Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, посилаючись на те, що вона є власником ? частини будинку №25 по вул. Декабристів у м. Запоріжжя на підставі договору дарування від 23.09.2003 року посвідченого державним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2-19. Власником ? частини був її батько, який помер 13.05.2012 року. Позивачка розпочала оформлення спадку на зазначену частину будинку. В будинку зареєстрована вона та відповідачка [PERSON], яка є колишньою цивільною дружиною покійного батька позивачки. Відповідачка зареєстрована за вищезазначеною адресою, хоча фактично, після смерті батька позивача та по даний час в будинку не проживає. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідачка не проживає, у позивачки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим обєктивно порушуються її права. На теперішній час позивачка знаходиться в декретній відпустці та вимушена займатися питанням оформлення субсидії для сплати комунальних послуг. Той факт що відповідач зареєстрована в її будинку, заважає позивачу зібрати всі потрібні документи. Позивачка в судове засідання не зявилась, згідно заяви від 23.01.2017 року просить розглядати справу без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за її відсутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі (а.с.47). Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду (02.11.2016 року, 01.12.2016 року, 22.12.2017 року та 23.01.2017 року) повідомлялась належним чином за адресою зазначеною в позовній заяві, що вбачається з її матеріалів, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надала (а.с.28-29, 35-36. 40-41, 45-46). В зв'язку із чим, причина неявки відповідачки визнана судом неповажною. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що позивачка є власником ? частини будинку №25 по вул. Декабристів у м. Запоріжжя на підставі договору дарування від 23.09.2003 року посвідченого державним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2-19 (а.с.8-9). Власником ? частини був її батько [PERSON], який помер 13.05.2012 року (а.с.10). Позивачка розпочала оформлення спадку на зазначену частину будинку, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.07.2013 року (а.с.11). Відповідно до довідки про склад сімї, виданої Головою квартального комітету №117 Шевченківського району, в будинку зареєстрована вона та відповідачка [PERSON], яка є колишньою цивільною дружиною покійного батька позивачки (а.с.6-7). Відповідачка зареєстрована за вищезазначеною адресою, хоча фактично, після смерті батька позивача та по даний час в будинку не проживає. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідачка не проживає, у позивачки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим обєктивно порушуються її права. На теперішній час позивачка знаходиться в декретній відпустці та вимушена займатися питанням оформлення субсидії для сплати комунальних послуг. Той факт що відповідач зареєстрована в її будинку, заважає позивачу зібрати всі потрібні документи. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається житлове право протягом 6 місяців. Згідно ч.2 ст.70 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Права власника житлового будинку (квартири) визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положення ст.1 Протоколу №1 до «Конвенції про захист прав та основних свобод людини» кожна особа має право на повагу до своєї власності. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю мін ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] фактично не мешкає у вказаному житловому будинку, що підтверджуються доданими позивачем доказами до матеріалів справи, суд при ходить до висновку, що відповідач не мешкає в будинку понад шести місяців без поважних причин, тому він втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. У звязку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню На підставі викладеного і

Outcome: approved