Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна, в якому вказала, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РІК м. Одеси, актовий запис № 451. Від шлюбу мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що сімейне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, характери у сторін виявилися несумісними, позивачка збереження сім'ї вважає неможливим та просить задовольнити позов про розірвання шлюбу, здійснити розподіл майна, що було придбано у період браку, шляхом визнання за останньою право власності на квартиру [ADDRESS], на машино - місце [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS], на машино - місце [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS], на транспортний засіб марки Hyundai, модель ІХ35, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та на транспортний засіб марки Lexus, модель LS 460, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]., а також залишити у особистої власності за [PERSON] усе інше майно, що було придбано у період шлюбу та на даний час зареєстровано за останнім. Позивач надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON]. 13.09.1991 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РІК м. Одеси зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 451 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER]). Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного. При дослідженні судом дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них. Після розірвання шлюбу позивачка просить залишити прізвище [PERSON] Під час перебування у шлюбі позивачкою та відповідачем було придбано майно. За домовленістю між позивачкою та відповідачем [PERSON] в особистій власності залишається наступне майно: квартира [ADDRESS], машино - місце [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS], машино - місце [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS], автомобіль марки Hyundai, модель ІХ35, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та автомобіль марки Lexus, модель LS 460, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.04.2014 року квартира [ADDRESS], машино - місце [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS] та машино - місце [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS] належать [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності. Відповідно інформаційної довідки наданої з Головного управління МВС України в Одеській області № 7/0-2124 від 29.04.2014 року, вбачається, що згідно даних АІС «Автомобіль» УДАІ ГУМВС України в Одеській області та НАІС ДДАІ станом на 29.04.2014 року автомобіль марки Lexus, модель LS 460, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON], автомобіль марки Hyundai, модель ІХ35, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, позов у частині позовних вимог про розірвання шлюбу та визнання особисто за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], на машино - місце [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS], на машино - місце [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS], на транспортний засіб марки Hyundai, модель ІХ35, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та на транспортний засіб марки Lexus, модель LS 460, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Стосовно вимоги позивачки про залишення у особистій власності за [PERSON] усього іншого майна, що було придбано у період шлюбу та на даний час зареєстровано за [PERSON], суд зауважує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що особа має право звернутись до суду за захистом саме свого права чи охоронюваного законом інтересу, а не права чи охоронюваного законом інтересу іншої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Таким чином, оскільки дана вимога позивачки спрямована на захист не її власних прав та інтересів, а прав та інтересів відповідача, суд вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial