Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] звернулися до суду із позовом до Новаківської сільської ради Володимирецького району про стягнення вихідної допомоги при звільненні. В обґрунтування позову позивач та його представник посилаються на те, що відповідно до доданої копії трудової книжки БТ-ІІ № 2004962, рішенням сесії Новаківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області №2 від 12.11.2010 року, [PERSON], прийнята на посаду секретаря сільської ради та секретаря виконавчого комітету сільської ради (шостого скликання). В подальшому, відповідно до розпорядження №2 від 05.11.2015 позивачку звільнено з посади секретаря Новаківської сільської ради у звязку з закінченням строку повноважень за п. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». При звільненні [PERSON] не було виплачено вихідну допомогу у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до інформації Новаківської сільської ради від 19.03.2018 вихідна допомога в сумі 19 182 грн. не виплачена по даний час у звязку з відсутністю коштів у місцевому бюджеті на вказані цілі. У звязку з чим позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення вихідної допомоги. В підготовчому судовому засідання позивачка та його представник позовні вимоги підтримали в у повному обсязі з підстав викладених у заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні заявлені вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з Новаківською сільською радою та 05.11.2015 р. була звільнена з займаної посади у звязку з закінченням строку повноважень. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті38і39цьогоКодексу) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. В порушення приписів ст.44 КЗпП України відповідач вихідну допомогу не нарахував та не виплатив у день звільнення позивачці. Судом встановлено, що в день звільнення позивачці в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Відповідно до довідки №241 від 19.03.2018 р., виданої виконкомом Новаківської сільської ради Володимирецького району - заборгованість по невиплаті вихідної допомоги (ч. 3 ст. 38, ст. 44 КЗпП України), на день звільнення складала 19182 грн. 00 коп. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість із невиплати вихідної допомоги в розмірі 19182 грн. 00 коп. Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивачка та її представник не ставлять. На підставі викладеного,

Outcome: approved