Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 вересня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, а також визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом із матір`ю - [PERSON] у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 вересня 2020 року вона із відповідачем вступили у зареєстрований шлюб, від якого у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося. Внаслідок різних поглядів на життя, сімейні обов`язки та виховання дітей між ними часто виникають сварки та непорозуміння, що негативно впливає на психологічний стан дітей та спричиняє їй ( [PERSON] ) та дітям моральні страждання. Внаслідок відсутності взаєморозуміння між ними припинились подружні відносини, вони перестали вести спільне господарство та проживають окремо, фактично сім`я припинила своє існування. З цих підстав просить шлюб розірвати, проти примирення заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Також позивачка просить визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом із нею у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки у неї належні умови для проживання дітей, вона постійно піклується про них бере участь у їх духовному і фізичному розвитку. Крім цього, вона матеріально забезпечена, має стабільний дохід, займає посаду старшого державного інспектора відділу оплати праці та обліку єдиного внеску управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності ГУДФС у Тернопільській області. Вважає, що відповідач через свою постійну зайнятість не зможе дати дітям належного виховання та гармонійного розвитку. Посилаючись на наведені обставини просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. У підготовчому судовому засіданні 01 серпня 2019 року судом залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації. 27 вересня 2019 року під час підготовчого судового засідання , за клопотанням представника третьої особи Органу опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації - Мікула М.М. судом залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, та направлено матеріали даної цивільної справи для надання висновку в Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації та у Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради. 29 травня 2020 року ухвалою суду, постановленою протокольно , закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Сампара Н.М. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації - Мікула М.М. у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої підтримує Висновок органу опіки і піклування №02-1971/01-10 від 05 грудня 2019 року. Представник третьої особи - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, однак попередньо від - Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, підтримують висновок органу опіки та піклування від 29 січня 2020 року, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дітей. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 28 серпня 2002 року , про що складено актовий запис №1421 Відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 28 вересня 2002 року видане свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 31 січня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №2105. [INFO] в шлюбі народилася: дочка [PERSON] , про що складено актовий запис №308 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 09 лютого 2007 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] ; та дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 09 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що складено актовий запис №309. Спільне життя сторін не склалося. Внаслідок різних поглядів на життя, сімейні обов`язки та виховання дітей між ними часто виникають сварки та непорозуміння, що негативно впливає на психологічний стан дітей. Внаслідок відсутності взаєморозуміння між сторонами припинились подружні відносини, вони перестали вести спільне господарство та проживають окремо. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач зазначає, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом із нею, суд зазначає наступне. У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно із вимогами ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М .С . проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Із Висновку Тернопільської районної державної адміністрації про визначенні місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] №02-1971/01-10 від 05 грудня 2019 року, убачається, що впродовж останнього часу відносини у сім`ї [PERSON] погіршилися, у зв`язку із чим [PERSON] разом із дітьми переїхала проживати до батьків, за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання дітей. У бесіді, батько дітей [PERSON] зазначив, що бажає, щоб діти проживали разом із ним у с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області. Під час бесіди із дітьми, неповнолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вказали, що бажають проживати разом із матір`ю у м. Тернополі. З метою забезпечення найкращих інтересів дітей Тернопільська районна державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, на адресу суду надійшов Висновок органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №54 від 29 січня 2020 року. Як убачається із вказаного висновку, працівниками служби проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , та установлено, що за вказаною адресою проживають бабуся дітей - [PERSON] , яка є власницею будинку та позивачка разом із дітьми. Будинок одноповерховий, з усіма зручностями, для дітей створені усі умови для виховання та розвитку. Під час бесіди із дітьми встановлено, що діти бажають проживати разом із матір`ю. Згідно інформації ТНВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9 імені Іванни Блажкевич » від 13 листопада 2019 року, вихованням дітей займається мати. Батько жодного разу не брав участі у шкільних батьківських зборах, не цікавився успіхами у навчанні дітей. Батько дітей [PERSON] на засіданні комісії повідомив, що не заперечує щодо проживання малолітніх дітей разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, орган опіки і піклування рекомендує визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №36/10/19-18-05-33 виданої 14 січня 2019 року Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, розмір доходів позивачки [PERSON] за період з січня 2018 року по грудень 2018 року становить 107188,91 гривень. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні позовних вимог, суд бере до уваги можливість матері дітей [PERSON] забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку дітей, враховує, що у даному випадку відсутні виняткові обставини для розлучення неповнолітніх дітей з матір`ю. Крім того, неповнолітні діти сторін, з огляду на їх вік, потребують перш за турботи та розуміння матері. Разом із цим, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування та участь у вихованні дітей. Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги висновки органу опіки та піклування, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд вважає необхідним визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved