Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивачка в червні 2014 року звернулася в суд з даним позовом. В заяві послалася на те, що в грудні 2006 року нею, за договором купівлі-продажу, була придбана квартира [ADDRESS]. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11.06.2009 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Для купівлі вказаної квартири нею 27.12.2006 року був укладений кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до умов якого отримала кредит в сумі 19\~000 доларів США, на придбання даного житла та 2850,74 доларів США для сплати страхових внесків. Того ж дня, для забезпечення зобовязань по кредитному договору, вона та банк уклали договір іпотеки, на виконання якого передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. З часу укладення кредитного договору вона щомісячно, в доларах США, сплачує отриманий кредит та відсотки за його користування. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 06.12.2012 року визнав за нею та відповідачем право власності на ? частину вищевказаної квартири, за кожним. Станом на 04.06.2015 року вона сплатила по кредиту 30\~546,44 долари США, половину яких 15\~273,22 долари США просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Просить поновити строк звернення до суду, так як відповідач після розірвання шлюбу та після рішення Апеляційного суду Львівської області від 06.12.2012 року обіцяв їй повернути половину сплачених нею коштів по кредиту, своєї обіцянки він не виконав, а тому вважає, що строк позовної давності нею пропущено з поважних причин. Відповідач та його представник позов не визнали, вважають, що позивачкою пропущено строк позовної давності без поважних причин, а тому просять в позові відмовити. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.10.1983 року який розірвали на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11.06.2009 року (а.с.53). [PERSON] 27.12.2006 року уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № CGROGK00240446, відповідно до умов якого отримала в банку кредит: 19\~000 доларів США на купівлю житла та 2850,77 доларів США на сплату страхових платежів, з оплатою відсотків за користування кредитом, з щомісячною оплатою отриманих коштів на строк до 27.12.2021 року. На отримання даних кредитних коштів відповідач дав згоду, що стверджується його підписом на тексті кредитного договору. За придбані кошти сторони придбали квартиру [ADDRESS], яку, відповідно до договору іпотеки від 27.12.2006 року № CGROGK00240446, в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, позивачка передала в іпотеку банку. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.12.2012 року (а.с.48) право власності на квартиру [ADDRESS] визнано за [PERSON] та [PERSON] по ? за кожним. З часу укладення кредитного договору позивачкою сплачено банку 30\~546,44 долари США на повернення отриманого кредиту та відсотків за його користування, що стверджується випискою банку по погашеннях за кредитом та квитанціями про сплату коштів. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сімї. Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними зі спільним майном. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення так як кредит позивачка отримала перебуваючи з відповідачем в шлюбі, кредитні кошти були витрачені в інтересах сімї, сторони є співвласниками придбаного за кредитні кошти житла, але частково, виходячи із слідуючого. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 61 СК України, обєктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а саме: заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Суд вважає, що кошти, сплачені позивачкою по кредитному договору з грудня 2006 року по 20.06.2009 року, до дня набрання рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11.06.2009 року про розірвання шлюбу між сторонами законної сили були спільними коштами подружжя, а тому половина з них не може бути стягнена з відповідача, а підлягає стягненню половина коштів сплачених позивачкою з липня 2009 року по травень 2015 року, а саме 10516,07 доларів США (30546,44 9514,30 = 21032,14 ? 2 = 10\~516,07). В судовому засіданні відповідач, крім іншого, просить відмовити в позові у звязку з пропуском строку позовної давності. Позивачка заявила клопотання про поновлення строку звернення до суду посилаючись на те, що після рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11.06.2009 року про розірвання шлюбу, відповідач обіцяв їй сплачувати банку половину коштів за кредитним договором самостійно, хоч обіцянки не виконав, після рішення Апеляційного суду від 06.12.2012 року він їй обіцяє, що компенсує половину сплачених банку коштів, але їх так і не сплатив, а тому вважає, що строк позовної давності позивачкою пропущено з поважних причин. Суд вважає, що клопотання позивачки підлягає до задоволення, так як вона спочатку, після розірвання шлюбу, вірила відповідачу, що той буде самостійно банку сплачувати половину коштів за кредитним договором, а після рішення Апеляційного суду Львівської області від 06.12.2012 року повірила відповідачу, що він їй компенсує половину сплачених нею коштів по кредитному договору, у звязку з чим вона позову до суду не подавала, але той обіцянки не дотримався, а тому суд вважає, що позивачка строк звернення до суду пропустила з поважної причини, у звязку з чим даний строк підлягає поновленню, а, відповідно, клопотання відповідача до задоволення не підлягає.

Outcome: approved