Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить поділити майно, що є її з [PERSON] спільною сумісною власністю, визнавши за [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності на 1/2 частину житлового будинку № 47 по вул.Виноградна (колишня вул.Орджонікідзе) в місті Мелітополі Запорізької області. Окрім того, просила суд стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1\~975 гривень 90 копійок. В поданій 24 жовтня 2017 року до суду заяві позивачка уточнила позовні вимоги в частині стягнення судових витрат, просила суд стягнути з відповідача половину судового збору, в розмірі 987 гривень 50 копійок. Також просила суд розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, проти поділу майна не заперечує. Також не заперечує проти стягнення з нього судового збору в розмірі 987 гривень 50 копійок. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 17 серпня 1990 року [PERSON] (дошлюбне прізвище Блєскун), вступила до шлюбу з відповідачем, [PERSON], про що мається актовий запис № 1131 в міському відділі ЗАГС м.Мелітополя Запорізької області. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей немає. Згідно зі ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1 цієї статті). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 цієї статті). За час проживання у шлюбі сторонами був придбаний житловий будинок № 47 по вул.Виноградна (колишня вул.Орджонікідзе) в місті Мелітополі Запорізької області. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 19 січня 2000 року, р.№ 156, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], оформлений на імя відповідача [PERSON]. У відповідності зі статтею 227 Цивільного кодексу України (який діяв на той час) 25 січня 2000 року вищезазначений договір купівлі-продажу житлового будинку був зареєстрований в КП «ММБТІ», р.№ 7414. З березня 2002 року позивачка зареєстрована за вищевказаною адресою, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті громадянки України [PERSON], і до теперішнього часу постійно проживає в цьому житловому будинку. Згідно зі ст.63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як передбачено ч.1 ст.68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у випадку поділу майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно з положеннями ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. При вирішенні справи суд враховує положення ч.4 ст. 174 ЦПК України, про те, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи докази кожен окремо та всі у сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе задовольни позов [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 47 по вул.Виноградна (колишня вул.Орджонікідзе) в місті Мелітополі Запорізької області. Також, з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України та заяв сторін по справі, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача 987 гривень 50 копійок судового збору на косить [PERSON]

Outcome: approved