Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що 14.10.2012 вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Княжиківській сільській раді Монастирищенського району Черкаської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 03. Від шлюбу дітей не мають. Причиною розпаду сімї є те, що вони мають різні погляди на життя та життєві проблеми. Вказувала, що постійні сварки та суперечки призвели до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, вже близько\~рокувони припинили вести спільне господарство. Примирення з відповідачем неможливе, спір про поділ спільного майна відсутній. Оскільки сімя розпалася остаточно, просить суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача понесені нею витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, залишити їй прізвище [PERSON]. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 14.10.2012 зареєстрували шлюб у Княжиківській сільській раді Монастирищенського району Черкаської області, актовий запис № 03, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія І-СР № 088736 від 14.10.2012. В ході розгляду справи судом з»ясовано, що шлюбні відносини між сторонами припинені у звязку із непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо пз довтня 2017 року, від спільного життя дітей не мають, збереження сімї не можливе. Майнового спору між сторонами немає. Згідно з ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Оскільки достеменно\~встановлено,\~що причиною\~припинення шлюбно-сімейних\~відносин подружжя\~є різні\~погляди на\~життя,\~ примирення\~між сторонами\~є неможливим,\~позивач наполягає\~на розірванні\~шлюбу,\~а відповідач\~не заперечує\~проти розірвання\~шлюбу,що свідчить про втрату почуття любові та поваги сторонами одне до одного, суд вважає позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтованими. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Беручи до уваги, що не ставиться питання про зміну прізвища після розірвання шлюбу, позивачці залишається шлюбне прізвище [PERSON]. Таким чином, суд вважає доведеним, що позов про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved