідно до розрахункових листів її посадовий оклад за останні два календарні місяці перед звільненням становив 6394 грн. (3197 грн. за серпень 2015 року та 3197 грн. за вересень 2015 року).Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014р. №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів у серпні 2015 року становила 20 днів та у вересні 2015 року становила 22 дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивачки складає 152,23 грн. (6394:42).Відтак, середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки по день звернення до суду 19.04.2018р., обчислюється шляхом множення 152,23 грн. (середньоденного заробітку) на кількість робочих днів, за весь час затримки.Враховуючи, що з дня звільнення з роботи, а саме з 26.10.2015р. заробітна плата їй не виплачена в повному обсязі, то у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України відповідач зобов'язаний виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку, тобто починаючи з 26.10.2015 року по 19.04.2018 року.Згідно положень листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014р. №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів з 26.10.2015 року по 31.12.2015 року становить: у жовтні - 4, у листопад - 21, у грудні - 23, а разом - 48 робочих дні.Згідно положень листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 р. № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів в 2016 році становить 251.Згідно положень листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів в 2017 році становить 249.Отже, за календарем п'ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю, кількість робочих днів за період з 01.01.2018р. по 19.04.2018р. становить - 76 (21 в січні, 20 в лютому, 21 в березні та 14 в квітні).Разом кількість робочих днів, за весь час затримки розрахунку, тобто починаючи з26.10.2015р. по 19.04.2018 року становить 624 (48 робочих днів - за період з 26.10.2015 року по31.12.2015р., 251 робочий день в 2016р., 249 робочих днів в 2017р., та 76 робочих днів за період з 01.01.2018р. по 19.04.2018р).Відтак, середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки виплати заробітної плати після звільнення позивачки складає 94991,52 = 152,23 (середньоденна заробітна плата) X 624 (кількість робочих днів, за весь час затримки розрахунку). У зв'язку з чим, просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, збільшивши позовні вимоги, просить також стягнути з відповідача на користь позивачки 5000 грн. витрат на правову допомогу. Дав пояснення аналогічно викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, дала пояснення аналогічно викладеним у відзиві на позов та доповнила, що відсутні правові підстави для стягнення на користь [PERSON] компенсації втрати частини доходу у зв'язку з невиплатою заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки на момент звільнення їй було виплачено всі належні до виплати суми. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення представників учасників процесу, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення частково з наступних підстав. У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ЛМКП «Львівтеплоенерго» і з 01.09.2007р. була переведена у Теплоелектроцентраль-1 в хімічний цех на посаду апаратника хімводоочищення четвертого розряду.26.10.2015р. відповідно до наказу № 676 була звільнена на підставі п.2 ст.40 КЗпП, у зв'язку зі станом здоров'я, який перешкоджає продовженню такої роботи /а.с.13/. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 12.02.2018р. /а.с.16/ стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго на користь [PERSON] 33179 /тридцять три тисячі сто сімдесят дев'ять/ гривень 00 копійок невиплаченої заробітної плата. Рішення суду набрало законної сили 15.03.2018р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, вищевказаним судовим рішенням встановлено порушення відповідачем за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року трудового права позивачки, зокрема, на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Згідно долученого до матеріалів справи позивачкою розрахунку суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, така становить 37000 грн. 98 коп. /а.с.8-11/. Враховуючи вищенаведене, а також те, що у визначені законодавством строки ЛМКП «Львівтеплоенерго» не виплатило позивачці заробітну плату, що потягло за собою втрату частини її доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати і поданий позивачкою розрахунок представником відповідача не спростовано, відтак з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на корить [PERSON] необхідно стягнуть 37000 грн. 98 коп. компенсації втрати частини доходу у зв'язку з невиплатою заробітної плати. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком. Судом встановлено, що спір між позивачкою та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором виник через кілька років після звільнення позивачки з роботи, а відтак, суд вважає за необхідне, застосувати принцип справедливості та співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно наведеного у позовній заяві разрахунку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 94991 грн. 52 коп. = 152,23 (середньоденна заробітна плата) X 624 (кількість робочих днів, за весь час затримки розрахунку), починаючи з26.10.2015р. по 19.04.2018 р., що не оспорюється і представником відповідача. Також встановлено, що за спірний період з січня 2010р. по жовтень 2015р. включно заробітна плата позивачки становила 220278 грн. 62 коп. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 12.02.2018р. на користь [PERSON] було стягнуто 33179 грн. невиплаченої заробітної плата, тобто їй було виплачено різницю по мінімальній заробітній платі - 15,07 % від загальної суми нарахованої і отриманої заробітної плати. Враховуючи те, що розмір заробітної плати позивачки на час звільнення становив 220278 грн. 62 коп., а недоплачена сума заробітної плата склала 33179 грн., що становить 15,07 % від заробітної плати, то враховуючи принцип справедливості та співмірності, з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивачки необхідно стягнути 14315 грн. 22 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (15,07 % від суми середнього заробітку за час затримки розрахунку). Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов'язані з розглядом справи. Із змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно договору про надання правової допомоги від 23.03.2018 року, ордера серії ВН №068410 на надання правової допомоги від 23.03.2018 року, квитанції до прибуткового касового ордера №42 про сплату коштів від 06.08.2018 року, Актом виконаних робіт з надання правової допомоги від 06.08.2018 року, долучених до матеріалів справи, позивачка [PERSON] уклала з адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги та здійснила оплату у розмірі 5000 грн. Позивачкою було заявлено позовні вимоги на загальну суму 131992,50 грн., а судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 51316 грн. 20 коп, відтак із відповідача на користь позивачки слід стягнути 1994 грн. витрат на правову допомогу, що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] є обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial