Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову вказує, що 01.02.2014 року помер її рідний батько - [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді частини будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: м. Черкаси, пров. Свободи, 21. Також вказує, що вона, як спадкоємцем першої черги після смерті батька звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де і дізналася що напередодні своєї смерті, а саме 20.01.2014 року її батько - [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON]. Однак враховуючи стан здоров'я батька на момент складання заповіту та той факт, що протягом свого життя батько зловживав спиртними напоями, в неї є всі підстави стверджувати, що на момент підписання оскаржуваного заповіту він не усвідомлював значення своїх дій а тому є підстави для визнання заповіту недійсним в судовому порядку. Також вказує, що тяжкий стан здоров'я її батька підтверджується і тим, що заповіт був посвідчений за місцем проживання заповідача, а саме за адресою: м. Черкаси, провул. Свободи, 21. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правовину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, або в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. А тому, просить визнати недійсним заповіт, складений 20.01.2014 року її батьком - [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 86. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], пояснення відповідачки [PERSON], пояснення третьої особи - приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2014 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції 14.02.2014 року (а.с. 8). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України, являється його дочка - [PERSON]. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець [PERSON] 24.07.2014 року звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON], який помер 01.02.2014 року (а.с. 9). Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] за життя, а саме 20.01.2014 року склав заповіт на користь [PERSON], яким заповів їй все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те що йому належатиме на день смерті і на що він матиме право за законом. Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 86. Оскаржуючи вказаний заповіт позивачка [PERSON] вказувала на те, що її батько [PERSON] на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки протягом життя зловживав спиртними напоями а перед смертю тяжко хворів. За клопотанням представника позивачки [PERSON] ухвалою суду від 28.04.2015 року по справі була призначена посмертна судова-психіатрична експертиза на вирішення якої ставилися питання про психічний стан [PERSON] на час складення ним заповіту від 20.01.2014 року на користь [PERSON] та його можливість за своїм психічним станом у зазначений час розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно акту № 618/03 судово-психіатричної експертизи від 28.07.2015 року на час посвідчення заповіту, станом на 20.01.2014 року [PERSON], [INFO] будь-яким тимчасовим розладом психічної діяльності чи хронічним стійким психічним розладом не страждав і був здатен розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. А відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 с. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до вимог ст.ст. 225, 1257 ЦК України позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання правочину недійсним, а зокрема заповіту, складеного її батьком - [PERSON], 20.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 86. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що померлий [PERSON] на час складання заповіту від 20.01.2014 року будь-яким тимчасовим розладом психічної діяльності чи хронічним стійким психічним розладом не страждав і був здатен розуміти значення своїх дій та керувати ними, що стверджується актом № 618/03 посмертної судово-психіатричної експертизи від 28.07.2015 року, а також встановлено, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed