Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивачка [PERSON], посилаючись на те, що під час спільного шлюбного життя побудували разом з відповідачем житловий будинок з надвірними господарськими спорудами, на даний час шлюб розірваний, а тому просила суд визнати спірне майно спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] заявлені позовні вимоги своєї довірительки підтримала, при цьому пояснила, що її довірителька, маючи «прізвище»-«[PERSON]» - 15 березня 1986 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO], котрі на даний час є повнолітніми, однак продовжують проживати з позивачкою. Відразу після шлюбу її довірителька разом з чоловіком, відповідачем у справі спільно розпочали і в 1990 році закінчили будівництво житлового будинку за [ADDRESS], з капітальними надвірними господарськими спорудами та будівлями, згідно інформації БТІ інвентарна вартість домоволодіння складає суму 152 882,00 грн.. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2012 року шлюб між її довірителькою та відповідачем був розірваний, а тому і просила суд позовні вимоги задовольнити та визнати житловий будинок за [ADDRESS], з капітальними надвірними господарськими спорудами та будівлями спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні відповідач [PERSON] з»явився, з позовними вимогами погодився частково, при цьому пояснив, що не може погодитися з тим, що колишній дружині буде належати половина спірного майна. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що йому відомо про те, що його сестра [PERSON] в 1986 році зареєструвала шлюб з [PERSON], у них народилося двоє спільних дітей, які на даний час є повнолітніми і також відомо про те, що сестра та її чоловік після одруження розпочали для себе будівництво житлового будинку з господарськими спорудами в с. Лутівка Радомишльського району Житомирської області на спільні кошти батьків сестри та батьків її чоловіка, завершили будівництво в 1990 році. На даний час вони в шлюбі не перебувають. Вислухавши пояснення сторін по справі, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15 березня 1986 року [PERSON] (маючи дошлюбне прізвище - [PERSON]) зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO]. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO], котрі на даний час є повнолітніми, однак продовжують проживати з позивачкою. Також встановлено судом, що відразу після одруження сторони у справі розпочали для себе будівництво житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS], завершили будівництво в 1990 році. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. З інформації КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» від 24.04.2015 року за № 242 вбачається, що право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] не зареєстроване, інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями складає 152 882,00 грн. (а.с.12,13). З даних Технічного Паспорта на присадибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що до згаданого будинку належать допоміжні споруди та будівлі: - гараж - Г-1, площею 25,4 кв.м.; - сарай - Б-1, площею 36,5 кв.м.; - сарай - Д-1, площею 21,6 кв.м.; - погріб - , площею 20,0 кв.м.; У відповідності до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі,яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівним, при цьому при поділі майна, суд може відступити від засад рівності часток подружжя при наявності обставин, що мають істотне значення. Зокрема, якщо один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. Доказів про такі обставини щодо [PERSON] позивачкою [PERSON] в судовому засіданні не надано. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги викладене та оцінивши всі докази та обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають до задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вирішує питання судових витрат у справі. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 3, 4, 15, 31, 60, 118-120, 123, 124, 131, 133, 134, 135 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 62, 63, 65, 69, 70, 71, 73 Сімейного кодексу України, ст.ст. 355, 364, 366, 368, 369, 372, 373, 377, 530, 1046 Цивільного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

Outcome: approved