Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем в них не склалося спільне життя, бо вони мають різні погляди на життя та сімейні цінності. Сторони проживають разом та ведуть спільне господарство, проте сімейні відносини фактично припинені, вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. Оскільки наявність зареєстрованого шлюбу суперечить інтересам позивачки вона просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивачка пояснила, що шлюб між сторонами носить формальний характер. Протягом останніх кількох років відносини між сторонами погіршувались. Вона остаточно дійшла до висновку про необхідність припинення шлюбу, оскільки перебування у шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам, волевиявленню та перешкоджає реалізації її здібностей щодо подальшого розвитку її особистості. Вона не розділяє поглядів чоловіка на сімейні цінності та його спосіб життя. Просила задовольнити позовні вимоги та не відшкодовувати понесені нею судові витрати. Після розірвання шлюбу позивачка просила не змінювати їй прізвище на дошлюбне. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що обставини викладені в позовній заяві визнає. Наданий сторонам строк на примирення належного результату не дав. Зазначив, що позовні вимоги визнає повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 19.04.1997р. сторони уклали шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - син [PERSON], [INFO] (а.с.9). Протягом останніх років відносини сторін погіршувались, що призвело до фактичної втрати почуття любові та поваги один до одного. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам сторін. На момент розгляду справи судом позивачка не перебуває у стані вагітності, а тому перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України відсутні. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. Спору з приводу місця проживання дитини та порядку участі батьків у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей між сторонами також немає. Тож між сторонами склалися шлюбні відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право пред'явити до суду позов про розірвання шлюбу. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.111 СК суд вжив заходів щодо примирення подружжя, шляхом надання сторонам строку для примирення, проте зазначений захід належного результату не дав. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просила суд не відновлювати їй дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивачки про покладання судових витрат на неї. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved