Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , яким просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який постійно був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, у тому числі і на житловий будинок [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є позивачка та її брат - відповідач по справі [PERSON] . Позивачка заперечує проти надання відповідачеві права на спадковий житловий будинок, оскільки він не допомагав батькові. Так, їхній батько у 2010 році тяжко захворів, через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані, потребував постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги. Вона неодноразово зверталася до відповідача із проханнями допомогти їй по догляду за батьком. Однак він ухилявся від надання такої допомоги. Позивачка постійно дбала, утримувала, лікувала та доглядала батька, а згодом в зв`язку зі смертю батька, здійснила його поховання за власні кошти. За таких умов вважає, що виключно позивачка має право на спадкування після батька, оскільки відповідач ухилявся від надання йому допомоги, в зв`язку з чим просить суд усунути [PERSON] від права на спадкування спадщини. Відповідачем [PERSON] надіслано до суду письмовий відзив на позов, яким він просить у задоволенні позову [PERSON] до нього про усунення спадкоємця від права на спадкування, відмовити у зв`язку з його безпідставністю не необґрунтованістю. Так, підтверджує те, що його батько [PERSON] дійсно постійно до дня смерті був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] , та помер [INFO] . Проте батько до дня смерті не перебував у безпорадному стані, а хворів, як і будь-яка людина похилого віку. Він постійно торгував на ринку, додатково заробляючи собі кошти. Крім цього, батько був пенсіонером та отримував пенсію. А він батькові допомагав як тільки він попросив, у більшості на ринку, інколи вдома, рубаючи дрова чи на роботах на городі. Ухвалою судді від 24 липня 2019 року цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позову підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ляшенко М.Д. у судовому засіданні позовні вимоги заперечили та просили у задоволенні таких відмовити. Надали пояснення аналогічні тим, що викладені у письмовому відзиві на позов. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача у межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] ц віці 78 років у м. Новий Буг Миколаївської області, про що 13 листопада 2018 року складено актовий запис № 273 та Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на усе його майно, у тому числі і на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України право на спадкування за законом після смерті [PERSON] одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України дати спадкодавця у першу чергу мають право на спадкування за законом. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є дітьми спадкодавця, відтак спадкоємцями першої черги за законом після його смерті. В установлений законом шестимісячний строк позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Судом встановлено та підтверджено сторонами те, що [PERSON] дійсно був зареєстрований та постійно проживав зі своєю донькою [PERSON] у [ADDRESS] . Обгрунтовуючи свій позов, [PERSON] посилалась на те, що за життя [PERSON] був непрацездатною особою, внаслідок хвороби перебував у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та матеріальної допомоги на лікування, що забезпечувала лише вона, а його син ухилявся від надання допомоги батькові, оскільки не брав участі в матеріальному утриманні батька, не надавав йому допомоги по догляду та не цікавились його здоров`ям. Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Спадкоємець може бути усунений від права на спадщину лише при одночасному настанні указаних обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності (частина п`ята статті 1224 ЦК України). У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Виходячи зі змісту ч.5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій». Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як на підтвердження обставин, що викладені у позовній заяві, позивач покликається на показання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] ,, будучи допитаним безпосередньо у судовому засіданні, повідомив, що є чоловіком позивачки [PERSON] та постійно проживали у [ADDRESS] . Підтвердив те, що разом із ними постійно проживав батько його дружини [PERSON] , який помер [INFO] . Будинок, у якому вони проживали та проживають належав останньому. [PERSON] хворів, проте до останнього дня свого життя займався господарством, вирощував та продавав виноград. Відповідач [PERSON] якщо і приходив до батьків, то дуже рідко і за продуктами. Свідок [PERSON] , будучи допитаним у судовому засіданні, повідомив, що являється сином позивачки [PERSON] та проживав із батьками та дідом [PERSON] у [ADDRESS] , у якому вони проживали та проживають належав останньому. [PERSON] хворів, проте до останнього дня свого життя займався господарством, вирощував та продавав виноград. Відповідач [PERSON] взагалі не приходив до діда та не надавав йому жодної допомоги. Свідок [PERSON] , будучи допитаною у судовому засіданні, попередженою про кримінальну відповідальність та приведеною до присяги, повідомила, що вона є близькою сусідкою позивачки [PERSON] , підтвердила, що близько 10 років не бачила відповідача [PERSON] вдома у їхніх батьків. Покійний [PERSON] не перебував у безпорадному стані, а навпаки допомагав по господарству. Чи допомагав відповідач батькові із виноградником вона підтвердити не можу, бо самого виноградника із її домоволодіння не видно. Свідок [PERSON] , будучи допитаним у судовому засіданні, попередженим про кримінальну відповідальність та приведеним до присяги, повідомив, що десь у 2003-2005 роках працював у будинку позивачки, за адресою: [ADDRESS] (ремонтними роботами). Вказав про те, що протягом цього часу ніколи не бачив там відповідача [PERSON] . Працював там не щодня, а тільки за наявності матеріалів для роботи. Свідок [PERSON] , будучи допитаною у судовому засіданні, попередженою про кримінальну відповідальність та приведеною до присяги, повідомила, що мала дружні відносини із батьками сторін, часто бувала у них вдома. Мати сторін постійно скаржидася на свого сина відповдіача [PERSON] , проте жаліла його. Батько у них був строгий та хворів. Проживав батько постійно із дочкою [PERSON] . Стверджувала, що по вихідних відвідувала їхню сім`ю, де ніколи не бачила там їхнього сина [PERSON] . На підтвердження своїх заперечень проти позову, відповідач [PERSON] посилається на показання свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] , який не є близькою особою учасників судового провадження, та був другом померлого [PERSON] , підтвердив те, що відносини у відповідача [PERSON] із батьком були добрими. [PERSON] допомагав батькові на ринку, разом садили виноградник. Свідком [PERSON] також підтверджено те, що батько сторін [PERSON] до останнього торгував на ринку, відтак зовсім не перебував у безпорадному стані, а відносини відповідача з батьком були добрими. Свідком [PERSON] у судовому засіданні піжтверджуего те, що відповідач [PERSON] допомагав батькові на ринку торгувати виноградом. Свідок [PERSON] , будучи допитаною безпосередньо у судовому засіданні, повідомила, що є дружиною відповідача [PERSON] , та підтвердила те, що її чоловік по мірі можливості відвідував батька, допомагав йому по господарстві (колов дрова, садив виноградник, обробляв його), допомагав на ринку із реалізацією винограду. Підвердила те, що між [PERSON] та [PERSON] можливо і були непорозуміння (як і у всіх можуть бути), проте відносини між ними були як у батька із сином. Судом критично оцінюються показання, надані свідком [PERSON] у тій частині, що відповідача [PERSON] ніколи не було у батьків протягом 2003-2005 років, оскільки при дачі показань свідок плутався, відтак надав суперечливі свідчення, яким судом не може бути надано віри. Так само показання свідка [PERSON] не підтверджують жодну із обставин, які необхідно встановити судом при розгляді такої категорії справ. Так, нею не підтверджено того, що померлий [PERSON] , перебував у безпорадному стані та потребував допомоги сина, те, що [PERSON] умисно ухилявся від надання батькові такої допомоги. Крім цього, її свідчення містять припущення, оскільки нею підтверджено те, що вона не могла бачити того, чи допомагав відповідач [PERSON] батькові у винограднику, оскільки такого їй із її подвір`я не видано. Так само, судом критично оцінюються показання свідка [PERSON] та [PERSON] про те, що відповідач своєму батькові не надавав жодної допомоги, оскільки вони є близькими особами позивача [PERSON] , тому є зацікавленими у результаті розгляду справи на користь позивачки. Разом з тим, [PERSON] підтвердив те, що відповідач [PERSON] все ж приходив до батька, хоча і дуже рідко і коли батька не було вдома. Матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що покійний батько сторін [PERSON] через свій похилий вік та стан здоров`я перебував у безпорадному стані чи потребував постійного стороннього догляду. Більше того, наданими в судовому засіданні показаннями свідків як зі сторони позивача (свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) так і зі сторони відповідача (свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) підтверджено те, що покійний батько сторін [PERSON] до останнього дня свого життя не потребував сторонньої допомоги, а сам міг себе забезпечити усіма побутовими речами, отримував дохід у вигляді пенсій та прибутку від реалізації продукції (винограду) на ринку, відтак не перебував у безпорадному стані. Суд вважає, що показання, надані свідками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є чіткими, послідовними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами. Цим показанням суд надає віру, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи. Усіма свідками, як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача у судовому засіданні підтверджено те, що померлий батько сторін [PERSON] не перебував у безпорадному стані чи потребував сторонньої допомоги у тому числі і допомоги сина [PERSON] . Так, він часом хворів, як і будь-яка людина, проте сторонньої допомоги взагалі не потребував. Крім цього, судом встановлено та підтверджено поясненнями сторін, що покійний батько останніх [PERSON] за життя не потребував жодної матеріальної допомоги, оскільки отримував дохід у вигляді: пенсії та прибутку від реалізації продукції, яку вирощував на городі у тому числі і винограду. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував допомоги саме від відповідача, а останній, у свою чергу, умисно ухилявся від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення від права на спадкування. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам та аналізуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд, виходить з відсутності сукупності обставин, які відповідно до статті 1224 ЦК України є підставою для усунення спадкоємця від спадкування, зокрема ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. Судом не встановленого ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, оскільки такої допомоги не потребував сам спадкодавець, який і не перебував у безпорадному стані. Крім того, позивач не навела переконливих доказів на підтвердження перебування спадкодавця у безпорадному стані, та потреби його у сторонній домозі загалом та і в допомозі саме відповідача, зокрема. Відтак, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування, які при розгляді спарви в суді доведено не було. Належних та допустимих доказів на підтвердження сукупності обставин, що мають значення для вирішення спору, позивач суду не надала, хоча за ст. 81 ЦПК України, це є його обов`язком, а самі по собі пояснення про ці обставини не дають підстав вважати їх установленими. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про усунення від права на спадкування відповідача. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з судового збору.

Outcome: dismissed