Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. 20.02.1999 року її дідусь [PERSON] помер. В свідоцтві про смерть останній записаний як [PERSON], чим не можливо доказати родинні стосунки між її дідусем [PERSON], її батьком [PERSON] та нею, що необхідні їй для прийняття спадщини. Після смерті [PERSON], вчасно, у встановленому законом термін, прийняла спадщину його дружина [PERSON] так як фактично вступила в володіння спадковим майном. 05.05.1999 року, остання, на випадок своєї смерті, заповіла її дітям [PERSON]М, [PERSON] та [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі на все те. на що за законом вона буде мати право. 16.09.1999 року, згідно рішення № 31 від 20.05.1999 року, [PERSON] приватизувала земельну ділянку та виготовила Державний акт на право приватної власності на землю загальною площею 0,6000 га з яких земельна ділянка площею 0.1813 га. цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,4187 га. для ведення особистого підсобного господарства сері: І-ЧВ № 021180. При виготовленні державного акта була допущена граматична помилка та записано [PERSON] замість [PERSON]. Встановлення даного факту належності правовстановлюючих документів має для позивачки юридичне значення, оскільки не може прийняти спадщину, яка належить її бабусі [PERSON] яку прийняв її батько [PERSON] як спадкоємець по заповіту. 28.06.1999 року [PERSON] померла. Спадкова справа після смерті останньої не заводилась. 14.10.2014 року у віці 61 років, [PERSON] помер. Він єдиний хто прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном. В 1980 році [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок в якому вони проживали до смерті, розташований в с. Дяківці, по вул. Центральній, №1076, Герцаївського району Чернівецької області, на земельній ділянці площею 0,1813 га виділеній для будівництва, що й являється спірним спадковим майном. При зверненні позивачки до нотаріальної контори для виготовлення Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудам, їй було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та явними помилками у прізвища її батька у свідоцтві про смерть та державному акті на право власності на землю, у звязку з чим змушена була звернутися в суд за захистом своїх прав. Позивачка в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про місце і час розгляду справи. Натомість від її імені діяв представник по довіреності, який в судовому засіданні дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав наведених у ній. Відповідач в судове засідання направив свого представника, який не заперечував щодо задоволення позовних вимог, та пояснив суду, що Державний акт на право власності на землю серії 1-ЧВ № 021180 від 16.09.1999 року був виданий на імя [PERSON] а не на [PERSON], оскільки видавався на підставі її правовстановлюючих документів на той період. Після його видачі, власник державного акту внесла зміни у свої правовстановлюючі документи, та поміняла прізвище з «Манолаке» на правильне «Манолакі». Державний акт дійсно належав [PERSON] Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли до суду заяви, в яких просять суд розглянути справу без їхньої участі. Також зазначили, що їх відомо про відкриття спадщини після смерті їхнього батька [PERSON]. Від їхньої частки у спадковому майні їхнього батька [PERSON] відмовилися на користь позивачки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що прекрасно знав батька позивачки [PERSON], який був священиком у них в селі. Також знав його батьків - [PERSON], та його дружину [PERSON]. Їхні сімї близько дружили. Він вчився в одній школі з [PERSON], змалку росли разом. Позивачка являється рідною донькою покійного [PERSON] та онукою покійних батьків останнього. Інших осіб в селі з таким прізвищем, а також такого подружжя як [PERSON] та [PERSON] не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з покійним [PERSON] вчився в одному класі та прекрасно знав його особисто та його сімю. Його покійну дружину звали [PERSON]. [PERSON] являвся їхнім рідним сином. Він був священиком у їхньому селі. За місцем проживання їх всіх знали за прізвищем «Манолакі» а не «Манолаке». Інших осіб з таким прізвищем в їхньому селі не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству з [PERSON] та його дружиною [PERSON] Після їхньої смерті в їх домоволодінні лишився проживати їхній син [PERSON]. Згодом, в 2014 року останній помер, та його донька [PERSON] піклувалась про нього по день смерті. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, з урахуванням пояснень сторін, прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що у 1980 [PERSON] та бабуся [PERSON] було закінчене будівництво житлового будинку,в якому вони проживали по день їхньої смерті, розташованого за адресо. с. Дяківці, вул. Центральна, №1076, Герцаївського району Чернівецької областіна земельній ділянці виділеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, і на даний час, за житловим будинком рахується земельна ділянка 0,1813 га, що підтверджується довідкою № 731 від 18.02.2015 року Тернавської сільської ради Герцаївського району та даних погосподарської книги Тернавської сільської ради на 2011-2015 роки №1006-5. Даний житловий будинок являється спірним спадковим майном. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №1076 по вул. Центральній в с. Дяківці Герцаївського району Чернівецької області та довідки Герцаївського районного комбінату сільського комунального господарства «Райліскомунгосп» №6 від 16.03.2015 року, зазначене домоволодіння складається з: житлового будинку літер „А, загальною площею 157,00 кв.м., у т.ч. житловою 74,90 кв.м., та господарських будівель та споруд; сарай літер „Б площею 4,80 кв.м., сарай літер „В площею 29,70 кв.м., убиральня літер „Г, навіс літер „Д площею 58,10 кв.м., криниця № 1, ворота № 2,6, огорожі № 3,4, хвіртка № 5, підпірна стінка І, загальною інвентаризаційною вартістю в цінах 2015 року 290572 грн. Будинок побудований та повністю закінчений в 1980 році та в сільській раді рахується зареєстрованим за померлим [PERSON]. Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року,\~який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1980 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї\~постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що спірний житловий будинок, побудований на відведеній в установленому порядку на земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований з 1980 року в сільській раді за покійним дідом позивачки [PERSON], також беручи до уваги, що будинок побудований за період проживання останнього у зареєстрованому шлюбі з [PERSON],\~\~то з того часу останні були співвласниками цього житлового будинку. Згідно свідоцтва про смерть серії І-МИ №053044 від 22.02.1999 року, [PERSON] помер 20.19.1999 року у віці 71 рік, у звязку з чим відкрилась спадщина на ? частки вищезазначеного житлового будинку, яке належало йому на праві спільної сумісної власності подружжя. Згідно довідки Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №1780 від 27.05.2015 року, [PERSON] постійно був зареєстрований і проживав в [INFO]. Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану № 00015367857 від 13.05.2015 року, 24.09.1947 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Відповідно до ст.22 Кодексу по шлюб та сім'ю від 20.06.1969 року, який діяв в період проживання [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки будинок побудований за період проживання [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, їм належав житловий будинок на праві спільної сумісної власності подружжя. На момент відкриття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON]В, відносини спадкування регулювалися нормами ЦК УРСР від 18.07.1963 року (надалі ЦК УРСР), який діяв в період відкриття спадщини, а тому для регулювання відповідних відносин підлягають застосуванню норми цього кодексу. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийняття спадщини визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця. Ст.549 ЦК УРСР визначає 2 способи прийняття спадщини: 1)шляхом подачі заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, та 2) шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні були вчинятись протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи з інформаційної довідки зі спадкового реєстру №40326434 від 07.05.2015, спадкова справа на спадкове майно останнього не заводилася. Згідно довідок Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №№ 3988, 3989 від 30.12.2014 року, після смерті [PERSON] спадщину прийняли, шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном, його дружина [PERSON], яка постійно мешкала зі спадкодавцем з 1947 року по день смерті, та його син [PERSON], який проживав з 1993 року в дворогосподарстві його батьків за адресою вул. Центральна №1076 с.Дяківці Герцаївського району Чернівецької області по день смерті. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] також були його рідні доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Тернавської сільської ради №3778 від 10.12.2014 року., які спадщину не приймали. 28.06.1999 року [PERSON] померла, що підтверджується прикладеною ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-МИ №278014 виданого повторно 02.08.2000 року. Згідно довідки Тернавської сільської ради Герцаївського району №831 від 25.02.2015 року, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її рідні діти, які вказані у заповіті: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 40326566 від 07.05.2015 року, у спадковому реєстрі відсутні відомості щодо заведення спадкової справи на імя останньої. Виходячи з наведеного, після смерті [PERSON], із заявами про прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався. За життя, 05.05.1999 року, [PERSON], на випадок своєї смерті заповідала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі на все те на що за законом вона буде мати право, що підтверджується прикладеною ксерокопією заповіту, що на момент її смерті не скасований і не змінений. Згідно довідки Тернавської сільської ради Герцаївського району №934 від 25.02.2015 року, єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті [PERSON], шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном, являється спадкоємець по заповіту [PERSON], який проживав разом з померлою, з 1993 року, без реєстрації, в спадковому домоволодінні, по час його смерті 14.10.2014 року. Останній доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку біля будинку, оплачував за електроенергію та земельний податок. [PERSON] помер 14.10.2014 року, що підтверджується прикладною ксерокопією свідоцтва про смерть серії і-МИ №136701 від 17.10.2014 року. За життя останній, як спадкоємець за законом після смерті його батька, та як єдиний спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину після смерті його матері, не встиг оформити право власності на спадкове майно його батьків. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] встановлено наступне. Спадкоємцями першої черги являються його доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] З них лише [PERSON] у встановлений законом термін прийняла спадщину, шляхом звернення з відповідною заявою до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу. Решта спадкоємців, відмовилися від прийняття спадщини на користь позивачки. Інших осіб, які б прийняли спадщину, та які б мали право на обовязкову частку у спадковому майні [PERSON] немає. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування, права та обовязки спадкодавця переходять до спадкоємців. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №180/02-31 від 26.05.2015 року, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за №1076, що розташований по вул. Центральній села Дяківці Герцаївського району Чернівецької області, у звязку з тим, що остання не надала документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. В свідоцтві про смерть, [PERSON] записаний як [PERSON], чим не можливо доказати родинні стосунки між дідусем позивачки [PERSON] її батьком [PERSON] та нею, що необхідно позивачці для прийняття спадщини. Згідно з вимогами п.1 ч.1\~ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. 16.09.1999 року згідно рішення № 31 від 20.05.1999 року [PERSON] приватизувала земельну ділянку та виготовила Державний акт на право приватної власності на землю загальною площею 0,6000 га з яких земельна ділянка площею 0,1813 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,4187 га. для ведення особистого підсобного господарства сері: І-ЧВ № 021180. При виготовленні державного акта була допущена граматична помилка та записано прізвище «Манолаке» замість «Манолакі». Так, за правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Встановлення даного факту належності правовстановлюючих документів має для позивачки юридичне значення, оскільки вона не може оформити спадкові права на спадкове майно, яке належало її бабусі [PERSON], яку прийняв її батько [PERSON], але за життя не оформив своїх спадкових прав. Згідно довідки відділу РАГС Герцаївського районного управління юстиції № 134 від 11.08.2000 року [PERSON] народився 27 серпня 1927 року про що в книзі реєстрації актів про народження по примарії села Тернавка Герцаївського району Чернівецької області проведено відповідний запис № 122 від 28.08.1927 року та батьком значиться [PERSON] та матірю [PERSON]. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та свідоцтва про народження випливає, що батьком [PERSON] який народився 27.02.1953 року являється [PERSON] а матір'ю [PERSON]. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб 24 вересня 1947 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб актовий запис № 08 від 24.09.1947 року. Прізвище нареченої після реєстрації шлюбу записано як [PERSON]. В свідоцтвах про народження доньки [PERSON] (після шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу Саларі) [PERSON] батьком записано [PERSON] та мати [PERSON]. Згідно показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], батьком позивачки являється [PERSON]. Рідним дідом та бабкою позивачки являються покійні [PERSON] та [PERSON], які в свою чергу являються батьками [PERSON] Інших осіб з таки прізвищем в їхньому селі не було. З пояснень свідка [PERSON] встановлено, що він вчився в одному класі з дідом позивачки [PERSON], та всі його знали під прізвищем «Манолакі» а не «Манолаке». Свідок [PERSON] постійно проживала по сусідству з дідом та бабкою позивачки, якими були [PERSON] та [PERSON]. Виходячи з наведеного, в судовому засіданні було зясовано, що рідним батьком позивачки являвся [PERSON], рідними дідом та бабкою [PERSON] та [PERSON]. В свідоцтві про смерть [PERSON] його прізвище помилково було записано як «Манолаке», у звязку з чим позивачка не може оформити своїх спадкові права на спадкове майно. Виходячи з наведеного слід встановити факт, що [PERSON], який помер 20.02.1999 року та [PERSON], яка померла 28.06.1999 року були рідними дідусем та бабусею [PERSON]. З пояснень представника відповідача в судовому засіданні встановлено, що вищевказаний державний акт на право власності на земельні ділянки, був виданий на підставі наявних на той час правовстановлюючих документів, в яких її прізвище було вказано як «Манолаке». Згодом [PERSON] змінила допущену помилку у своєму проізвищі з «Манолаке» на «Манолакі». Державний акт був виданий імя «Манолаке» [PERSON]. А у звязку з її смертю, внести зміни в державний акт чи надати новий неможливо. З пояснень сторін по справі та свідків судом встановлено, що даний правовстановлюючий документ дійсно належав [PERSON]. У звязку з виниклою опискою, позивачка не може оформити свої спадкові права на землю загальною площею 0,6000 га з яких земельна ділянка площею 0,1813 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,4187 га для ведення особистого підсобного господарства. Виходячи з наведеного, слід встановити факт, належності Державного акту на право власності на землю від 16.09.1999 року серії І-ЧВ за № 021180 померлій 28.06.1999 року [PERSON]. Згідно\~ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що за позивачкою слід визнати право власності на вищезазначений житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами. Водночас, суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить законові, а також правам та інтересам сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 174\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved