Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області за участі третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу Хмель Н.О. про визнання недійсною відмови від спадщини з тих підстав, що як стверджує, [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, у тому числі на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.4616 га, що розташована на території Війтівської сільської ради. Вона, як непрацездатна за віком дружина спадкодавця має право на обов`язкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту. За життя спадкодавець склав заповіт, посвідчений Війтівською сільською радою від 21.02.2017, згідно якого все своє майно він заповів своєму онуку - [PERSON] , який прийняв спадщину подавши відповідну заяву приватному нотаріусу Бершадського районного нотаріального округу Хмель Н.О. [INFO] [PERSON] помер. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відкритої після [PERSON] , яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.4618 га він одержати не встиг. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , їх малолітній син [PERSON] та його батько [PERSON] . До дня смерті спадкодавця вона проживала разом із ним в одному житловому будинку. В грудні 2018 року вона звернулась до приватного нотаріуса Хмель Н.О. за місцем відкриття спадщини з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте нотаріус повідомила їй, що свідоцтво про право на спадщину на її ім`я видане бути не може, оскільки від її імені була складена, підписана та подана заява про відмову від спадщини, датована 03.01.2018. Справжність її підпису на вказаній заяві було посвідчено секретарем Війтівської сільської ради Гавдзінською Л.В. Враховуючи, що односторонній правочин про відмову від спадщини вона не підписувала, доручення на його підписання нікому не давала, наявні правові підстави для визнання недійсною відмови від спадщини. Враховуючи те, що вона не відмовлялася від обов`язкової частки в спадщині, яка відкрилась після смерті чоловіка [PERSON] , заяву про відмову від спадщини, датовану 03.01.2018, справжність підпису на якій посвідчена секретарем Війтівської сільської ради, вона не підписувала, вказаний правочин від її імені без будь-яких на те підстав та застережень підписано іншою особою. В підтвердження того, що вона не могла підписати заяву про відмову від спадщини також свідчить те, що вона перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом старечого слабоумства з 06.04.2016. Таким чином, оспорюваний правочин вчинений усупереч її волі, без її згоди, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення на укладення правочину, а тому порушене право на обов`язкову частку в спадщині підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання судом недійсною відмови від спадщини. Просить визнати недійсною заяву про відмову від спадщини [PERSON] , що викладена у нотаріально посвідченій заяві, датованої 03.01.2018. Позовні вимоги позивачка [PERSON] неодноразово змінювала і в остаточній редакції просить визнати недійсною її відмову від спадщини після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] , що викладена у нотаріально посвідченій заяві, датованій 03.01.2018 та визнати за нею в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем першої черги, право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.4616 га, що розташована на території Війтівської сільської ради Вінницької області, котра належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯА № 827554, виданого 15.12.2005 Бершадською РДА. Співвідповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, згідно з яким висунута [PERSON] їй та її малолітньому сину вимога не ґрунтується на нормах діючого законодавства України, є необ`єктивною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, на які посилається позивачка як на підставу для визнання недійсним одностороннього правочину. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщин враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Наведені у позові твердження про те, що [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини не підписувала належними, допустимими та достовірними доказами не доведені, а тому не можуть слугувати підставою для задоволення заявлених вимог. Відомості про перебування [PERSON] на обліку з приводу старечого слабоумства є відверто неправдивими та недостовірними, оскільки саме в момент надання лікувальною установою інформації про слабоумство [PERSON] , усвідомлюючи значення своїх дій та за вільним волевиявленням уповноважувала [PERSON] бути її представником в усіх установах, підприємствах, організаціях, в судових органах усіх інстанцій з питань захисту її інтересів, про що 11.06.2018 вчиняла довіреність, а секретар виконавчого комітету Війтівської сільської ради, перевіривши дієздатність [PERSON] , довіреність посвідчила. Більше того, саме під час такого «хворобливого» стану [PERSON] зверталась до суду з вимогою про визнання недійсним договору дарування (справа № 126/1739/18) та з позовом про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини. Вчинена 11.06.2018 [PERSON] довіреність, а також матеріали цивільної справи № 126/1739/18 спростовують інформацію медичної установи про її слабоумство. Просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовної заяви повністю. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою з тих підстав, що як стверджує, [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на час смерті майно, в тому числі на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4616 га, що розташована на території Війтівської сільської ради. Спадкоємцями після [PERSON] є дружина відповідачка [PERSON] та він, його син [PERSON] . Він прийняв спадщину у встановленому законом порядку, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від спадщини. На момент відкриття спадщини він був зареєстрований та проживав в одному житловому будинку разом із спадкодавцем, на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини від неї не відмовився. Після відкриття спадщини йому стало відомо, що спадкодавець за життя склав заповіт, посвідчений секретарем Війтівської сільської ради від 21.02.2017, згідно якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.4616 га, що розташована на території Війтівської сільської ради, він заповів його сину, своєму онукові [PERSON] . Вважає, що заповіт на ім`я [PERSON] , посвідчений Війтівською сільською радою 21.02.2017, є нікчемним через те, що складений з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 ЦК України). Згідно частини 1 розділу 111 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 за № 1298/200361, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. Заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше, ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані роз`яснити громадянам зміст і значення поданих ними проєктів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст.ст. 1247, 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Частиною першою ст. 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту, зокрема заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами. зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Зі змісту заповіту на ім`я [PERSON] від 21.02.2017 вбачається, що він складений на прохання та зі слів заповідача секретарем Війтівської сільської ради за допомогою технічних засобів. Таким же друкованим текстом здійснено запис, що заповіт прочитаний заповідачем вголос до його підписання та підписаний ним особисто. Проте, усупереч вимог Цивільного кодексу та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, вказане здійснено секретарем сільської ради за допомогою технічних засобів на заповіті, а не зазначено особисто заповідачем у заповіті перед його підписом. Наведене спростовує, що заповідач прочитував вголос зміст заповіту, зрозумів його суть і в тому, що викладені в заповіті дані відповідали його внутрішній волі, оскільки спадкодавець не вмів добре писати та читати, за життя навчився тільки розписуватись і вказувати своє прізвище, ім`я та по батькові, а отже посвідчення заповіту мало відбуватись при свідках. В іншому випадку заповідач мав прочитати заповіт самостійно та зазначити власноручно в тексті заповіту про те, що він самостійно прочитав заповіт, він йому зрозумілий та заповіт складений з його слів вірно. Враховуючи недотримання секретарем Війтівської сільської ради обов`язкової вимоги, передбаченої ч. 2 ст. 1248 ЦК України, щодо посвідчення нотаріусом заповіту - прочитання заповідачем вголос заповіту, який записаний зі слів іншої особи, цей заповіт є нікчемним в силу прямої вказівки закону - ч. 1 ст. 1257 ЦК України. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [INFO] його син [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.05.2018. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відкритої після померлого [PERSON] , яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4616 га. він одержати не встиг. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті сина є його дружина [PERSON] , їх малолітній син [PERSON] , він, батько, та мама [PERSON] . Тому, крім [PERSON] , вони також повинні бути відповідачами за цим позовом. 01.12.2017 приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Хмель Н.О. за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру. Він звернувся до приватного нотаріуса Хмель Н.О. за місцем відкриття спадщини з метою одержання свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією цієї заяви, накладною та квитанцією про відправлення листа. Приватний нотаріус Хмель Н.О. подану його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину ігнорує, свідоцтво про право на спадщину не видає, чим порушує його законне право на спадщину, з огляду на що його невизнані права та законні інтереси підлягають судовому захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно. Просить визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4616 га, що розташована на території Війтівської сільської ради, яка належала спадкодавцю. Відповідачка [PERSON] \~подала відзив\~на зустрічний\~позов,\~який вона\~не визнає.\~В діях\~позивача за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] \~наявна суперечлива\~поведінка,\~оскільки він\~спочатку визнавав\~основний позов\~ [PERSON] ,\~а потім\~пред`явив зустрічний\~позов,\~чим порушена\~засада добросовісності,\~передбачена ст.\~3\~ЦК України.\~Окрім того,\~зустрічний позов\~пред`явлений з\~порушенням строків,\~передбачених ст.193\~ЦПК України,\~він приймається\~до розгляду\~разом із\~основним,\~якщо обидва\~позови взаємопов`язані\~і спільний\~їх розгляд\~є доцільним,\~зокрема,\~коли вони\~виникають з\~одних правовідносин\~або коли\~задоволення зустрічного\~позову може\~виключити повністю\~або частково\~задоволення первісного\~позову. Спірні правовідносини\~у спорі\~за заявою\~ [PERSON] \~витікають із\~відносин спадкування\~за заповітом.\~Натомість предметом\~зустрічного позову\~ [PERSON] \~є визнання\~права приватної\~власності в\~порядку спадкування\~за законом,\~тобто позовні\~вимоги за\~первісним та\~зустрічним позовами\~не виникають\~з одних\~правовідносин.\~До того\~ж вимоги\~за вказаними\~позовами не\~можуть зараховуватися,\~а задоволення\~зустрічного позову\~повністю або\~частково не\~виключить можливість\~задоволення первісного\~позову.\~У первісному\~позові Війтівська\~сільська рада\~Бершадського району\~визначена як\~відповідач,\~а у\~зустрічному -\~як третя\~особа без\~самостійних вимог\~на предмет\~позову на\~стороні відповідачів.\~Крім іншого,\~варто зазначити,\~що наведене\~у зустрічному\~позові нормативно\~-\~правове обґрунтування\~заявлених вимог\~суперечить фактичному,\~оскільки відповідно\~до ст.\~1216,\~1217,\~1218\~ЦК України\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців).\~Спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом.\~До складу\~спадщини входять\~усі права\~та обов`язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини й\~не припинилися\~внаслідок його\~смерті.\~Згідно з\~нормами ч.1\~ст.\~1233\~ЦК України\~заповітом є\~особисте розпорядження\~фізичної особи\~на випадок\~своєї смерті.\~Право на\~заповіт має\~фізична особа\~з повното\~цивільною дієздатністю\~і це\~право здійснюється\~особисто.\~Вчинення заповіту\~через представника\~не допускається\~(ст.\~1234\~ЦК України).\~Норми ст.\~1247\~ЦК України\~визначають,\~що заповіт\~складається у\~письмовій формі,\~із зазначенням\~місця та\~часу його\~складення.\~Заповіт має\~бути особисто\~підписаний заповідачем.\~Якщо особа\~не може\~особисто підписати\~заповіт,\~він підписується\~відповідно до\~частини четвертої\~статті 207\~цього Кодексу.\~Заповіт має\~бути посвідчений\~нотаріусом або\~іншими посадовими,\~службовими особами,\~визначеними у\~статтях 1251-1252\~цього Кодексу.\~Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~1248\~ЦК України\~передбачено обов`язкове\~дотримання необхідних\~вимог при\~посвідченні заповіту,\~нотаріус може\~на прохання\~особи записати\~заповіт з\~її слів\~власноручно або\~за допомогою\~загальноприйнятих технічних\~засобів.\~У цьому\~разі заповіт\~має бути\~вголос прочитаний\~заповідачем і\~підписаний ним.\~Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1257\~ЦК України,\~заповіт,\~складений особою,\~яка не\~мала на\~це права,\~а також\~заповіт,\~складений з\~порушенням вимог\~щодо його\~форми та\~посвідчення,\~є нікчемний. Жодна із вказаних норм права при складенні покійним [PERSON] заповіту порушена не була, заповіт він прочитав і власноруч підписав, а тому доводи [PERSON] про нікчемність цього одностороннього правочину є абсолютно протиправними. На протиправність позиції [PERSON] вказують і норми ст. 392 ЦК України, якими визначене імперативне правило про те, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Звертаючись із зустрічною позовною вимогою до суду [PERSON] жодну із цих обставин не навів і належними доказами не підтвердив, що є самостійною підставою для відмови у позові. Просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічної позовної заяви повністю. В судовому\~засіданні представник\~позивача-зустрічного\~відповідача [PERSON] \~адвокат Усов\~А.Ю.\~підтримує позовні\~вимоги в\~їх останній\~редакції,\~зустрічні вимоги\~не визнає. Стверджує, що спадкодавець [INFO] помер. За свого життя він склав заповіт на земельну ділянку, яка є предметом сьогоднішнього спору. Заповіт був складений на внука [PERSON] . Однак [PERSON] також помер і за свого життя він не встиг отримати свідоцтво про право власності і після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку. До дня смерті чоловіка [PERSON] проживала разом з ним, отже у відповідності з Цивільним кодексом прийняла спадщину. При зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину його довірителю було повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину на її ім`я видано бути не може, оскільки від її імені була складена та підписана заява про відмову від спадщини, зареєстрована 03.01.2018. Враховуючи те, що його довірителька не відмовлялась від жодної частини спадщини, заяву про відмову від спадщини від 03.01.2018 вона не писала. Вказаний правочин вчинений від її імені без будь-яких підстав та застережень. Навіть якщо і припустити, що така заява і подавалась [PERSON] , просить приділити увагу а.с.107 (т.1). Заява була зареєстрована нотаріусом, що підтверджується вихідним номером і штампом про вихідну кореспонденцію лише в травні 2019 року, тобто майже через рік після того строку, який надається на відмову у прийнятті спадщини. Просить визнати недійсною відмову від частки, яка належить по закону [PERSON] після смерті [PERSON] , а також визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем першої черги на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на землю. Представник відповідача-зустрічного позивача [PERSON] адвокат Усов Ю.В. пояснив, що його довіритель звернувся з позовом з тих підстав, що заповіт, про який йде мова, є нікчемним. Просить застосувати наслідки нікчемності правочину з наступних підстав. В заповіті від 01.02.2017 зазначено, що він виготовлений за допомогою технічних засобів і запис про те, що цей заповіт прочитаний мною заповідачем в голос та підписаний мною особисто. Вчинення такого запису за допомогою технічних засобів суперечить вимогам чинного законодавства, а саме Порядку вчинення нотаріальних дій посадовою особою органів місцевого самоврядування. В зв`язку з тим, що заповіт складено з порушенням вимог щодо оформлення та посвідчення, в силу вимог ст. 1257 ЦК України він є нікчемним, тобто не має жодної юридичної сили і мають бути застосовані наслідки нікчемності правочину. В позовній заяві його довіритель вказував, просив визнати за ним право власності на цілу земельну ділянку, яка охоплювалась зазначеним заповітом. Ст. 1273 ЦК України передбачено право спадкоємця за заповітом або за законом відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Та ж сама ст. 1273 не вказує на те, до якого органу може звернутися така особа. Чітко зазначено, що заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі. В матеріалах справи міститься одна єдина заява [PERSON] , яка називається «Заява про відмову від прийняття спадщини», яка подана до нотаріуса за місцем відкриття спадкового майна. Дата подачі цієї заяви 10.05.2019. Дата смерті особи, від спадщини якої відмовляється [PERSON] [INFO] . Без 10 днів один рік і 6 місяців пройшло з моменту смерті спадкодавця до моменту подачі заяви про відмову у прийнятті спадщини [PERSON] і це зафіксовано в матеріалах справи. Є беззаперечний письмовий доказ (т.1 а.с. 107), де чітко міститься заява про відмову від прийняття спадщини і дата подачі цієї заяви через півтора року після смерті спадкодавця. Чи є цей документ, цей правочин таким, що дозволяє вказувати на те, що відмова є чинною, відмова є правомочною і відмова є такою, що тягне будь-які юридичні наслідки. Зазначений правочин є абсолютно нікчемним і його жодна посадова особа, жодного органу державного чи органу місцевого самоврядування до уваги брати не має права, тому що вона подана не у строки,передбачені законом. Ставити питання про визнання недійсною такої відмови не зовсім правильно, однак це право позивача. За жодних обставин така відмова, яка міститься в матеріалах справи, не свідчить про те, що юридична відмова від прийняття спадщини дійсно мала місце. Якщо ж відмови від прийняття спадщини не було, то [PERSON] в беззаперечному порядку має право на спадкування після смерті свого чоловіка чи то обов`язкової частки у спадщині, чи як спадкоємець першої черги за законом. Але таке право у неї може виникнути у тому випадку, якщо заповіт, складений її чоловіком на її внука буде визнаний недійсним, або буде констатовано його нікчемність і будуть застосовані наслідки нікчемності такого правочину. В позовній заяві його довіритель наводить доводи того, що той заповіт, який його батько склав на ім`я його сина був складений саме з порушенням вимог щодо посвідчення цього заповіту. Статтею 1257 ЦК України визначено, що заповіт складений особою, яка не мала на це права, складений з порушенням умов його форми, складений з порушенням вимог щодо його посвідчення є нікчемним. Тобто одна з трьох безумовних умов є підставою для того, щоб визнавати, або приймати такий правочин, як нікчемний. Стверджує, що заповіт був вчинений з порушенням порядку його посвідчення, встановлений Порядком вчинення нотаріальних дій, що саме такий запис буде свідчити про те, що заповідач дійсно читав заповіт, дійсно згоден з його змістом і дійсно такий заповіт відповідає його дійсному волевиявленню. Інших альтернатив законодавець не придумав. Чи був дотриманий в даному випадку порядок посвідчення заповіту ні. В даному випадку є приклад того, як був порушений порядок посвідчення заповіту. Порушення порядку посвідчення заповіту дає підстави вважати цей заповіт нікчемним. Тому на його глибоке переконання цей заповіт не відповідає вимогам закону. Якщо є інший заповіт, який був перед цим, то особа спадкує за ним, а якщо ні за законом. Позов його довірителя є абсолютно обґрунтованим, законним і доведеним матеріалами справи, які досліджені в ході судового розгляду. Просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Барська Т.М. в судовому засіданні заперечує проти основного та зустрічного позовів з підстав, викладених у відзивах на основний та зустрічні позови. Просить в позовах відмовити повністю. Представник відповідача Війтівської сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про дату час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позов не подали, тому суд вважає за можливе розглянути справу без представника Війтівської сільської ради. Приватний нотаріус Бершадського нотаріального округу Хмель Н.О. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позов про визнання недійсною відмови від спадщини не визнає. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 20.11.2017. Ці обставини визнаються учасниками справи, у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або їх добровільності. Спадковим майном після смерті [PERSON] є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.4616 га, що розташована на території Війтівської сільської ради, що підтверджується державним актом про право власності на землю серії ЯА №827554, виданим 15.12.2005 Бершадською РДА. Ці обставини також визнаються всіма учасниками справи. Спадкоємцями після його смерті є його дружина, позивачка [PERSON] та син, відповідач-зустрічний позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження. [PERSON] прийняв спадщину у встановленому законом порядку відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою сільської ради, цих обставин ніхто зі сторін не заперечує. [PERSON] також прийняла спадщину у встановленому законом порядку відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою сільської ради. Щодо її заяви про відмову від обов`язкової долі у спадщині, суд виходить з наступного. В матеріалах спадкової справи № 190/2017, заведеної приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Хмель Н.О 01.12.2017, до майна померлого [INFO] [PERSON] міститься заява [PERSON] про відмову від належної їй частини спадкового майна після смерті чоловіка від 03.01.2018, котра поступила до цього нотаріуса 10.05.2019, реєстраційний вхідний № 172/02-14. У відповідності до ч.1 ст. 1270, ч.1 ст. 1273 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Судом встановлено, що із заявою про відмову від належної їй частини спадщини [PERSON] звернулася поза передбаченого вищевказаними статтями строку, тому ніякого юридичного значення така заява немає. Окрім того у відповідності до п.п.2.1-2.4 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у статтях 1261, 1262, 1266 Цивільного кодексу України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів. Заявами, що свідчать про волевиявлення, є заява про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заява про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину, заява на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заява другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заява про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. У разі спадкування за законом до заяви додається копія документа, засвідчена в установленому порядку, що підтверджує родинні та інші відносини спадкоємців зі спадкодавцем (свідоцтво органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин). При заведенні спадкової справи посадова особа органу місцевого самоврядування за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, заповіту. У разі наявності заповіту посадовій особі органу місцевого самоврядування подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено нотаріусом, посадовою особою іншого органу місцевого самоврядування, витребовується посадовою особою органу місцевого самоврядування шляхом направлення запиту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи нотаріусом, посадовою особою іншого органу місцевого самоврядування посадова особа органу місцевого самоврядування відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи. Ухвалою суду від 04.12.2019 у Війтівській сільській раді Бершадського району було витребувано реєстр для реєстрації нотаріальних дій Війтівської сільської ради за 2018 рік та матеріали вчинення нотаріальної дії - засвідчення справжності підпису на заяві про відмову від спадщини від 03.01.2018. На вимогу суду витребувані письмові докази суду не надані. У відповідності до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин доказів, витребуваних судом, суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні. Оскільки вищевказані докази витребовувалися у відповідача Війтівської сільської ради для встановлення тих обставин, що 03.01.2018 [PERSON] ніякої заяви про відмову від спадщин не подавала, суд вважає ці обставини встановленими. Щодо заповіту\~ [PERSON] ,\~складеного 21.02.2017\~на ім`я\~ [PERSON] ,\~посвідченого секретарем\~Війтівської сільської\~ради Гавзінською\~Л.В.\~суд виходить\~з наступного. Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Згідно частини 1 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за № 1298/200361, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. Заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше, ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані роз`яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст.ст. 1247, 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Частиною першою ст. 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. [PERSON] на момент вчинення заповіту був особою похилого віку, [INFO] , заповіт складений з порушеннями п.п.1.7 п.1 гл. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, котрий діяв на час вчинення заповіту, щодо порядку його посвідчення в котрому чітко вказано на необхідність прочитання заповіту заповідачем уголос, про що повинно бути зазначено у заповіті перед його підписом. За даних\~обставин ці\~недоліки заповіту, посвідченого\~секретарем Війтівської\~сільської ради\~Гавзінською Л.В.,\~є суттєвими,\~він складений\~з порушенням\~порядку його\~посвідчення,\~тому є\~нікчемним в\~силу закону,\~визнання його\~нікчемним судом\~не вимагається. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за\~заповітом і\~за законом\~можуть бути\~фізичні особи,\~які є\~живими на\~час відкриття\~спадщини,\~а також\~особи,\~які були\~зачаті за\~життя спадкодавця\~і народжені\~живими після\~відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Згідно ч.5 ст. 1275 ЦК України, відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Спадкоємець за заповітом, якщо він одночасно є і спадкоємцем за законом, має право вибрати яким чином спадкувати майно. Відповідно до\~ст.\~1223\~ЦК України\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.\~1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.\~1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Не\~допускається прийняття\~спадщини з\~умовою чи\~із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього\~Кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч.ч.\~2-4 ст.\~1273\~цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємцями померлого [INFO] [PERSON] є його дружина, позивачка [PERSON] та син, відповідач-зустрічний позивач [PERSON] , вони спадкують майно в рівних частинах, тому позови як основний, так і зустрічний підлягають частковому задоволенню. Як видно з матеріалів справи (Т2 а.с.18, Т1 а.с.238-239) позивачка [PERSON] та відповідач-зустрічний позивач [PERSON] звертались з заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину. У відповідності з ст. 1297 ЦК України вони звернулись з заявами про прийняття спадщини. Ніякої відповіді на подані заяви нотаріусом не надано, що можна розцінювати як відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача та зустрічного позивача до суду з позовами про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, що відповідає положенню ст.392 ЦК України, згідно з якою власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з основним позовом поза межами строків, встановлених ч.1 ст.193 ЦПК України не вплинуло на правильність вирішення спору. Це узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 573/604/18 від 09.12.2019 року. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVTN AND OTHERS v. UKRAINE. № 4909/04, § 58, ССПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі\~ст.ст.\~1222,\~1223,\~ч.1\~ст.\~1225,\~1248,\~1258,\~1261,\~ч.1\~ст.\~1267,\~1268,\~ч.1\~ст.\~1270,\~ч.1\~ст.\~1273,\~ч.5\~ст.\~1275\~ЦК України, п.п.1.7 п.1 гл. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.03.2012 року 3296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції 22.02.2012 року за № 282/20595, ч. 1 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за № 1298/200361,

Outcome: partial