Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 14.05.2011 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород, Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 130. Від даного шлюбу у них народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що спільне життя між ними не склалось, через відсутність взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя суперечить інтересам позивачки та їх спільних дітей. Крім цього, позивачка вказує, що з боку відповідача по відношенню до неї неодноразово вчинялися протиправні дії, зокрема і домашнє насильство, погрози та образи, свідченням чого є притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Спору стосовно визначення місця проживання дітей немає. Діти проживатимуть разом з матір`ю. Вказує, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку не надає. Між ними не досягнуто згоди щодо розміру аліментів. На даний час утримання їх спільних дітей позивачка здійснює самостійно. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 14.05.2011 року між нею та [PERSON] розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх неповнолітній дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., на кожну дитину окремо, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, однак його представник - адвокат Розман С.Ю. подав суду заяву, відповідно до якої, підтримує поданий у справі відзив. Просить розглянути справу у відсутності відповідача. З поданого відповідачем відзиву слідує, що [PERSON] заявлені позивачкою позовні вимоги визнає частково. Зокрема щодо розірвання шлюбу не заперечує. Що стосується стягнення аліментів, то звертає увагу суду на те, що за останні півроку жодного доходу не отримував та на утриманні має пристарілого батька, а тому просить суд присудити до стягнення з нього аліменти, в розмірі 1250 грн. на кожну дитину. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва серії [NUMBER] від 14.05.2011 року про шлюб, 14.05.2011 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород, Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 130. За час шлюбу у подружжя народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво: [NUMBER] ) та донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво: [NUMBER] ). Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сімейне життя між подружжям [PERSON] та [PERSON] не склалося через постійні сварки, внаслідок чого вони перестали поважати один одного, шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.1 та ч.2 ст.184 СК України). Згідно ст.182 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що діти проживають разом з позивачкою у її батьків за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Кибляри. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей позивачці не надає. В судовому засіданні встановлено, що відповідач отримує нестабільний дохід. При визначенні розміру аліментів, суд враховує відсутність у відповідача інших дітей. Крім цього, при визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги надану відповідачем довідку про доходи №01/05 від 11.05.2021 року та те, що у відповідача на утриманні є батько пенсійного віку. Разом з тим, судом також врахована та обставина, що відповідач є офіційно працевлаштованим. Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги те, що обов`язок, щодо утриманні неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволенню та слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2750 гривень на кожну дитину, щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи від дня пред`явлення позову - 02.04.2021 року і до досягнення дітьми повноліття, оскільки на думку суду саме цей розмір аліментів відповідач взмозі сплачувати. У відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати у розмірі 908,00 грн. сплаченого судового збору та на користь держави в розмірі 908,00 грн. судового збору.

Outcome: approved