Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], присуджених за рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2016 року, за період з 25.08.2016 року по 31.08.2017 року в сумі 2382, 77 грн, а також стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина [PERSON] в сумі 1250 грн. В обгрунтування позову посилалася на те, що рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2016 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 650 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ігнорує покладені на нього обовязки як батька дитини, не цікавиться його розвитком, ніяким чином не виявляє особистої ініціативи щодо матеріального забезпечення сина. Станом на 16 серпня 2017 року розмір його заборгованості зі сплати аліментів становить 7946,79 грн., що підтверджується довідкою Котелевського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Полтавській області №1940 від 16.08.2017 року. Тому, позивачка вважає, що з метою впливу та з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку з відповідача слід стягти неустойку за прострочення сплати аліментів на дитину, яка відповідно до наданого нею розрахунку, станосить 2382,77 грн. Крім того, вважає, що відповідач, як батько, повинен брати участь у додаткових витратах на дитину. Так, позивачкою 07 квітня 2017 року на придбання окулярів було витрачено 400 грн., що підтверджується квитанцією К № 3219, 14 липня 2017 року на лікування зубів дитини було витрачено 2100 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 19 від 14.07.2017 року, що в сумі становить 2500 грн. Таким чинном, виходячи з законодавчого обовязку батьків в рівній мірі утримувати своїх дітей, позивачка просить стягнути з відповідача 1250 грн. додаткових витрат, що були понесені нею на утримання дитини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, не оспорював наявність у нього заборгованості по аліментах, та погодився на стягнення з ного неустойки (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в сумі 2382, 77 грн, а також додаткових витрат на утримання дитини в сумі 1250 грн. Пояснив, що допустив заборгованість по сплаті аліментів через нестачу коштів, оскільки він не має постійного місця роботи. Представник третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Котелевський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Заперечень щодо позовних вимог [PERSON] Котелевський районний відділ ДВС не надав. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачам відомі та зрозумілі. Згідно зі ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, тобто пеня може нараховуватись тільки на ту суму заборгованості, яка виникла після 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість по аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому співвідношенні. Якщо боржник в цей час не працював заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі N 6-1554цс16 (враховуючи редакцію ст. 196 СК України станом на час виникнення правовідносин між сторонами) висловлена правова позиція, згідно з якою з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved