Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.04.2014р., індексний номер 20859009, виданого Реєстраційною службою [PERSON] міського управління юстиції Одеської області, позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], житловою площею 26,6 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м. Позивачка [PERSON] зі своєю сімєю зареєстровані та постійно проживають в належній позивачці на праві власності квартирі, відповідно до договорів позивачка [PERSON] сплачує комунальні платежі, здійснює поточний ремонт. Дійсна вартість квартири [ADDRESS] житловою площею 26,6кв.м., загальною площею 46,2кв.м., станом на 09.02.2017р. визначена на підставі звіту про незалежну оцінку вартості квартири та становить 536\~907 грн. На прикінці 2016 року виявилось, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно на спірну квартиру втрачено та отримати його дублікат позивачці не вдалось. На заяву позивачки [PERSON] від 10.01.2017р. про видачу дублікату свідоцтва про право власності на належну їй квартиру [ADDRESS], позивачка [PERSON] 12.01.2017р. отримала відповідь від Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту [PERSON] міської ради за №0601-34 про те, що до повноважень управління державної реєстрації юридичного департаменту [PERSON] міської ради не належить видача дублікату свідоцтва про право власності та рекомендовано звернутися до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Звернувся до суду з письмовими запереченнями, обґрунтовує заперечення тим, що позивачкою 10.01.2017 року було направлено листа до Управління державної реєстрації юридичного департаменту [PERSON] міської ради про видачу дублікату свідоцтва про право власності на спірний обєкт нерухомого майна, яке видано Реєстраційною службою [PERSON] міського управління юстиції 23.04.2014 року індексний номер № 20859009. Однак, 12.01.2017 року позивачкою отримано відповідь на вищезазначений лист із якого випливає те, що до повноважень Управління державної реєстрації юридичного департаменту [PERSON] міської ради не належить видача дублікату свідоцтва про право власності. Отже, із вищенаведеного вбачається, що Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту [PERSON] міської ради було відмовлено в наданні вищезазначеного свідоцтва про право власності. Статтею 40 Конституції України передбачено право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до статті 55 Конституції, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до статті 23 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» накази центрального органу виконавчої влади або їх окремі положення можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Громадянин може подати скаргу на рішення, дії або бездіяльність органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування у порядку підлеглості вищому органу особисто або через уповноважену ним особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками. Статтею 17 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що скарга на рішення, що оскаржується, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Стаття 55 Конституції України відповідно до положень Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральної Асамблеї ООН 10.12.1948 р., передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В своїх заперечення, представник [PERSON] міської ради вказав про те, що даний позов про визнання права власності на спірний обєкт нерухомого майна є передчасний та таким, що не підлягає задоволенню. А з метою відновлення своїх порушених прав чи/або інтересів позивач по справі має право звернутись до [PERSON] окружного адміністративного суду, щодо оскарження дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як того вимагає чинне законодавство України. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.04.2014р., індексний номер 20859009, виданого Реєстраційною службою [PERSON] міського управління юстиції Одеської області, позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], житловою площею 26,6 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м. (а.с.7); Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20859228 від 23.04.2014 року, позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], житловою площею 26,6 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м. (а.с.8-9); Відповідно до письмової довідки ОСББ «САМЕ ТО» №6 від 13.02.2017 року про склад сім?ї та прописку, позивачка [PERSON], її донька [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані в [INFO] (а.с.10); 01.03.2013 року між ОСББ «САМЕ ТО» та [PERSON], яка є власником квартири [ADDRESS], укладено договір №20 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.14-18); 05.08.2014 року між ПАТ «Одесаобленерго» та [PERSON], яка є власником квартири [ADDRESS], укладено договір №2500020 про користування електричною енергією (а.с.19-20); 15.12.2014 року між ПАТ «Одесагаз та [PERSON], яка є власником квартири [ADDRESS], укладено договір №0117025 про надання населенню послуг з газопостачання (а.с.21-22); Відповідно до звіту про незалежну оцінку ТОВ «Профер», станом на 09.02.2017 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає у розмірі 536\~907 гривень, що еквівалентно 19\~950 доларів США (а.с.23-39); 10.01.2017 року [PERSON] звернулася до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту [PERSON] міської ради з письмовою заявою про видачу дублікату втрачених документів, що підтверджують право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.13); Відповідно до листа Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Юридичного департаменту [PERSON] міської ради №06.01-3-4 від 18.01.2017 року, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі дублікату втрачених документів, що підтверджують право власності на квартиру [ADDRESS], у звязку з тим, що до повноважень Управління державної реєстрації юридичного департаменту [PERSON] міської ради не належить видача дублікату свідоцтва про право власності (а.с.12); Відповідно до листа Юридичного департаменту [PERSON] міської ради №275 від 12.04.2017 року, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі дублікату втрачених документів, що підтверджують право власності на квартиру [ADDRESS], у звязку з відсутністю повноважень по видачі дублікатів свідоцтва про право власності (а.с.58-59); Відповідно до газети «[PERSON] вісті» від 07.03.2017 року, розміщено оголошення про те, що у звязку з втратою, вважати недійсними документи, які видані [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с.60-61); Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~Згідно з ч.1\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Листом Державної реєстраційної служби України від 15.02.2013 № 12-06-15-13 надано розяснення щодо\~видачі дублікатів втрачених або зіпсованих документів, згідно з яким із запровадженням з 01 січня 2013 року в Україні системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», \~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться, зокрема, органами державної реєстрації прав - структурними підрозділами територіальних органів Міністерства юстиції (стаття 6). Згідно із підпунктом 6 частини другої\~статті 9 вказаного Закону\~державний реєстратор прав на нерухоме майно у випадках, встановлених Законом, видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Повноваженнями з видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та відповідно його дубліката державні реєстратори прав на нерухоме майно наділені починаючи з 01 січня 2013 року. До 01 січня 2013 року оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності проводилось, зокрема, органами місцевого самоврядування відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції від 07 лютого 2002 року N 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за N 157/6445, яке втратило чинність з 01 січня 2013 року. Припинення повноважень органів місцевого самоврядування щодо оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно не є наслідком припинення в цілому діяльності таких органів, а тому у випадку втрати чи зіпсування такого свідоцтва видачу його дубліката здійснює відповідний орган місцевого самоврядування. Відповідно до п. 48\~Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868\~Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, реєстрація якого проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, у звязку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку заявник подає органові державної реєстрації прав: 1) завірену в установленому порядку органом, що видавав документ, копію примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа; 2) оголошення про втрату документа у регіональних друкованих засобах масової інформації за місцем розташування нерухомого майна, в якому повинні бути зазначені назва документа, його номер і дата видачі, на чиє імя виданий, яким органом (крім випадків пошкодження чи зіпсування документа). За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор органу державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності з видачею свідоцтва на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа. У свідоцтві зазначається серія, номер, назва, дата видачі та субєкт, який здійснив видачу втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа. Відповідно до ч.1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, позивачем не доведено, що можливість підтвердити своє право власності на будинок шляхом отримання правовстановлюючого документа в іншому позасудовому порядку втрачена. Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не надала суду письмових доказів про визнання за нею права власності на спірну квартиру. Також, суд вважає, що позивачка [PERSON] не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed