Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 18.10.1993 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Петрівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 16. За час шлюбу у них народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO] Вказує, що останній рік у них з Відповідачем виникли різні непорозуміння, а з вересня 2013 року сторони разом не проживають. Відповідач зловживав спиртними напоями, в нетверезому стані скандалив. Надалі перебувати у шлюбних відносинах Позивачка не бажає, примирення між ними недоцільне, шлюб між ними існує формально, а тому просить шлюб розірвати, місцем проживання доньки [PERSON] визначити місцем проживання її матері та залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Спільно нажитим майном поділяться в добровільному порядку. В судове засідання Позивачка [PERSON] не з'явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. В судове засідання Відповідач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18 жовтня 1993 року між Позивачкою та Відповідачем у Петрівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, зареєстровано шлюб (а.з. № 16), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). Від шлюбу у них народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO], (свідоцтва про народження, а.с. 4, 5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовні вимоги [PERSON] (Позивачки), суд, вважає, що після розірвання шлюбу слід залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що донька - [PERSON], [INFO], досягла 13 років, місце її проживання визначається за її згодою та згодою батьків. Оскільки Відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд, вважає, що місцем проживання доньки - [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері - [PERSON] У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved