Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків у вигляді витрат на лікування на суму 9893,59 гривень та витрат, понесених на оплату правової допомоги у кримінальному судочинстві у розмірі 6000 гривень, та моральної шкоди заподіяної внаслідок вчинення злочину у розмірі 60000 гривень, по 30000 гривень з кожного. В обґрунтування позову посилалася на те, що 01 травня 2017 року близько 19.00 години відповідачі, знаходячись в 2-му під`їзді будинку [ADDRESS] , під час сварки, яка виникла на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин з батьком відповідача - [PERSON] та нею, умисно, без попередньої змови між собою, відповідачі спільно, групою осіб з метою спричинення їй тілесних ушкоджень, кулаками рук, разом, одночасно, нанесли їй удари по тулубу: в ліву та праву частину грудної клітини. В результаті їй заподіяні синці та садна, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. В судовому засіданні відповідачі визнали себе винними у скоєнні відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 125 КК України. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 12 серпня 2019 року відповідачі були визнані винними у скоєнні відносно неї кримінального злочину та кримінальне провадження відносно них на підставі положень ст.. 49 КК України було закрито у зв`язку з закінченням строків давності, та відповідачі були звільнені від кримінальної відповідальності. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Під час її побиття 1 травня 2017 року вона була вагітна, знаходилася на 24 тижні вагітності. Одразу після побиття, її забрала швидка допомога у зв`язку із загрозою у неї переривання вагітності до КНП «Перинатальний центр міста Маріуполя», де її госпіталізували до відділення патології вагітних та екстрагенітальної патології, де вона знаходилася на стаціонарному лікуванні з 01.05.2017 року по 08.05.2017 року з діагнозом: загроза передчасних пологів, рубець на матці, анемія легкого степеню. В ході лікування вона витратила на покупку ліків 2092,86 гривень. Після виписки вона погано себе почувала, внаслідок чого їй було призначене обстеження. 02.06.2017 року після закінчення обстеження їй було встановлено діагноз: загроза передчасних пологів, рубець на матці, анемія легкого степеню, баквагіноз. 21 червня 2017 року вона була госпіталізована до КНП «Міський пологовий будинок № 2 міста Маріуполя», де знаходилася із загрозою передчасних пологів: з 21.06.2017 року по 05.07.2017 року та з 06.07.2017 року до 19.07.2017 року. 25 липня 2017 року їй була зроблена операція - кесарів розтин, і вона передчасно народила сина [PERSON] . Вважає, що їй було встановлено діагноз - загроза передчасних пологів, а потім була зроблена операція у зв`язку з тим, що 01.05.2017 року вона була побита відповідачами, та отримала ушкодження та сильний стрес. В ході лікування в КНП «Міський пологовий будинок № 2 міста Маріуполя» з 21.06.2017 року по 19.07.2017 року вона витратила на покупку ліків загальну суму грошей - 7800,73 гривень. Крім того, їй була спричинена моральна шкода, яка виразилася в спричиненні сильного фізичного болю, знаходження її під час побиття у стані вагітності, переживаннях не тільки за себе, а й за свою ненароджену дитину. Крім того, більш двох років вона домагалася справедливості, вимагаючи покарати винних, і коли кримінальна справа була закінчена, вже сплинули строки притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності. Моральну шкоду вона оцінює в 60000 гривень. Крім того, для захисту своїх прав та законних інтересів, їй довелося звертатися за правовою допомогою до адвоката, витрати при розгляді кримінального провадження склали 6000 гривень. 06 липня 2020 року до суду надійшов відзив відповідачів [PERSON] та [PERSON] на позовну заяву, в якій вони просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилалася на те, що в ході досудового розслідування чи розгляду справи у суді, не було встановлено жодної спричиненої матеріальної шкоди позивачці. Причинного зв`язку діагнозу «Загроза передчасних пологів, рубець на матці, анемія вагітних легкого ступеню» з подіями від 01 травня 2017 року, наведеними в ухвалі суду, експертом встановлено не було. Жодним доказом по справі не встановлено причинного зв`язку між тілесними ушкодженнями, встановленими в ухвалі Приморського районного суду міста Маріуполя та лікуванням позивачки у ККП «Пренатальний центр міста Маріуполя», на що нею було витрачено грошові кошти в сумі 9893,59 гривень. Щодо відшкодування моральної шкоди, зазначили, що 01 травня 2017 року саме позивачка разом із своїм чоловіком [PERSON] спровокували конфлікт, вони почали насильно намагатися проникнути до їх житла, внаслідок чого було травмовано їх маленьку доньку. Просили врахувати їх матеріальний стан: середня заробітна плата [PERSON] складає 5443,72 гривень, а [PERSON] не працює. Щодо стягнення збитків на правову допомогу, зазначили, що позивачка заявила вимоги щодо стягнення реальних збитків, понесених нею та пов`язаних з наданням правової допомоги у кримінальному провадженні. Проте, згідно з висновками ВСУ від 01.06.2020 року, 19.09.2019 року, витрати, пов`язані з правової допомогою адвоката, не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Разом із позовною заявою позивачкою надане клопотання про витребування доказів: справи № 266/4565/19 за обвинуваченням відповідачів з Приморського районного суду міста Маріуполя. 18 червня 2020 року від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів з КНП «Пренатальний центр міста Маріуполя». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 05 травня 2020 року відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18 червня 2020 року витребувано з Приморського районного суду міста Маріуполя матеріали справи № 266/4565/19 за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] ., а також з КНП «Периратальний центр міста Маріуполя» документи, на підставі яких було видрано відповідь за запит адвоката Моргунова С.В. завідуючою [PERSON] щодо причинного зв`язку діагнозу [PERSON] з отриманими тілесними ушкодженнями. Ухвалою суду від 06 липня 2020 року витребувано з Маріупольської місцевої прокуратури № 1 усі судово-медичні експертизи, які проводилися в рамках кримінального провадження № 12017050780000534 відносно [PERSON] та [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України. Крім того, продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі. Ухвалою суду від 22 вересня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності за участю її представника адвоката Моргунова С.В. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі (а.с. 128). Представник позивачки адвокат Моргунов С.В., діючий на підставі договору про надання правової допомоги, підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Окрім вимог, визначених у позові, просив стягнути витрати на правничу допомогу, понесені позивачкою в даному цивільному процесі, у розмірі 5000 гривень. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди не визнала та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Щодо відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги визнала частково у розмірі 5000 гривень, по 2500 гривень з кожного відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу, зазначила, що користуватися послугами адвоката є правом позивачки, а не обов`язком, і вони не повинні за це сплачувати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності у зв`язку з відрядженням. Зазначив, що позовні вимоги не визнає (а.с. 111). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 серпня 2019 року та ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2019 року про виправлення описки, за клопотанням прокурора кримінальне провадження відносно [PERSON] та [PERSON] в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 125 КК України, закрито, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.. 49 КК України, ст.. 285, 286, 287 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 6, 7, 8). З описової частини вказаної ухвали вбачається, що [PERSON] 01 травня 2017 року близько 19.00 години, знаходячись в 2-му під`їзді будинку [ADDRESS] , разом із своїм чоловіком [PERSON] , під час сварки, яка виникла на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин з батьком [PERSON] - [PERSON] та його дружиною [PERSON] , умисно, без попередньої змови між собою, спільно з [PERSON] , групою осіб з метою спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , кулаками рук, разом, одночасно, нанесли удари по тулубу [PERSON] , при цьому [PERSON] нанесла удар в ліву частину грудної клітини [PERSON] , а [PERSON] наніс удар в праву частину грудної клітини [PERSON] . В результаті умисних протиправних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] були заподіяні: синець по лівій бічній поверхні грудної клітини в області 7-го міжребір`я по задньо-пахвовій лінії, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. У результаті умисних протиправних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] заподіяні: садна по правій бічній поверхні грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Також в ухвалі зазначено, що у судовому засіданні обвинувачені [PERSON] та [PERSON] визнали себе винними за ч.1 ст.. 28, ч.1 ст. 125 КК України. Крім того, вищевказані обставини не заперечувалися відповідачкою [PERSON] у судовому засіданні при розгляді даної справи. Таким чином, враховуючи, що ухвала суду про звільнення [PERSON] та [PERSON] від кримінальної відповідальності та закриття відносно них кримінального провадження набула законної сили, а звільнення обвинувачених у зв`язку з закінченням строків давності не є звільненням з реабілітуючих підстав, суд приходе до висновку про доведеність вини відповідачів у заподіянні позивачці тілесних ушкоджень у вигляді синця по лівій бічній поверхні грудної клітини в області 7-го міжребір`я по задньо-пахвовій лінії, та садна по правій бічній поверхні грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мало місце 01 травня 2017 року. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивачка, звертаючись з позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 9893,59 гривень, зазначила, що вказані кошти вона витратила на покупку ліків в ході лікування в КНП «Перинатальний центр міста Маріуполя» та КНП «Міський пологовий будинок № 2 міста Маріуполя», де вона знаходилася з діагнозом: загроза передчасних пологів, рубець на матці, анемія легкого ступеню. Між тим, як вбачається з висновку експерта № 959 від 07 лютого 2019 року, причинно-наслідковий зв`язок між завданими тілесними ушкодженнями [PERSON] та прогресуванням погрози передчасних пологів у гр.. [PERSON] не визначається (а.с. 111-125). Крім того, як вбачається з відповіді зав. відділенням КНП «Перинатальний центр міста Маріуполя» Русановської Л.К. від 03 липня 2020 року, де [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 01.05.2017 року по 08.05.2017 року: враховуючи скарги, данні об`єктивного обстеження, УЗД обстеження (цервікометрію), не можна впевнено затверджувати, що знаходження [PERSON] на стаціонарному лікуванні в КНП «Перинатальний центр міста Маріуполя» пов`язано з отриманням тілесних ушкоджень, отриманих від 01.05.2017 року (а..с 54). Таким чином, суд вважає, що позивачкою не доведено, що матеріальна шкода у вигляді витрат на лікування у розмірі 9893,59 гривень спричинена саме внаслідок дій відповідачів, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Що стосується вимог щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. У відповідності із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що з вини відповідачів позивачці було спричинено моральні страждання, які полягали у завданні останній тілесних ушкоджень та виразилися у порушенні нормальних життєвих зв`язків [PERSON] , яка була змушена застосовувати додаткові зусилля для організації свого повсякденного життя. При цьому, суд враховує, що позивачка знаходилася у стані вагітності, і мала додаткові хвилювання за свою ненароджену дитину, а також те, що попри доведеності спричинення тілесних ушкоджень відповідачами, вони не понесли кримінального покарання, а звільнені від відповідальності за строком давності, тому повинні нести цивільно-правову відповідальність, а також те, що моральна шкода спричиняється позивачці на протязі більше 3 років під час досудового слідства та судового слідства. З урахуванням наведеного, суд приходе до висновку про відшкодування відповідачами моральної шкоди у розмірі 15000 гривень, по 7500 гривень з кожного, та вважає, що такий розмір відшкодування відповідає засадам розумності і справедливості. Таким чином, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 15000 гривень, по 7500 гривень з [PERSON] та [PERSON] . Щодо витрат на правову допомогу, які позивачка понесла в ході розгляду кримінального провадження у розмірі 6000 гривень, суд не вбачає підстав для їх відшкодування у цивільному провадженні, оскільки за правовою позицією Великої палати Верховного суду України, викладеною у постанові від 17 червня 2020 року по справі № 598/1781/17, КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Питання про розподіл процесуальних витрат може вирішити відповідно до положень ч.5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат. З урахуванням наведеного, суд звертає увагу на те, що позивачка не позбавлена права вирішити питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в порядку ч.5 ст. 534 КПК України шляхом звернення до суду, яким винесено ухвалу про звільнення відповідачів від кримінальної відповідальності. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням наведеного, враховуючи, що позивачка згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 210 гривень 20 копійок, по 105 гривень 10 копійок з кожного. Витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень, які понесла позивачка при розгляді даної цивільної справи, та на підтвердження чого надані всі необхідні документи (договір про надання правової допомоги, ордер, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт з детальним описом виконаної роботи та квитанція до прибуткового касового ордеру), також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки пропорційно задоволеним вимогам (з урахуванням відмови у задоволенні вимог щодо матеріальної шкоди та часткового задоволення вимог в частині моральної шкоди) у розмірі 625 гривень, по 312 гривень 50 копійок з кожного.

Outcome: partial