Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , в особі представника - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить встановити факт прийняття нею та [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , а також визнати за кожною з них право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями розташованого по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. До складу спадкового майна входить: житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Заповіт померлий [PERSON] не вчиняв, позивачі, будучи дітьми померлого є спадкоємцями його майна за законом. Позивачка [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах підопічної [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді згаданого житлового будинку нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] . Крім того, позивачкою не надано доказів про те, що вона та [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька Відсутність підтвердженого факту прийняття спадщини та правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, позивачка змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину за собою та [PERSON] . Позивачка [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , а також представник позивачів [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтували вищенаведеним та просили задовольнити. Представник відповідача територіальної громади [ADDRESS] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. Відповідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачів, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, врахувавши заяву відповідача, вважає, що визнання останнім позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Дана правова позиція також закріплена в п. 9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [INFO] в [ADDRESS] помер [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2002 (а.с. 28). Відповідно до ст.ст. 524, 525, 526, 527, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Судом встановлено, що, внаслідок смерті [PERSON] по місцю його останнього проживання - [ADDRESS] відкрилася спадщина на все належне йому майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований за вказаною адресою. Заповіт померлий [PERSON] не вчиняв. Позивачі, а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є спадкоємцями майна померлого за законом. Наведене вбачається із копій свідоцтв (а.с. 17, 18, 22, 23, 24, 27), довідки (а.с. 19), рішення Заставнівського районного суду від 08.07.2020, що набрало законної сили (а.с. 20-21), довідки сільської ради (а.с. 30). Судом також встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи дітьми [PERSON] , від прийняття спадщини після смерті батька відмовилися, про що надали відповідні заяви, що містяться в матеріалах спадкової справи, заведеної до майна померлого [PERSON] , яка перебуває в провадженні державного нотаріуса Заставнівської державної нотаріальної контори (а.с. 4-5), витребуваної судом та дослідженої. Позивачі від спадщини не відмовилися, в шестимісячний термін втупили в управління та володіння спадковим майном, проживали у спірному житловому будинку. Дана обставина підтверджується довідкою сільської ради (а.с. 29). Крім того позивачка [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] подала до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та видачу їм свідоцтв про право на спадщину (а.с. 1-зворот - 2 спадкової справи). Спадкове майно перебуває у фактичному користуванні у позивачів, інших претендентів на спадщину не має. Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] позивачка [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] подала до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та видачу їм свідоцтв про право на спадщину (а.с. 1-зворот - 2 спадкової справи), однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON] , що підтверджується копіями витягу про реєстрацію і спадковому реєстрі №38360307 від 12.09.2014 року та постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №276/02-31 від 09.09.2020 (а.с. 36-37). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON] , що підтверджується довідками сільської ради, копією погосподарської книги та будівельним паспортом (а.с. 29, 31-35, 39-48). В п. 3.3 Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного, матеріалів справи, враховуючи те, що [PERSON] належала земельна ділянка на якій розташований спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що він набув право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформив належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачкою [PERSON] як спадкоємицею майна померлого [PERSON] за законом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 49), згідно висновку про вартість майна (а.с. 51-52), житловий будинок, розташований по [ADDRESS] побудований у 1977 році, а господарські споруди і будівлі до нього у 1967,1978 роках, їх вартість становить 129580 (сто двадцять дев`ять тисяч 580 грн.) гривень. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачами своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved