Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Служба у справах дітей Шполянської міської ради ОТГ. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11 січня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Рішенням Шполянського районного суду Черкаськоі області від 23.02.2012 шлюб розірвано. За час спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . В подальшому, прізвище дитини, за згодою батька, було змінено на [PERSON] . Також вказує, що з липня 2011 року спільне проживання, а також фактичні сімейні відносини між ними було припинено, на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, у результаті чого було втрачено почуття любові та поваги. Після фактичного розірвання шлюбу їхня спільна дитина - [PERSON] , залишився проживати разом зі своєю матір`ю. Крім того, після фактичного припинення між ними відносин, батько дитини - [PERSON] почав ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жодного разу її не відвідав, життям та поведінкою сина не цікавився, матеріальної допомоги не надавав. На підставі цього, вона була змушена було звернутися з позов до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з [PERSON] . Зауважила, що відповідач, на її прохання про надання нотаріально посвідченої згоди на зміну прізвища дитині, погодився лише за умови, що вона відмовиться від примусового стягнення аліментів на підставі виконавчого документа. На виконання домовленостей, вона звернулася до відділу ДВС Шполянського районного управління юстиції та постановою державного виконавця виконавчий лист №2/710/149 від 20.02.2013 року був повернутий стягувачу. Також зазначила, що з вересня 2014 року стала проживати однією сім`єю без укладання шлюбу з [PERSON] , а в 2019 році офіційно зареєстрували шлюб. Під час спільного проживання народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Вказала, що теперішній чоловік любить, турбується та забезпечує матеріально її дитину від першого шлюбу [PERSON] , а також хоче його усиновити. До того ж відповідно до характеристики наданою ЗДО №1 «Ялинка», затвердженою вихователями та директором дошкільного закладу - дитина [PERSON] з 01.09.2012 року по 30.08.2015 року відвідував дитячий садочок. Мама [PERSON] з чоловіком [PERSON] разом відвідували свята та розваги, в яких брала участь дитина. Рідний батько [PERSON] в дитячий садочок не приходив, не приводив та не забирав дитину, у освітніх заходах участі не брав. Також з характеристики наданою Шполянською ЗОШ I-III ступенів №1, затвердженою класним керівником та директором школи, неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю, повністю знаходиться на її утриманні. Також згідно з характеристикою наданою Виконавчим комітетом Шполянської міської ради, за адресою [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить [PERSON]. , постійно проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] .. В будинку створенні всі необхідні умови для комфортного проживання дорослих та дітей. Як вбачається з наданих до справи документів [PERSON] в повній мірі несе всі витрати пов`язанні з матеріальним забезпеченням та розвитком неповнолітньої дитини [PERSON] , на відмінну від відповідача [PERSON] . Отже, відповідач з моменту розлучення з позивачем і до цього часу не виконував свої\\х батьківських обов`язків та цікавився розвитком дитини, фактично самоусунувся від виконання батьківського обв`язку. Таким чином, позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , стосовно неповнолітнього дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Демчик Р.В., у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений для розгляду судової справи № 711/6852/20 (а.с. 25). Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року вказану цивільну справу прийнято, відкрито провадження та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. ( а.с. 28). В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. До початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Також приєднала до заяви документи, а сама: оригінал рішення виконаного комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 07.12.2020 № 486 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та додаток до рішення Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. До початку розгляду справи надіслав заяву про повне визнання позовних вимог. Зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачем, між ними склалися непризнанні відносини, тому було складно домовитися про спільну участь у вихованні дитини. Крім того, на той момент [PERSON] було лише рік та сім місяців і проживав він з матір`ю на великий відстані від його місця проживання, що ускладнювало його побачення з дитиною. Також, йому стало відомо, що позивач проживала цивільним шлюбом з чоловіком, який одразу відносився до [PERSON] , як до своєї власної дитини. Оточив його увагою та турботою і тому ним було прийнято рішення про припинення спілкування з дитиною. У підготовче судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області за довіреністю Кучерява В.М. не з`явилася. До початку розгляду справи подала заяву про проведення розгляду справи без участі представника. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Крім того, зазначила, що оскільки батько - [PERSON] , не виконує свої батьківські обов`язки в повні мірі, не виховує дитину, не піклується про її стан здоров`я, фізичний, духовний та маральний розвиток, тому вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 23.02.2012 року - розівано. Згідно з свідоцтвом про зміну імені [PERSON] , 23 червня 2016 року змінила прізвище на [PERSON] . (а.с.14) Також встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 17.02.2016 року, [PERSON] надав згоду щодо зміни прізвища його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з прізвища [PERSON] на прізвище [PERSON] .(а.с.10). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даним свідоцтвом про народження, виданим повторно 12 липня 2016 року серії [NUMBER] (а.с. 9). Спору про батьківства немає. Відповідно до виконавчого листа, виданого за рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 20.02.2013 по справі № 710/237/13-ц стягнуто із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 30 січня 2013 і до повноліття дитини (а.с. 13). Згідно з постановою державного виконавця Моторного В.М. від 31.03.2016 року виконавчий лист повернуто відповідно до п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.17) Також, відповідно до характеристики на дитину та сім`ю в якій проживає малолітній [PERSON] , виданою головою вуличного комітету [ADDRESS] від 18 вересня 2020 року та затвердженої Виконавчим комітетом Шполянської міської ради, будинок [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] та в якому проживають чоловік [PERSON] та діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Для забезпечення потреб малолітнього [PERSON] матір`ю створенні належні умови, син отримує належне виховання та догляд. (а.с.20) Виконавчим комітетом Шполянської міської ради, як органу опіки та піклування, - є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради від 07.12.2020 №486- затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . На час розгляду справи, даний висновок батьком [PERSON] не оскаржувався. У судовому засіданні достовірно встановлено, що батько дитини - [PERSON] дошкільний навчальний заклад, та начальний заклад, де навчається його син [PERSON] , не відвідував, не цікавиться життям сина, його успіхами та проблемами. Батько тривалий час із сином стосунків не підтримує, свідомо уникає спілкування та не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина, у тому числі і на його лікування та реабілітацію. Цей факт особисто підтверджено відповідачем [PERSON] , в заяві від 04.12.2020 року. Як зазначено у Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має права на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав, в т.ч. - п. 2 ч. 1 (у редакції на час спірних правовідносин), зокрема, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Слід зазначити, що з 18.03.2020 діє редакція п.2 ч.1 ст. 164 СК України, за якою передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України). Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Під час розгляду справи встановлено факт системного невиконання [PERSON] обов`язку по вихованню дитини та відсутності його намірів, бажання і у подальшому займатись питаннями виховання та утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; відповідач по справі, взагалі не вчиняв жодних дій та заходів, направлених на виконання ним батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дитини і таких намірів не має, навіть на час розгляду справи. На думку суду, [PERSON] , як батько дитини не виконує батьківські обов`язки щодо свого сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, проблемами, не приймає участі у його вихованні, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не відвідує і взагалі не спілкується з дитиною, не забезпечує йому необхідне матеріальне утримання, що вказує на те, що він свідомо ухиляється та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина і таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних від нього причин. Крім того, відсутні дані, які б свідчили про те, що мати дитини чинить будь-які перешкоди у спілкуванні батька із сином. Таким чином, суд вважає, що батько мав всі достатні та реальні можливості спілкуватися із сином та виховувати його. Також, суд вважає, що відсутні підстави вважати висновок виконавчого комітету Шполянскьої міської ради, як органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради від 07.12.2020 №486 необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. Таким чином, судом встановлено, що зазначені вище обставини підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , є наслідком винної поведінки відповідача, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно сина. При цьому, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а навпаки буде повністю відповідати її інтересам. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, слід звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (квитанція № 51750908/ від 25.09.2020), який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved