Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадщину, яка складається з житлового будинку №41 по вул. С.Тюленінау м. Лисичанську Луганської обл.,з господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 67,20 кв.м., загальною площею 105,60 кв.м., який належить померлому на підставі свідоцтва про право власності від [INFO], виданого Лисичанським міськкомгоспом; легкового автомобіля марки АЗЛК моделі 2140, шасі 52411, кузов №1900055 сєдан, реєстраційний №81458 АМ; земельної ділянки за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. С.Тюленіна, буд. 41, для обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0,1000 гектарів, яка належить померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого виконкомом Лисичанської міської ради народних депутатів від 19.08.1997 р., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 24.01.2018 р. Представник позивачки у наданій суду письмовій заяві позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача у письмовій заяві позов визнав, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 24 січня 2018 р. помер батько позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №41 по вул. С.Тюленінау м. Лисичанську Луганської обл.,з господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 67,20 кв.м., загальною площею 105,60 кв.м., який належить померлому на підставі свідоцтва про право власності від [INFO], виданого Лисичанським міськкомгоспом; легкового автомобіля марки АЗЛК моделі 2140, шасі 52411, кузов №1900055 сєдан, реєстраційний №81458 АМ; земельної ділянки за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. С.Тюленіна, буд. 41, для обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0,1000 гектарів, яка належить померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого виконкомом Лисичанської міської ради народних депутатів від 19.08.1997 р. Позивачка прийняла спадщину, подавши до Лисичанської державної нотаріальної контри, спадкова справа у нотаріуса №99/2018, номер у Спадковому реєстрі 62394717. Державний нотаріус Лисичанської державної нотаріальної контори [PERSON] постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.10.2018 р. відмовив позивачці в видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на підставі того, що немає можливості отримати інформацію, необхідну для вчинення нотаріальної дії. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51857786, був посвідчений заповіт від імені [PERSON] від 21.04.1998 р., реєстр №7, посвідчений Першою Алчевською державною нотаріальною конторою, місце зберігання якого Луганський обласний державний нотаріальний архів, який знаходиться на непідконтрольній українській владі території, а саме у м. Луганську та який тимчасово знаходиться у м. Старобільську Луганської обл. Ідентифікувати особу померлого [PERSON] немає можливості, так як у спадковому реєстрі відсутні відомості про число, місяць, рік та місце народження заповідача. Батько позивачки [PERSON] ніколи не бував у м. Алчевську, не складав заповіту, оскільки у нього були спадкоємці дружина [PERSON], яка мешкала разом з ним та дочка. Дружина відмовилась від свого права на спадщину, про що подала заяву до Лисичанської державної нотаріальної контори від 10.05.2018 р. №187. Будь-хто з заявою про прийняття спадщини за заповітом до Лисичанської державної нотаріальної контори, де зберігається спадкова справа не звертався. Згідно ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові „Про судову практику у справах про спадкування вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Суд вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову представником відповідача слід прийняти. На підставі викладеного,

Outcome: approved