Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі також зареєстрований її онук - [PERSON] , який понад 13 років не проживає у вказаному помешканні, його речі та майно у квартирі відсутні, участі в оплаті комунальних послуг та здійсненні поточних ремонтів він не приймає. Разом із цим, позивачка вказує, що реєстрація відповідача у належній їй на праві власності квартирі порушує її права як власниці даного житла. Посилаючись на наведене просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позов відповідач [PERSON] до суду не подавав. 01 червня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом установлено: Позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРВ №260899, виданого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Темніковою С.А. та зареєстрованого в реєстрі за №64. Як убачається із копії будинкової книги та із довідки №1708/21, виданої 17 серпня 2021 року, виданої ТзОВ «СОВР-1» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , її син - [PERSON] та онук - [PERSON] . Згідно Акту, складеного 1 серпня 2021 року комісією ТОВ «СОВР-1» у складі головного інженера - Богун Ю.Б., паспортиста - [PERSON] , затвердженого директором ТОВ «СОВР-1» Вітушинським В.П., [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає. Допитина у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що з 1973 року проживає у квартирі [ADDRESS] , мешкає в одному під`їзді з позивачкою [PERSON] . Їй відомо, що онук позивачки - [PERSON] у 2007 році виїхав у Сполучені Штати Америки, де постійно проживає. Вона часто буває у гостях в [PERSON] , речей та майна відповідача у квартирі не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки. Стверджує, що онук [PERSON] - [PERSON] виїхав із батьками у Сполучені Штати Америки близько п`ятнадцяти років назад, після виїзду у будинку вона його не бачила. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає із позивачкою [PERSON] . Знає, що відповідач [PERSON] , який є онуком позивачки, разом із своїми батьками виїхав у Сполучені Штати Америки приблизно у 2007-2008 роках, з того часу у квартирі [PERSON] він не проживає, перешкод у користуванні квартирою [PERSON] своєму онуку не чинила. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, таких домовленостей між сторонами спору не існувало. У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Судом установлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , близько тринадцяти років не проживає у вказаному помешканні, його речі та майно у житлі відсутні, участі у сплаті комунальних послуг з утримання квартири не приймає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачем суду не надано. Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved