Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Міжгірської районної Ради народних депутатів 23.09.1995 року, актовий запис № 66. Позовну заяву обґрунтовує тим, що спільне подружнє життя між нею та відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені, проживають окремо. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги заявлені позивачкою, просив суд, розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом надіслання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням та через повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: https://court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/csz/. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 23 вересня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Міжгірської районної Ради народних депутатів зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу від 23.09.1995 зроблено запис № 66. Прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23.09.1995 року. Від даного шлюбу у подружжя народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Судом також встановлено, що спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved