Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом про стягнення на своє утримання з відповідача аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно. В судовому засіданні представники позивачки заявлені позовні вимоги підтримали повністю, зазначивши на їх обґрунтування, що в період шлюбу з відповідачем позивачка захворіла і була визнана інвалідом 1 групи по загальному захворюванню. Внаслідок хвороби є прикутою до ліжка, не може самостійно пересуватись, потребує постійного стороннього догляду та лікування. Проживає разом з батьками, які є пенсіонерами, сама отримує незначну пенсію, лише інколи їй в змозі допомогти повнолітній син, який проживає в Росії, тому потребує щомісячної матеріальної допомоги від відповідача. Останній проживає окремо, є працездатною особою, орендує в селі дві земельні ділянки загальною площею 14 і 2 гектари, користується вантажним автомобілем, який був придбаний в період шлюбу, а тому в змозі сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно. Стверджується про обумовленість хвороби позивачки випадками її побиття відповідачем в період сумісного проживання. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказує, що позивачка дійсно є інвалідом 1 групи, не може самостійно пересуватись і потребує матеріальної допомоги, але він такої допомоги надавати не може в зв»язку з складним матеріальним становищем. Зазначає при цьому, що автомобіль, який знаходиться у нього, фактично не використовується, його діяльність на орендованих земельних ділянках в Компаніївському районі Кіровоградської області є збитковою, сам він не має постійної роботи, проживає в селі з співмешканкою, у якої двоє неповнолітніх дітей і яка в січні 2014 р. народила їхню спільну дитину, батьківство відносно якої він ще не оформив. Також заперечує причинний зв»язок між інвалідністю позивачки внаслідок мозкового крововиливу та побиттям дружини в період сумісного проживання, випадки чого визнав. Заслухавши пояснення представників позивачки та відповідача, показання свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 21.07.1989 р. по 17.12.2012 р. перебували у шлюбі, в період якого, а саме 18.04.2012 р. позивачка була визнана інвалідом 1 групи загального захворювання, на сьогоднішній день інвалідність їй встановлена довічно і вона отримує допомогу в розмірі 856 грн. щомісячно. Від шлюбу сторони мають повнолітнього працездатного сина, який проживає в іншій державі. Внаслідок захворювання позивачка не може пересуватись, потребує постійного стороннього догляду та прийому ліків. Проживає позивачка разом з батьками, які є пенсіонерами і фактично здійснюють її догляд. Відповідач є працездатною особою, користується придбаним в період шлюбу з позивачкою автомобілем ГАЗ 270514, 2003 р.в., державний номерний знак [NUMBER], орендує в Компаніївському районі Кіровоградської області дві земельні ділянки площею 14 та 2 гектари, на постійній роботі не працевлаштований, проживає в селі з співмешканкою, у якої двоє неповнолітніх дітей і яка в січні 2014 р. народила ще одну дитину, батьківство відносно якої позивач підтверджує, проте ще не оформив. На викладені обставини вказують сторони і представники позивачки, вони підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], а також матеріалами справи: довідкою амбулаторії сімейної медицини № 809 від 25.11.2013 р., довідкою Управління праці та соціального захисту населення виконкому Ленінської в м. Кіровограді ради, пенсійним посвідченням позивачки, виданим 18.04.2012 р., довідками з місць проживання позивачки та відповідача, копією угоди про зміну договору оренди відповідачем земельної ділянки, довідкою УДАІ УМВС України в Кіровоградській області № 6343 від 29.11.2013 р., медичним свідоцтвом про народження дитини від 30.01.2014 р., а тому визнаються судом доведеними. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що відповідно до ч.2 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Ч. 1 ст. 76 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі ( ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України). В судовому засіданні встановлено, що позивачка була визнана інвалідом 1 групи в період шлюбу з відповідачем і рівень її доходів не забезпечує їй встановлений законом прожитковий мінімум. В зв»язку з цим вона має право на отримання аліментів від колишнього чоловіка - відповідача по справі. Вирішуючи питання, чи може останній надавати матеріальну допомогу, суд враховує, що відповідач є працездатною особою і володіє засобами, які можуть забезпечити отримання ним регулярного доходу. Існування на сьогоднішній день інших осіб, яких відповідач зобов»язаний був би утримувати відповідно до вимог закону в судовому засіданні не доведено, а спільне проживання відповідача з жінкою та її неповнолітніми дітьми не є обставиною, що звільняє його від зобов»язань перед позивачкою. Тому суд вважає відповідача таким, що може надавати позивачці матеріальну допомогу, а тому з нього підлягають стягненню аліменти на її користь. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує можливість отримання позивачкою утримання від повнолітнього сина, в той же час розмір заявлених позовних вимог, можливість отримання доходів відповідачем та наявність у нього необхідних для цього засобів, в зв»язку з чим вважає можливим стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно. В разі зміни матеріального або сімейного стан у відповідача розмір аліментів може бути змінений. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь держави 229,40 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 75,76,77, 79,80 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved