Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з первісним позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] . За життя померлий [PERSON] 08 вересня 2016 року склав заповіт на ім`я позивачки, яким заповідав їй земельну ділянку площею 6,470 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Микільської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області. 20 лютого 2018 року вона звернулась до Дніпровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 27 листопада 2018 року їй було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки, на погляд державного нотаріуса, неможливо встановити коло спадкоємців на обов`язкову частку у спадщині, а також вирахувати частку спадщини за заповітом та за законом на обов`язкову частку, враховуючи, що син покійного [PERSON] , документів що підтверджують його непрацездатність або групу інвалідності на час відкриття спадщини не надав. Вважає, що державний нотаріус безпідставно відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у державного нотаріуса були всі необхідні документи, для здійснення нотаріальної дії і тому просила визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] . [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт від 08 вересня 2016 року [PERSON] на ім`я [PERSON] , оскільки вважає, що на день посвідчення заповіту на користь [PERSON] , його батько перебував на лікуванні, в нього вже були значні проблеми зі здоров`ям, він перебував в реанімації, в Дніпропетровській міській лікарні № 15, проте через три дні його невідомо хто забрав звідти і знайшли вони його через півроку в селі Горянівці, а після смерті батька йому стало відомо, що в цей період він склав заповіт на [PERSON] . Тому в нього є сумніви, що його батько склав заповіт при тверезому та твердому розумі, а не під впливом тиску зі сторони [PERSON] . Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року, зустрічний позов [PERSON] був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним (а.с. 110). Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві і просили його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували, оскільки вважали, що [PERSON] при складанні заповіту діяв з власної ініціативи і віддавав собі раду за свої дії. Відповідач, в судовому засідання проти задоволення первісного позову заперечував і просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки вважав, що його батько при складанні заповіту був тяжко хворий і не віддав ради своїм діям. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, згідно поданої заяви просив розглядати справу за їх відсутності. Суд,\~заслухавши сторони,\~дослідивши докази,\~що маються\~у справі, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08 лютого 2018 року виданого Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [INFO] помер [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 лютого 1989 року, виданого відділом РАЦС Солонянського райвиконкому Дніпропетровської області, батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів спадкової справи після померлого [PERSON] , заведеної в Дніпровській районній державній нотаріальній конторі, вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , звернулись 02 серпня 2018 року - [PERSON] та 20 лютого 2018 року [PERSON] . Відповідно до заповіту від 08 вересня 2016 року, посвідченого Кобрусевою Л.В., державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] заповідав належну йому приватизовану земельну ділянку площею 6,470 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Микільської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №079554, виданого 10 вересня 2001 року Микілською сільською радою, Солонянського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225084300:01:034:0044 [PERSON] . Даний заповіт записаний державним нотаріусом зі слів [PERSON] , прочитаний уголос до підписання заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у присутності державного нотаріуса о 12 год. 35 хв. Особу [PERSON] встановлено, дієздатність перевірено. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 листопада 2018 року, державний нотаріус Кобрусева Л.В. Дніпровської районної державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки неможливо встановити коло спадкоємців на обов`язкову частку у спадщині, а також вирахувати частку спадщини за заповітом та за законом на обов`язкову частку. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №079554, [PERSON] на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Микільської сільської ради народних депутатів № 8 від 20 квітня 2001 року, належить земельна ділянка площею 6,470 га розташована на території Микільської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 13). Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] належить земельна ділянка площею 6,470 га розташована на території Микільської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 1225084300:02:034:0044 (а.с. 14-15). Як вбачається з відповіді Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 08 грудня 2020 року, станом на 08 грудня 2020 року [PERSON] на обліку у Лівобережному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради за період з лютого 2018 року по теперішній час, як непрацездатний чи особа з інвалідністю не перебував та виплати державної допомоги не отримував. Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області [PERSON] , на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не перебуває. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ст. 1257 ЦК України - за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Враховуючи зазначені норми матеріального права, позивач за первісним позовом для доведення обставин викладених в позові повинен довести, що [PERSON] на момент смерті батька, був працездатним і у відповідність до ст. 1241 ЦК України не мав права на обов`язкову частку у спадщини після смерті [PERSON] , а позивач за зустрічним позовом довести, що [PERSON] складаючи заповіт діяв в порушення своєї волі і неміг давати раду своїм діям. Суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, і не заперечувалось самим [PERSON] , що він не був станом на 05 лютого 2018 року і не є на даний час непрацездатним і тому суд вважає, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що [PERSON] немає права на обов`язкову частку в спадщині, що залишилась після смерті його батька [PERSON] . Тому суд вважає, що враховуючи викладене, вимога позивачки за первісним позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що померлий склав на неї заповіт, вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Що стосується кадастрового номеру земельної ділянки зазначеного в заповіті [PERSON] , який не співпадає з кадастровим номером зазначеному у витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, то суд зауважує, що враховуючи, що в заповіті зазначено площу земельної ділянки, її місце розташування, серія та номер Державного акту на підставі якого [PERSON] є власником земельної ділянки, які співпадають із площею, місцем розташуванням та Державним актом, що зазначені у витягу з державного\~земельного кадастру\~про земельну\~ділянку,\~тому суд\~вважає,\~що не\~відповідність кадастрового\~номеру у\~заповіті кадастровому\~номеру у\~витягу з\~державного земельного\~кадастру про\~земельну ділянку\~є технічною\~помилкою (опискою)\~допущеною державним\~нотаріусом при\~складанні тексту\~заповіту за\~проханням [PERSON] . Щодо вимог [PERSON] за зустрічним позовом, то суд зауважує таке. Як роз`яснив в своїй постанові № 7 від 30 травня 2008 року Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» пункт 18 - за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Як на підставу позовних вимог [PERSON] в зустрічному позові зазначив, що [PERSON] складаючи заповіт діяв в порушення своєї волі і неміг давати раду своїм діям і його воля не була вільною, разом з тим на підтвердження вказаної обставини, [PERSON] не надав суду жодного належного та допустимого доказу. Також позивач не заявив суду клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] , при цьому суд зауважує, що [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце підготовчого засідання, але 19 листопада 2020 року, коли проводились підготовчі дії по справі в підготовче засідання не з`явився. Тому суд\~вважає,\~що [PERSON] \~не довів\~обставини викладені\~в зустрічному\~позові і тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат за первісним позовом суд зазначає таке. Позивачка [PERSON] , яка має ІІ групу інвалідності, звільнена від сплати судового збору під час звернення до суду з позовом. Враховуючи, що згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 430 від 06 вересня 2018 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 1225084300:02:034:0044 станом на 05 лютого 2018 року становить 239890 грн., тому суд вважає, що з відповідача за первісним позовом слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 2398 грн. 90 коп., враховуючи, що вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню. Крім того, представником позивачки до закінчення судового розгляду надано суду заяву згідно якої вона просить стягнути на користь позивачки з відповідача судові витрати по справі понесені позивачкою на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. На підтвердження понесення вказаних витрат представником позивачки надано суду додаткову угоду №1 від 18 квітня 2019 року до договору про надання правничої допомоги №6 від 12\~квітня 2019 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 04 травня 2020 року, за якою адвокат Бут Н.В. прийняла від [PERSON] за договором про надання правничої допомоги та додаткової угоди до нього 7000 грн. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. понесені нею. Що стосується розподілу судових витрат за зустрічним позовом, то оскільки судом в задоволені зустрічного позову відмовляється, тому судові витрати за зустрічним позовом підлягають віднесенню за рахунок позивача за зустрічним позовом. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1233, 1241, 1257, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved