Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивачка за первісним позовом Поставнича Н.О. звернулася до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання малолітньої дитини 08.08.2013 року. Відповідач за первісним позовом Поставничий О.В. звернувся до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини 21.10.2013 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2013 року позовні вимоги сторін про розірвання шлюбу були виділені в окреме провадження, а позовні вимоги Поставничої Н.О. про стягнення аліментів та про визначення місця проживання малолітньої Поставничої Єсенії, 29.08.2007 року народження та позовні вимоги Поставничого О.В. про визначення місця проживання малолітньої Поставничої Єсенії ,29.08.2007 року народження продовжені розглядом цим складом суду. Позивачка за первісним позовом неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, а саме: 29.08.2014 року з указанням бажаного встановлення місця проживання дитини за адресою: село Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області вул..Польова 26 та з указанням зміни прізвища на Кузьменко і відмовившись від позовних вимог про стягнення аліментів ,остаточно уточнивши позовні вимоги 26.01.2015 року ,вказавши своє прізвище як ПОТРЯСАЄВА (після укладення шлюбу) та вказавши місце бажаного встановлення проживання дитини з матір»ю за адресою : Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області вул..Редька 8 кв.7 Позивач за зустрічним позовом Поставничий О.В. свої позовні вимоги не уточнював. Позивачка за первісним позовом та її адвокати, спочатку Гойко В.А., а потім Братух М.М. позовні вимоги своєї довірительки підтримали в повному обсязі, на задоволенні позову наполягали, проти зустрічного позову заперечували , просили визначити місце проживання малолітньої дитини разом із матір»ю, посилаючись на вимоги Висновків Верховного Суду України та вимоги Конвенції «Про Декларацію прав дитини» від 20.11.1959 року , прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20.11.1989 року та ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради №789ХП від 27.02.1991 року (принцип6). 21 квітня 2015 року подали через канцелярію суду заяву про можливість розгляду справи за відсутність позивачки за первісним позовом та її представника. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) та його представник за дорученням ,адвокат Слюсар А.М. первісний позов не визнали, проти визначення місця проживання дитини з матір»ю заперечували , підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити. Посилаючись на вимоги Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України Законом України № 69 - VI від 03.06.2006 року та вказуючи на ті обставини , що принцип 6 Конвенції «Про Декларацію прав дитини» від 20.11.1959 року цілеспрямовано визначає неухильний захист прав та інтересів, насамперед, дитини. Тобто передбачає, що для розлучення малолітньої дитини з матір»ю мають бути наявні виняткові ситуації та обставини, на які й посилається в наданих доказах позивач за зустрічним позовом. Третя особа з боку позивачки за первісним позовом: служба у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області виказала невизначеність своєї позиції з питання визначення місця проживання дитини, спочатку надали висновок про можливість визначення проживання дитини разом із матір'ю, після чого відмовили в січні 2015 року в розгляді її заяви про визначення місця проживання дитини, потім звернулися до суду з клопотання про розгляд справи за відсутністю представника. Тричі проводили обстеження житлових умов дитини в селі Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області за двома адресами, тільки 22.01.2015 року визначились відносно розмірів житлової площі в обстежених приміщеннях та про наявність в них комунальних зручностей. Третя особа по справі з боку позивача за зустрічним позовом - управління служби у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом та просила визначить місце проживання малолітньої дитини виключно з батьком, бо це буде виключно в інтересах дитини. Посилаючись нап.72 Порядку провадження діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної з захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866(із змінами) підтримали доводи ,які зробили в своїй заяві-висновку від 19.01.2015 року. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків з обох сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та правовідносини: Позивачка за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом побралися 15.11.2003 року, що підтверджується актовим записом №661 від 15.11.2003 року, який зроблено відділом реєстрації актів громадянського стану Комінтернівського районного управління юстиції по м. Харкову (том1 арк.6). після укладення шлюбу позивачка за первісним позовом прийняла прізвище Поставнича. Від шлюбу сторони мають дитину, Поставничу Єсенію Олександрівну, 29.08.2007 року народження, що підтверджується актовим записом про реєстрацію народження від 12.09.2007 року за № 3833, який виконано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції (том 1 арк.5). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2014 року №638/18581/13-4,2/638/575/14 ,яке набуло чинності (том 1 арк.167) шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу на підставі рішення суду позивачка за первісним позовом повернула собі дошлюбне прізвище Кузьменко, змінивши паспорт 06.09.2014 року (том 1 арк.190) 23.12.2014 року Кузьменко Н.О. уклала шлюб з Потрясаєвим О.В. та змінила прізвище на Потрясаєву(том 2 арк.113,138). При зверненні з позовом позивачка Поставнича Н.О. надала суду довідку №138 від 05.08.2013 року з Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 05.08.2013 року№138(том1 арк.7) в якій підтверджено, що Поставнича Н.О. з донькою Поставничою Єсенією, 29.08.2007 року без реєстрації живе у своєї матері Фарафонової Валентини Іванівни в селі Нова Мерефа Нововодолазького району Харківської області по вул.. Б.Хмельницького № 16. Бірківська селищна рада надала для суду довідку від 24.10.2013 року №619, що Поставнича Н.О. разом з донькою постійно мешкає в селі Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області вул.. Редька 8 кв.7(том 1 арк.26) , ці обставини підтвержено актом депутата Бірківської селищної ради Коломієць Т.М. від 23.10.2013 року , яка в акті вказала що Поставнича Наталія Олексіївна разом з донькою Поставничою Єсенією Олександрівною,2007 року народження з середини серпня 2013 року живе в селі Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області по вул..Редька 8 кв.7. 11.03.2014 року Нововодолазька районна державна адміністрація видала розпорядження № 104 відносно реєстрації малолітньої Поставничої Єсенії, 29.08.2007 року народження за адресою: село Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області вул. Польова №26. Вищевказане розпорядження №104 та реєстрація малолітньої дитини за цією адресою скасовані Постановою Харківського окружного адміністративного Суду від 13.11.2014 року № 820/15918/14, яке набуло чинності,3 яким дії суб'єктів владних повноважень визнані неправомірними. (том2арк.69-71). Реєстрація дитини поновлена за адресою: м. Харків вул. Динамівська 8 кв.40 за місцем реєстрації батька, що підтверджується довідкою Нововодолазького РС ГУДМС України в Харківській області від 13.11.2013 року (том 2 арк.72). Дитина зареєстрована за вищевказаною адресою разом з батьком і матір'ю 23 січня 2013 року, що підтверджується ксерокопія з паспортів позивачки за первісним позовом (том справи 1 арк.справи 4) та позивача за зустрічним позовом (т.1арк.21). Служба у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області за клопотанням позивачки за первісним позовом 08.11.2013 року провела обстеження житлових умов за місцем проживання матері, Поставничої Н.О. в селі Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області по вул. Редька 8 кв.7(т.1арк46), вказавши в цьому акті, що в квартирі проживають Поставнича Н.О. -мати, Поставнича Єсенія Олександрівна-донька, та Потрясаєв Олександр Вадимович -співмешканець. В вищевказаному обстеженні не зазначено було кому належить вищевказане помешкання і яка його загальна та житлова площа. Служба у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області на вимогу суду повторно провела обстеження житлових умов матері 21.01.2015 року за цією ж адресою, знову не вказавши витребувані судом відомості(том2 арк.136) також було обстежено домоволодіння в селі Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області по вул. Польовій №26(т.1рк.135). Підставою для проведення цього обстеження і з»ясування місця фактичного перебування малолітньої дитини стали довідки ,які були надані позивачкою за первісним позовом та видані останній, Завідувачем Нововодолазького РС ГУМДС за № 1308 від 09.09.2014 року, згідно з якою Кузьменко Наталія Олексіївна разом з донькою зареєстрована за місцем проживання в селі Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області по вул. ПОПОВА,26 (т.1арк.196) та довідки за підписом Завідувача Нововодолазького РС ГУМДС за тим же № 1308 від тієї ж дати 09.09.2014 року, згідно з якою Кузьменко Наталія Олексіївна разом з донькою зареєстрована за місцем проживання в селі Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області по вул. ПОЛЬОВА,26 (т.1арк.207). 22.01.2015 року служба у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області надала суду висновок за № 02-30/246 про доцільність визначення місця проживання малолітньої Поставничої Єсенії разом із матір»ю Кузьменко Н.О.(т.2 арк.91-92) Представник Служби за дорученням Гусар Л.І. не змогла відповісти суду на жодне запитання , представник служби за дорученням Яковенко А.В. не могла пояснити суду яким чином проводилося обстеження житлових умов по вул.Польовій№26 в селі Липкуватівка і чому в акті не вказано на відсутність в цьому будинку водопостачання та комунальних зручностей, також не змогла пояснити, яким чином 08.11.2013 року був складений акт обстеження і на яких підставах, бо Поставнича Н.О. перебувала в шлюбі з Поставничим О.В. до вступу в законну силу рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року. На підставі проведених обстежень було встановлено, що квартира №7 в будинку №8 по вул.Редька в селі Липкуватівка належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині громадянину Потрясаєву Олександру Вадимовичу, його матері Потрясаєвій Тетяні Володимирівні та батьку Потрясаєву Вадиму Михайловичу (том. Справи2 арк.15,16). Також було встановлено, що будинок на вул.Польовій №26 в селі Липкуватівка належить на праві власності Потрясаєвій Тетяні Володимирівні загальна площа будинку складає 69,4 кв.м., житлова площа складає 11,9 кв.м(т.2арк.164). Судом встановлено, що житлова площа квартири №7 в будинку №8 по вул.Редька в селі Липкуватівка складає 29,3 кв.м., загальна площа 52,9 кв.м., тобто доля кожного співвласника в частковій власності складає 9,77 кв.м. Ст.47 Житлового Кодексу УРСР передбачає, що норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Навіть при наявності права на користування всією квартирою з дозволу інших співвласників житлова площа на кожного користувача, в тому числі й на неповнолітню дитину становить тільки 9,77 кв.м., тобто суттєво менш ніж передбачено законодавцем. Це і є та сама частина квартири , яка належить Потрясаєву О.В. і якою він може розпоряджатися. Крім того, позивачка сама пояснила в судовому засіданні , що чоловік її, Потрясаєв О.В. раніше був двічі одружений та має від цих шлюбів двох дітей. Діти нинішнього чоловіка позивачки за первісним позовом мають повне право після досягнення чотирнадцяти років обрати собі місце проживання зі своїм батьком і ці обставини суттєво погіршать житлові умови малолітньої Поставничої Єсенії , що суд також змушений прийняти до уваги. Суд не може прийняти як належні докази по справі заповіти на ім'я Потрясаєва О.В. (т.2арк. 18,19) та довіреність на продаж чи дарування вищевказаної квартири(том 2арк 170), бо це є документи, які можуть бути анульовані як заповідачами так і довірителем в будь-який час та ці документи не породжують право власності, яка згідно з вимогами ч 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що позивачка за первісним позовом власного житла не має. Позивач за зустрічним позовом Поставничий О.В. мешкає і зареєстрований разом з донькою в двокімнатній ізольовані квартирі загальною площею 54,0 кв., житловою площею 31,8 кв.метрів.(т1арк.79), вищевказана квартира належить на праві власності його матері, Поставничій Ніні Тимофіївні, а згідно з актом обстеження житлових умов ,яке проведене управлінням служби у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради 22.01.2015 року малолітній Єсенії Поставничій обладнана для проживання житлова кімната житловою площею 15,6 кв.м., що відповідає санітарним нормам встановленим законодавцем. Таким чином, судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом власного житла не має. Проаналізувавши довідки сторін про заробітну плату, суд приходить до висновку, що середній розмір заробітної плати позивачки за первісним позовом Потрясаєвої Н.О. і позивача за зустрічним позивом Поставничого О.В. відрізняються, заробітна плата Поставничого О.В. більш.(т.с.2 арк.125,139, том 1 арк.64). Суд не може прийняти як належні докази по справі відомості про те, що позивачка за первісним позовом заробляє гроші шляхом публікацій на Інтернет-сайтах(арк. 29-31,т.2), бо публікація статей не підтвердила суду отримання за це прибутку. Позивачка за первісним позовом з 26 грудня 2012 року до 01.09.2014 року не працювала(арк. справи 22-27 том 2), на час постановлення судового рішення працює вихователем гуртожитку в Липкуватіському коледжі, по роботі характеризується позитивно(том 2 арк.41), але суд враховує ті обставини, що характеристика видана через півтора місяці після працевлаштування. Позивач за зустрічним позовом працює з 2003 року інженером в ПАТ «Харківмісьгаз», характеризується позитивно ( том1 арк.65,66) Судом неодноразово роз'яснені сторонам вимоги ст.ст.10,60 ЦПК України, стосовно тої вимоги законодавця, що докази надаються сторонами ,а судом тільки оцінюються. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Суд приходить до висновку, що позивачка за первісним позовом надала суду докази, які суд не може визнати належними, а саме: заповіти на ім'я її нинішнього чоловіка, доручення на продаж або дарування квартири, скрін-шоди з комп'ютерних сайтів, а також свідоцтво на право власності на автомобіль її нинішнього чоловіка. . Як документ, що характеризує її чоловіка позивачка надала суду копію постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.12.2012 року(т.1арк.31) про притягнення Поставничого О.В. до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї за ст.173-2 КУпАП, але не повідомила суд про той факт, що вищевказана постанова Дзержинського районного суду м. Харкова скасована Постановою Апеляційного Суду Харківської області від 09.01.2013 року (т.2.арк.193-194). Позивачка за первісним станом надала суду як докази медичну документацію про свій стан здоров'я та стан здоров'я свого нинішнього чоловіка(т.2 арк. 37-43), серед медичних документів є сертифікат про проходження наркологічного огляду(т.2 арк.43) ,який первісно був виданий на ім'я Поставничої Наталії Олексіївни 15.11.2013 року та підтверджений 13.11.2015 року, але за цей період позивач змінила прізвище на Кузьменко , але відповідних виправлень не внесла, з цього сертифікату вбачається «не виявлено обов'язків копірайтера», це поняття не є відомим суду і суд не допускає його тлумачення. В попередньому судовому засіданні по справі позивачем за зустрічним позовом в якості доказу була надана характеристика Поставничої Наталії Олексіївни дільничим інспектором Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області (том 1 арк.66), ця характеристика не була Поставничою Н.О. оскаржена, дії суб'єкта владних повноважень з видачі цієї характеристики не оскаржені шляхом звернення з адміністративним позовом в порядку КАС України, з позовом про захист честі та гідності до суду Потрясаєва Н.О. не зверталася, таким чином, характеристика на момент її видачі визнана позивачкою за первісним позовом як об'єктивна. Дільничий інспектор вказав, що Поставника Н.О. останні роки стали зловживати спиртними напоями, наркотичні засоби не потребляє. Характеристики на Потрясаєва О.В. та Кузьменко Н.О., які видані дільничим інспектором Нововодолазького РВ ХГУ ГУМВС України в Харківській області 26.11.2014 року є позитивними (том 2 арк.35-36) Батьком дитини, позивачем за зустрічним позовом також доведено належними доказами, що він турбується про долю доньки, купує їй речі, займається її лікуванням, цікавиться дитиною, відвідував дитину в Ликуватівському дитячому садку , намагався забрати додому в м. Харків, звертався до завідуючої дитячого садка з заявою, відвідує в школі (том 1 ар.82-95) Оскільки служба у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області тричі обстежувала житлові умови , в яких проживає дитина, останні раз 15.03.2015 року, суд вважає ці обстеження такими, що свідчать про те, що матір за дитиною наглядає. Судом ретельно досліджені всі докази, які сторони надали в обґрунтування своїх вимог, при постановленні судового рішення по справі , діючи ,виключно, в інтересах малолітньої дитини, суд приходить до наступного: У відповідності з вимогами Закону України «Про право на справедливий суд» від 12.02.2015 року , який набув чинності 28.03.2015 року та яким внесені відповідні зміни до ЦПК України , суди при постановленні рішень зобов»язані застосувати судову практику ,ураховуючи позицію Верховного Суду України та Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Стаття 360-7 ЦПК України передбачає: «Висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладені в його постанові, прийнятої за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1-2 частини першої ст. 355 цього Кодексу, є обо'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень,які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом…….» Виходячи з диспозиції ч3 ст.360-7 ЦПК України суд зобов'язаний навести мотиви ,які стали підставою для відступу від позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини Позиція Верховного Суду України визначає, насамперед, що суди ,вирішуючи спір не можуть виходити з тих обставин, що батько дитини має переваги в матеріально-побутовому забезпеченні (ухвала колегії ВСУ від 30.03.2011 року, ухвала колегії від 11.08.2010 року,від 26.01.2011 року ,від 03.11.2010 року. Згідно з Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, принцип 6 для розлучення малолітньої дитини з матір'ю мають бути наявні виняткові ситуації та обставини У відповідності з вимогами п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» вирішуючи спір між батьками, які проживають (окремо, в тому числі в одній квартирі), проте з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька та матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно з вимогами ст.161 Сімейного Кодексу України, якщо батько та мати,які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд, при розгляді справи, в своїй ухвалі від 22.05.2015 року щодо відмови в призначенні малолітній дитині судово-психологічної експертизи висказав свою позицію відносно того, що ст.160 СК України передбачено, що у випадку, коли батьки проживають окремо, місце проживання дитини,яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Дитина тільки досягши десятирічного віку має право висловлювати свою думку щодо визначення місця її проживання, але ,навіть в такому випадку, думка дитини не має вирішального значення. При досліджуючи докази по справі встановив, як зазначено вище за текстом мотивувальної частини судового рішення , що матеріальне забезпечення і позивачки за первісним позовом Потрясаєвої Н.О. и позивача за зустрічним позовом Поставничого О.В. за рівнем отримуваних доходів (заробітку) по суті є приблизно рівним. Обоє батьків малолітньої дитини, Поставничої Єсенії,29.08.2007 року народження не мають власного житла. Житлові умови батьків суд не може визнати рівними за наступного: 1) Батько з дівчинкою зареєстрований в м. Харкові по вул. Динамівській 8 кв.40 в квартирі, що належить на праві власності бабці дитини з боку батька, Поставничій Ніні Тимофіївні та згідно з актом обстеження житлових умов дівчинка має окрему обладнану кімнату площею 15,6 кв.м. 2) Матір фактично мешкає з дівчинкою в квартирі в селі Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області, 1/3 частина якої належить на праві спільної часткової власності її нинішньому чоловіку, Потрясаєву Олександру Вадимовичу, тобто з житлової площі 29,3кв.м. ,1/3 складає 9,77 кв. метрів для законного користування сім'єю з трьох осіб, виходячи з діючої , встановленої Житловим Кодексом УРСР норми 13,65 кв.м , навіть при умові наявності дозволу з боку інших співвласників Потрясаєва В.М. та Потрясаєвої Т.В. норма житлової площа в 9,77 кв.метрів суттєво менш ніж встановлена законодавцем. 3) З документів обстеження будинку, якій належить Потрясаєвій Тетяні Володимирівні за адресою село Липкуватівка вул. Польова №26, та в якому позивачка за первісним позовом Потрясаєва Н.О. була зареєстрована як Кузьменко Н.О. разом з дитиною(реєстрація анулювана рішенням Харківського окружного адміністративного суду) встановлено, що в будинку не має комунальних зручностей (туалет на вулиці), водопостачання не підведене, водо видобування здійснюється з колодязя, житлова площа складає 11,9 кв.м. 4) З пояснень позивачки за первісним позовом Потрясаєвої Н.О. в судовому засіданні вбачається, що в її нинішнього чоловіка, Потрясаєва Олександра Вадимовича перед укладенням шлюбу з нею вже було розірвано два шлюби , від кожного з них в нього є дитина. Суду невідомий вік дітей нинішнього чоловіка позивачки за первісним позовом, невідомі взаємовідносини, але діти мають право при досягненні чотирнадцятирічного віку обрати місце проживання зі своїм батьком, що може суттєво погіршити житлові умови малолітньої Поставничої Єсенії. Оцінюючи можливість створення належних умов для виховання, суд виходить з наступного: Квартира ,в якій проживає і зареєстрований батько дитини, Поставничий О.В. та в якій з народження зареєстрована малолітня Поставнича Єсенія, розташована в центральному (Нагорному) районі центру Харківської області. Дівчинка відвідувала студії мистецтв. В м. Харкові малолітня дитина, безумовно, буде мати більш можливостей для естетичного виховання, розвитку, відвідування спортивних секцій ,театрів, цирку тощо. Квартира, в якій мешкає матір з нинішнім чоловіком та Єсенією розташована на відстані приблизно 100 км від Обласного центру Харківської області, навіть лікування в стоматологічній клініці та обстеження дитини у фахівців здійснював батько в м. Харкові (том1 арк.82-91) з-за відсутності відповідного обладнання за місцем проживання матері дитини та відповідних фахівців щодо надання допомоги. Оцінюючи вік дитини та її прихильність до кожного з батьків, суд приходить до висновку, що дитина, яка не досягла восьми років та спір відносно місця проживання якої батьки ведуть з 13 серпня 2013 року (коли дівчинці ще не було й п'яти років) однаково любить і батька, і матір та відноситься до своїх батьків однаково. Оцінюючи те питання, хто з батьків виявляє більшу увагу до дівчинки і турботу про неї, суд приходить до висновку, що увага і прихильність батька до доньки доведена в судовому засіданні в повному обсязі: показаннями свідків, прийняттям участі в вихованні, в лікуванні, в наданні матеріальних коштів, в купівлі речей. Суду доведено і матеріалами справи (том 1 арк.94,95,96), що наміри батька забрати дитину ретельно були припинені матір'ю, яка 13.12.2013 року навмисно дитину до дитячого садочка не привела, що підтвердила і свідок з боку матері в судовому засіданні 11.11.2014 року (свідок Долинська Т.І.). Показаннями свідків також підтверджено, що матір, Потрясаєва Н.О. ,мешкаючи в селі Липкуватівка , приділяє дитині достатньо уваги і турбується про доньку. Головним питанням, яке стало перед судом при вирішенні спору є питання про дотримання судом вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року( принцип 6),тобто питання наявність чи відсутність виняткових ситуацій та обставин ,які б стали підставою для розлучення малолітньої дитини з матір'ю . Судом, з метою встановлення істини, ретельно досліджені показання свідків з обох сторін спору, оглянуті з застосування технічних засобів матеріали з Північного територіального управління ПРаТ «МТС Україна» щодо телефонних дзвінків з номеру абоненту 0505815941 за період з 24.12.2010 року по25.12.2010 року, з 01.01.12 року по 14.11.2013 року, з 21 години до 09.00 години ранку з прив'язкою до базової станції і вказівкою адреси базової станції телефонної мережі, також з номеру абоненту 0993292393 за період з 01.01.12 року по 14.11.2013 року, з 21 години до 09.00 години ранку з прив'язкою до базової станції і вказівкою адреси базової станції телефонної мережі(том 1 арк.164-166), оглянуті з застосування технічних засобів матеріали з ПРат «Київстар» щодо телефонних дзвінків з номеру абоненту 0967995494 за період часу з 24.12.2010 року по25.12.2010 року, з 01.01.12 року по 14.11.2013 року, з 21 години до 09.00 години ранку з прив'язкою до базової станції і вказівкою адреси базової станції телефонної мережі, також з номеру абоненту 0993292393 за період з 01.01.12 року по 14.11.2013 року, з 21 години до 09.00 години ранку з прив'язкою до базової станції і вказівкою адреси базової станції телефонної мережі(том 1 арк.126), оглянута характеристика ,яку надав дільничий інспектор Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області (том 1 арк.66). Дослідивши докази з цього питання, суд приходить до наступного: 1. Позивачка за первісним позовом Потрясаєва Н.О. в попередньому судовому засіданні не заперечувала, що абонентні номери мобільного телефону 0505815941, 0993292393, 0967995494 - ті самі номери, якими вона користувалася під час подружнього життя з позивачем за зустрічним позовом Поставничим О.В. 2. Прив'язка до базової станції і вказівка адреси базової станції телефонної мережі, яка надана на ухвалу суду Північним територіальним управлінням ПРаТ «МТС Україна» та Прат «Київстар» в повному обсязі підтвердила доводи Поставничого О.В. в тій частині, що в ці дні ,які досліджувалися позивачка не знаходилася поруч з базовою станцією мережі по вул. Динамівській в м. Харкові, тобто дома не була і дитиною не піклувалася. Знайшло також своє підтвердження перебування позивачки спочатку (ввечері) в м. Харкові на Салтовському житловому масиві, а потім в м. Симферополі , та м. Ялта. Текст телефонних розмов суду не надано. 3. Навіть при наявності критичного відношення до показань свідків Поставничої Н.Т., Поставничого В.М.(батька й матері позивача за зустрічним позовом) та Поставничої Т.В.(сестри), суд ураховує ті обставини, що дід та бабця малолітньої Єсенії дуже люблять дитину і вболівають за її майбутнє, Поставнича Т.В. принесла до суду декілька фотознімків позивачки за первісним позовом тоді ще Поставничої Наталії Олексіївни, на яких та відображена в непотрібному стані (спляча та нетвереза,з неадекватною жестикуляцією тощо).Один з цих фотознімків суд залучив до матеріалів справи том 1 арк.18), а запитання адвоката позивача за зустрічним позовом Слюсаря А.М. в судовому засіданні 10.11.2014 року «Чи впізнаєте Ви себе на цьому зображенні?» Позивачка за первісним позовом не спростувала цей факт і проти цього не заперечила. Свідки Поставнича Н.Т. та Поставничий В.М. показали суду, що спочатку не помічали поведінки своєї невістки, бо син їх жалів та все не розповідав, потім стали помічати, що дитячі речі розкидані, не прибрано. Часто Наталя просила дивитися за онукою, вони і до себе брали і гуляли і в їх квартирі залишалися. Спочатку невістка відлучалася , бо казала, що підробляє. Потім могла й не говорити куди й за чим іде. Свідок Поставнича Т.В. показала суду, що про проблеми в сім'ї брата знала з самого початку, але батькам нічого не розповідала, бо вони люди пенсійного віку й дуже вболівають за своїх дітей. Спочатку бажання невістки випити вино чи «Шампанське» розцінювала як гостинність. Потім побачила, що брат практично за стіл не сідає, бавиться з дитиною в кімнаті. Вони сиділи на кухні. Потім невістці одного разу стало мало й вона навіть за пивом до кіоску бігала. Що брат фотографує невістку в п'яному вигляді спочатку не знала, потім і сама сфотографувала Наталю, бо прийшла до брата ,а вона (Наталя ) спала п'яна. Опитані в судовому засіданні 10.11.2014 року свідки з боку Поставничого О.В., які не є родичами підтвердили суду, що позивачка за первісним позовом мала під час сумісного проживання з своїм колишнім чоловіком проблеми з алкоголем, не вміла зупинитися в компанії, з'являлася додому вночі й на підпитку. Свідок Шморгун Юрій Вікторович підтвердив суду, що почув вночі шум , виглянув в вікно та побачив, як якісь дівчата витягали з таксі якусь жінку. На сходинкову площадку виглянув тоді, коли після 24-00 почув якийсь цокіт, побачив трьох жінок. На запитання, що роблять, ті йому відповіли, що привезли додому його сусідку, озирнувся та побачив біля стіни Наташу, яка перебирала й цокотіла підборами, бо була настільки п'яна, що не могла зрушити з місця. Пояснив, що їхні діти разом ходили до студії мистецтв, Єсенія потім перестала ходити, була весь час знервована та плакала. Свідок Дунін О.М. підтвердив суду, що вони з сім'єю жили поруч (сусіди), ходили один до одного в гості, на свята, бачив , що Наташа курить та почала випивати, до садочка дитину водив більш Олександр, бачив як той несе пакети з продуктами додому. До трирічного віку доньки з нею гуляла Наташа. Свідок Єрмаков С.Є. показав суду, що з Олександром знайомий зі школи, товаришували. Як Олександр одружився бачилися рідко, в 2010 році йому зателефонував Сашко та й попросив допомоги, а саме віднести Наташу додому , бо вона ледь-ледь пересувала ногами, бо була зовсім п'яна, ледь трималася. Вони затягли Наташу додому і Сашко її сфотографував. На ці теми Сашко соромився розмовляти, а свідок не випитував. Але, коли зустрічалися Наташа могла перебрати спиртне, не знала міри й напивалася. Свідок Романюк В.О суду показав, що знає і Наташу і Сашка давно, разом працювали, причини їх розлучення не знає, Наташа працювала в юридичному відділі ВАТ «Харківгаз» секретарем, Сашко інженером в «Харківгаз», в юридичному відділі як правило по п'ятницям гуляли і двері зачиняли, пиячили . Три рази бачив Наташу дуже напідпитку. Іще був один раз коли з організації їздили на Спартакіаду в Крим, Сашко не їздив. Наташа приймала участь у змаганнях, в останній день гуляли в Ялті по набережній, бачив Наташу та її подружку в компанії з двома футболістами. Свідок Фомін М.В. показав суду, що з подружжям познайомився після весілля, на весіллі не був. Він працював на морі експедитором, Наташа й Сашко приїздили до нього. Коли він був вільний разом відпочивали, пили вино. Наташі все було мало випивки, вона пила вино, пиво. Потім напилася та лягла,а з дівчинкою був Сашко. Свідок Бакуменко О.В. показав суду, що неодноразово зустрічалися в компанії на свята та бачив Наталію Олексіївну в нетверезому стані. Одного разу Олександр не витримав та пішов додому, а вона продовжила сидіти та вживала спиртне. Себе не контролювала. Аналізуючи показання, які надали свідки з боку позивачки за первісним позовом в судовому засіданні 11.11.2014 року , судом встановлено наступне: Свідок Галій Г.В. показала суду, що вони з Наталею товаришують багато часу. Сашка знає з їхнього з Наташею весілля, була там зі своїм чоловіком. Сашко Наташу постійно контролював, дзвонив, після весілля спілкувалися рідко. Сашко обмежував Наташу в грошах, тому вона стала підробляти. Зі слів знає, що Сашко Наташу бив, декілька разів Наташа на таксі приїздила до неї додому вночі, бо її чоловік не пускав додому ночувати, вона залишалася тоді до ранку в них і ночувала. Додому Наташа приїхала десь після 24-00 годин, була в істериці. З грошима було важко, коли Єсенія починала ходити, а грошей на взуття не було. Чоловік забороняв їй зустрічатися з подругами. Дома в них була рідко, сиділи на кухні, пили чай, інколи по бокалу «Шампанського» Свідок Козирева О.С. показала суду, що вони сусідами були по вул. Динамівській, Наташа їй випивати не пропонувала. В алкогольному сп'янінні Наташу не бачила. Олександра рідко бачила запаху спиртного від нього не чула, чому її колишній чоловік бачив Наташу п'яною пояснити не може, бо вона не бачила. В садочок дівчинку водила Наташа, забирав Сашко. Близькими подругами не були. Якщо Сашко бив дружину, то дитину з ним залишати не можна. Свідок Долинська Т.І. показала суду, що працює вихователем в дитячому садочку, в який в Липкуватці ходила до садочка Єсенія. З батьком був конфлікт, коли він написав заяву, що хоче забрати дівчинку в грудні 2013 року, а матір дитину 13.12.2013 року не привела. Не заперечувала, що є сусідами по будинку по вул. Редька і про заяву батька розповіла вона. Після цього батько дитини поскаржився в відділ освіти і вона давала з цього приводу пояснення. Від батька чула, що Наташа погана матір, але вона вважає її хорошою матір'ю. Свідок Мирошник О.Ю. пояснив, що Наташа з своїм чоловіком живе поруч, її чоловік живе там Наташа її вивела та вони сварилися, Олександр розмовляв на підвищеній інтонації, де раніше жили його батьки. Наташа працює в коледжі вихователем в гуртожитку за яким графіком не знає. Бачив, що Олександр приїхав по дитину, Свідок Подпригора Н.М. та свідок Карій Ю.К. показали суду, що знають і Наташу і Сашка багато років. Наташа активна , доброзичлива, весела, талановита, пише вірші, організовувала різні свята на роботі, приймала участь в спартакіаді, змаганнях. Про Олександра також нічого поганого розповісти не можуть. Свідок Карій Ю.К. вважає, що причина розпаду сім'ї є ревнощі. Також не заперечував , що в колективі юридичного відділу ,який він очолював святкували й Новий Рік і дні народження, спиртні напої вживали легкі, Сашко завжди Наташу чекав після роботи. Потім бачив її з дівчинкою в парку Горького, дівчинка була ще в колисці, зовсім маленька, доглянута. Суд ознайомився з матеріалами, які надані Потрясаєвою Н.О. як докази негативної поведінки її колишнього чоловіка(том 2 арк.115-120) відносно до її звернення до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою 30.10.2013 року стосовно подій, які відбували з її слів 13.10.2012 року, тобто через рік після події, як судом досліджено вище за текстом мотивувальної частини судового рішення ці події були підставою для притягнення Поставничого О.В. до адміністративної відповідальності Дзержинським районним судом м. Харкова 05.12.2012 року, а постанова суду була скасована Постановою Апеляційного Суду Харківської області 09.01.2013 року. Суд приходить до висновку, що Поставнича Н.О. 13.10.2013 року звернулася з заявою про відкриття кримінального провадження саме після звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, маючи наміри вживати це як важелі на свого колишнього чоловіка. Також судом встановлено, що 07.11.2013 року кримінальне провадження було закрите (том 2 арк.93), потім Потрясаєва Н.О. та її адвокат оскаржували вищевказану постанову майже через рік після її винесення в січні 2015 року, що свідчить, насамперед, про відсутність в заявниці зацікавленні до долі своєї заяви більш ніж рік і подальші дії заявниці і її адвоката, які суд розцінює тільки як важелі тиску на позивача за зустрічним позовом. У відповідності з ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, для суду є такими, що не підлягають доказуванню обставини, які встановлені рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2014 року №638/18581/13-4,2/638/575/14 ,яке набуло чинності, та згідно з яким шлюб між Поставничою Н.О. та Поставничим О.В. було розірвано, бо в мотивувальній частині цього рішення вказано, що « 30.10.2013 року Поставнича Н.О. звернулася з дійсним позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що з 2011 року між ними припинилися відносини…» (том 1 арк.167), аналогічні твердження Поставнича Н.О. зробила в своїй позовній заяві від 30.10.2013 року (том1 арк.23). З вище викладеного, суд вбачає, що Потрясаєва Н.О. (на момент звернення до Дзержинського РВ) Поставнича Н.О., повідомивши 30.10.2013 року про те, що її побив 13.10.2012 року та 16.10.2012 року її чоловік Поставничий О.В. ввела правоохоронні органи в оману, бо в той же день повідомила суд, що з чоловіком припинила всякі відносини ще в 2011 році. Суд не допускає припущень, але якщо навіть вважати днем припинення відносин останній день 2011 року(31 грудня), то вбачається, що Поставничий О.В. вчинив насильство в сім'ї в квартирі №40 в будинку №8 по вул. Динамівській в м. Харкові через 9 місяців після припинення подружніх стосунків( сумісного проживання та сумісного ведіння господарства). Тим паче, суду не зрозуміло, яким чином, припинивши подружні стосунки в 2011 році, при наявності насильства в сім'ї в жовтні 2012 року, Поставнича Наталія Олексіївна зареєстрована в квартирі 40 будинку 8 по вул. Динамівській в м. Харкові тільки 23.01.2013 року (ксерокопія паспорту том справи 1 арк.4). Бо на таку реєстрацію винна надати згоду власник, Поставнича Ніна Тимофіївна і фізично не могла б цього зробити для жінки ,яка не живе з її сином майже два роки. Суд не може дати оцінку довідкам, які видавалися позивачці відповідальними особами Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 05.08.2013 року№138(том1 арк.7), що Поставнича Н.О. з донькою без реєстрації живе у своєї матері Фарафонової Валентини Іванівни в селі Нова Мерефа Нововодолазького району Харківської області по вул. Б.Хмельницького 16, Бірківської селищної ради від 24.10.2013 року №619 , що Поставнича Н.О. разом з донькою постійно мешкає в селі. Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області вул. Редька 8 кв.7(том 1 арк.26) та актом депутата Бірківської селищної ради Коломієць Т.М. від 23.10.2013 року , яким підтверджено , що Поставнича Наталія Олексіївна разом з донькою Поставничою Єсенією Олександрівною,2007 року народження з середини серпня 2013 року живе в селі Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області по вул..Редька 8 кв.7( тобто з громадянином Потрясаєвим О.В..) Повертаючись до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року(принцип 6 ),яка передбачає , що дитина повинна рости під відповідальністю своїх батьків і, у всякому випадку, в атмосфері любові й моральної й матеріальної забезпеченості….., суд приходить до висновку, що моральні устої позивачки за первісним позовом нині Потрясаєвої Н.О. не є стійкими, та такими, що можуть бути прикладом виховання гідної, чесної, стійкої до негативних явищ особи, громадянки держави Україна, яка спрямувала своє майбутнє до Європейського Союзу, який більш за все цінує сім'ю, моральні якості громадян тощо. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що ретельно проаналізовані в їх сукупності докази по справі, надають суду право відступити від правової позиції,викладеної у висновках Верховного Суду України щодо вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини. Суд вважає, що матір неповнолітньої дитини Потрясаєва Наталія Олексіївна позбавлена тих моральних устоїв, які необхідні для визначення місця проживання дитини саме з нею, суд вважає, що має місце наявність виняткових ситуацій та обставин, які й стали підставою для можливості щодо прийняття судового рішення про розлучення малолітньої дитини з матір'ю . Діючи, виключно, в інтересах малолітньої Поставничої Єсенії Олександрівни, 29.08.2007 року народження, суд вважає за неможливе задовольнити позовні вимоги за первісним позовом, бо матір дитини схильна до вживання алкогольних напоїв понад міру, схильна до зникання з місця свого постійного помешкання, а також, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі вступила в фактичні шлюбні стосунки з іншим чоловіком, вивезла дитину до його помешкання, не зважаючи на відсутність згоди батька, протягом розгляду справи повідомляла суду різни суперечні між собою обставини і відомості, намагалася ввести суд в оману, підвергла всупереч вимогам Закону 02.12.2013 року дитину ,який було трошки більш ніж 6 років психологічному обстеженню (том 2 арк.13), а 20.04.2015 року звернулася до суду з заявою про можливість розгляду справи за її відсутність та за відсутність її адвоката, що суд розцінив як повну відсутність інтересу до спору про визначення місця проживання дитини. Діючи в інтересах малолітньої дитини, дослідивши докази по справ в їх сукупності, суд прийшов до висновку про доцільність задоволення зустрічного позову та визначення місця проживання дитини з батьком , Поставничим Олександром Володимировичем.

Outcome: approved