Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивачка діючи в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], 23 вересня 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.2-3). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що мати дитини - [PERSON], вихованням свого малолітнього сина, [PERSON], [INFO], не займається, його долею не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивачка являється бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ст.. 135 Сімейного кодексу України. В наслідок бездіяльності матері створилися умови, які шкодять інтересам дитини, у зв'язку з чим позивачка просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON], 1984 року народження, у відношенні до її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також, позивачка просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, на відкритий в Державному ощадному банку України рахунок, допустивши негайне виконання рішення в частині місячного платежу. Позивачка в судове засідання не з'явилася. Про день час та місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. До суду надала заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, письмових заяв про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило. Третя особа - представник органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи без своєї участі до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина, яка залишилася без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав отримує визначене відповідно до законодавства становище дитини, позбавленої батьківського піклування, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг. Підставою звернення позивача до суду із позовом на захист прав та інтересів неповнолітнього є припинення особистих немайнових та майнових прав і обов'язків відповідачки у відношенні до сина, що спрямовано на набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та отримання нею, у зв'язку із цим, особливого захисту і допомоги з боку держави. З'ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] року у [PERSON] народився син - [PERSON], про що зроблено актовий запис про народження №1783 (а.с.11). Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а. с. 13). Згідно висновку комісії органу опіки та піклування Ленінської районної у місті ради № 1/14-388 від 29.08.2014 року (а.с.4), встановлено, що мати дитини - [PERSON], 1984 р.н., вихованням та матеріальним утриманням дитини - [PERSON], [INFO], не займається, не піклується про стан її здоров'я, не забезпечує необхідних умов для життя, виховання та розвитку дитини, тим самим проявляє байдужість до подальшої її долі. Згідно рішень суду, [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично дитина проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,10). Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає та де саме вона знаходиться на теперішній час невідомо (а.с.5). Вихованням та матеріальним утриманням дитини займається бабуся - [PERSON], [INFO], з якою проживає онук (а.с.4,9). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.07.2014 року, встановлено, що родина проживає у чотирьохкімнатній квартирі, санітарний стан якої є задовільним, для дитини існує окрема кімната з меблями, достатня кількість одягу, білизни. За даною адресою зареєстровані: [PERSON], 1957 року народження, [PERSON], 1975 року народження, [PERSON], 1989 року народження. До малолітнього [PERSON] в родині ставляться з увагою та любов'ю (а.с.12). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд, оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що мати дитини [PERSON] не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує малолітньому необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується із сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, тим самим дійсно ухиляється від виховання та утримання свого сина. Тому, доводи позивачки з приводу свідомого нехтування відповідачкою свого батьківського обов'язку суд вважає обґрунтованими, у зв'язку із чим позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. У відповідності до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Також, відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1/6 частини із всіх видів її заробітку (доходу) на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в судовому порядку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини, тому що відповідачка, будучи матір'ю дитини зобов'язана її матеріально утримувати. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки судовий збір в розмірі 243,60 грн., а також, на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial