Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09.10.1999 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На цей час сімя розпалась, вона з дітьми проживає окремо від відповідача. Діти повністю знаходяться на її утриманні. Процес народження двійні відбувався з ускладненнями, внаслідок чого донька має статус дитини-інваліда за захворюванням ДЦП. З моменту народження та по теперішній час діти потребують постійного систематичного лікування. Двічі на рік рекомендовано обом дітям обовязкова інтенсивна нейрофізіологічна реабілітація в Міжнародній клініці відновного лікування (м.Трускавець). Лікування проводиться на платній основі, що підтверджує довідкою ТзОВ «Міжнародна клініка з відновного лікування» від 15.09.2016, довідкою ТзОВ «Інститут проблем медичної реабілітації» від 15.09.2016 та квитанціями про оплату лікувальних послуг. Дітям рекомендовано спостереження невролога, ЛФК, масаж, вело тренування, плавання, гідрокінезотерапію, повторні курси лікування в клініці. Таким чином, вона має нагальну потребу в додатковій матеріальній допомозі з боку відповідача на утримання дітей. Відповідач працює, не є пенсіонером чи особою з інвалідністю, не має на утриманні інших осіб. У звязку з цим просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи від дня предявлення позову до суду. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, надали пояснення, аналогічні викладеному в позові, доповнивши, що витрати на лікування дітей у м.Трускавці двічі на рік є додатковими витратами, але позивачка не має змоги самостійно оплатити лікування відразу, а потім звертатися до суду з відповідним позовом. Окрім того, за станом здоровя діти потребують постійного лікування, спеціального харчування. У звязку з обмеженням у пересуванні доньки вона також постійно несе витрати на доставку доньки до школи та додому автомобілем. Раніше доньку відвозив батько. Вона отримує пенсію на дитину-інваліда та допомогу по догляду за дитиною-інвалідом у загальному розмірі 2000 грн. на місяць. Не має змоги працювати, бо доглядає доньку. Інших доходів не має. Відповідач та його представник позов визнали частково, пояснивши, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання дітей, але у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, про що він добровільно подав заяву за місцем роботи. Вважає витрати на лікування дітей в Міжнародній клініці відновного лікування додатковими витратами, які згоден нести навпіл з позивачкою кожного разу відправлення дітей на лікування. За його добровільною заявою аліменти позивачці не відраховувались, оскільки вона не відкрила картковий рахунок та не надала реквізити. Він відправив поштовим переказом позивачці аліменти за листопад 2017 року у сумі 3000 грн. Він працює у Карлівському ВП ГУНП в Полтавській області, отримує заробітну плату в розмірі 7170 грн. до виплати на місяць, інших доходів не має. Зараз проживає разом з матірю, яка є пенсіонером за віком та отримує пенсію у розмірі 1380 грн., тому допомагає їй матеріально. У матері є ще повнолітній працездатний син його брат. З позивачкою нотаріально поділили спільне майно, внаслідок чого житло залишилось дружині, тому він зараз не має власного житла. Йому залишився автомобіль ВАЗ-21118 «Калина» 2006 року випуску, компенсація за відмову від частки власності у квартирі. Страждає на остеохондроз попереково-крижового відділу хребта з вираженим больовим і мязевотонічним синдромом, потребує лікування, що тягне певні витрати. Отже, не має можливості сплачувати аліменти у розмірі ? частини його доходів, бо теж повинен якось жити. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 жовтня 1999 року відділом РАЦС Карлівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №94, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Від спільного подружнього життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком у свідоцтві про народження яких вказано відповідача (а.с.5, 6). Діти на цей час проживають окремо від батька разом з матірю та перебувають на її утриманні, що визнано сторонами. Сторони не досягли згоди щодо розміру стягнення аліментів. Відповідачем добровільно сплачено аліменти після подання позову до суду за листопад 2017 року в сумі 3000 грн., що підтверджується копією квитанції про прийняття грошового переказу від 07.12.2017. Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, відповідач, який проживає окремо від дітей, зобовязаний їх утримувати, а тому позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач працює помічником чергового у Карлівському ВП ГУНП в Полтавській області та отримує заробітну плату з серпня 2017 року у сумі 7400,80 грн. на місяць, що підтверджується довідкою ГУНП в Полтавській області від 21.12.2017, тоді як прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1600 грн. Відповідач інвалідом не визнаний, утриманців не має. Відповідачем не надано доказів на підтвердження перебування на його утриманні непрацездатної матері. Як вбачається з пояснень відповідача, його мати є пенсіонером, отримує пенсію, тобто має постійний дохід, що забезпечує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб; окрім відповідача, має ще повнолітнього працездатного сина, а тому відсутні обставини, які свідчили б про перебування матері на утриманні відповідача. Відповідач хворіє на остеохондроз попереково-крижового відділу хребта з вираженим больовим і мязевотонічним синдромом, що підтверджується випискою з історії хвороби №4039/822 від 26.12.207. У звязку з цим потребує лікування та несе відповідні витрати, що підтверджується копією товарного чеку №112 від 20.12.2017. Згідно договору про поділ майна подружжя від 13.10.2017 внаслідок поділу спільного сумісного майна відповідач отримав у власність автомобіль, гараж та спільні кошти у сумі 4000 доларів США, а у власність позивачки квартира. Діти сторін мають незадовільний стан здоровя, у звязку з чим потребують постійного підтримуючого лікування, спеціального харчування. Відповідно до наданих позивачкою виписок з історій хвороби [PERSON] хворіє на двосторонню пірамідну недостатність. Неповнолітня [PERSON] є дитиною-інвалідом за захворюванням: «ДЦП. Нижня спастична диплегія, стадія пізніх рецідуальних явищ», потребує стороннього догляду. Згідно наданих виписок з історій хворобирекомендовано обом дітям обовязкова інтенсивна нейрофізіологічна реабілітація в Міжнародній клініці відновного лікування (м.Трускавець), де лікування проводиться на платній основі, що підтверджує довідкою ТОВ «Міжнародна клініка з відновного лікування» від 15.09.2016, довідкою ТОВ «Інститут проблем медичної реабілітації» від 15.09.2016 та квитанціями про оплату лікувальних послуг. Однак, враховуючи, що відповідач визнав обовязок щодо участі у додаткових витратах на лікування дітей, що свідчить про відсутність порушеного права на цей час, з огляду на те, що додаткові витрати не є складовою аліментів на утримання дітей на порядок їх стягнення передбачено ст. 185 СК України, що не є предметом позовних вимог, суд вважає необґрунтованими посилання сторони позивача на ці витрати як на обґрунтування розміру аліментів. За наявності підстав, передбачених ст. 185 СК України, позивачка має право звернутися з позовом до суду. Отже, враховуючи майновий стан відповідача, в тому числі розмір його доходів 7400,80 грн. на місяць, його стан здоровя, відсутніть утриманців, а також з огляду на стан здоровя дітей, які потребують постійного підтримуючого лікування, спеціального харчування, та донька стороннього догляду, суд вважає обґрунтованим розмір аліментів на утримання дітей у 2/5 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. \~ Надана відповідачем квитанція про сплату аліментів за листопад 2017 року у сумі 3000 грн. підлягає врахуванню при виконанні рішення суду.

Outcome: partial