Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивачка звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно: 19/100 часток житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]; квартира, що знаходиться в [ADDRESS]; банківські вклади. Позивачка пропустила шестимісячний строк для подачі заяви для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, але рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми було визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно. 23.04.2014 р. вона зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS]. З часом з'ясувалось, що в зазначеній квартирі проживав [PERSON], яким було подано апеляційну скаргу на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми та додано документи на підтвердження законного проживання в даній квартирі: ордер на житлове приміщення, договір найму на користування службовим приміщенням, довідка про реєстрацію в даній квартирі, але апеляційне провадження було закрито. Позивачка вважає, що ордер, на ім'я [PERSON] було видано з порушенням, оскільки на день його видачі оспорюване приміщення не було вільним. Квартира [ADDRESS] була приватизована [PERSON] та видано свідоцтва про право власності на житло у 2009 р. На даний час в належній позивачці квартирі зареєстрований та постійно проживає [PERSON] без достатніх на те підстав, тому позивачка просить суд визнати ордер № 1609 від 27.06.2013 р. на жиле приміщення недійсним, зняти відповідача з реєстраційного обліку та виселити з даної квартири. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач та представник Виконавчого комітету Сумської міської ради проти задоволення позову заперечували. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, встановив наступне. На підставі подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 08.01.2009 р. №59 виконавчим комітетом Сумської міської ради [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло від 09.01.2009р. (а.с.18), в якому зазначено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та що квартира приватизована. 27.06.2013 р. [PERSON] було видано ордер на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] /а.с 6/ та укладено договір найму на користування службовим приміщенням /а.с.7-8/. Таким чином виконавчому комітету Сумської міської ради було відомо, що станом на 18.06.2013 р. приміщення не було вільним та видавати ордер на квартиру не було підстав. Суд критично оцінює пояснення представника Виконавчого комітету Сумської міської ради про відсутність єдиної електронної бази та необізнаність щодо інших рішень виконавчого комітету, оскільки вказане рішення є офіційним документом, підписано уповноваженою особою, складено на офіційному бланку. Не заслуговують також на увагу доводи відносно відсутності відомостей про реєстрацію свідоцтва про право власності на житло, оскільки Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради посвідчувало право користування [PERSON], скасовано не було, не дійсним не визнавалося. Суд також враховує позицію представника Виконавчого комітету Сумської міської ради в тій частині, що у випадку обізнаності про рішення щодо видачі свідоцтва про право власності, ордер відповідачу не видавався б. Тому, видача ордеру та передача права користування на житло [PERSON] суперечить вимогам закону, порушувало право спадкоємців померлого про набуття прав завершення процесу реєстрації нерухомого майна. Отже, ордер на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], виданий [PERSON], є недійсним, оскільки в момент його видачі було порушено вимоги закону. Підстав для його скасування суд не вбачає. Згідно рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.03.2014 р. за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]./а.с. 16/ та [PERSON] було зареєстровано право власності на дану квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.17). На даний час в спірній квартирі зареєстрований та проживає [PERSON], що підтверджується копією довідки /а.с. 9/. Розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, саме житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації та покладення зобов'язання на Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі ВГІРІО) ДМУ УМВС провести зняття з реєстрації суд враховує, що відповідно до вимог ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм май2ном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вимоги про знання [PERSON] з реєстрації в квартирі не відповідають обраному позивачкою способу захисту її прав, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Однак, згідно з ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Тобто, факт проживання відповідача в належній [PERSON] квартирі порушує її право власності, тому вимоги в частині виселення підлягають задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що винних дій [PERSON] не встановлено, при цьому констатовано порушення вимог Виконавчим комітетом Сумської міської ради, до якого пред'являлася одна вимоги про визнання недійсним та скасування ордеру, котра задоволена частково щодо визнання ордеру недійсним, то з Виконавчого комітету Сумської міської ради на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в сумі 121,80 грн.

Outcome: partial