Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Роговський В.П., звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на частки у майні колишнього колгоспного двору та на спадкове майно за законом, посилаючись на наступне. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з: житлового будинку - літ. «А», літньої кухні - літ. «В», сараїв - літ. «Б, Д, Е, З, К», вбиральні - літ. «Г», гаража - літ. «Ж», огорожі - №1, воріт - №2, колодязя питного - №3. Станом на 15.04.1991 року вказане домоволодіння відносилося до категорії «колгоспний двір», де його членами були вищевказані особи, отже, кожен з них набув по 1/4 частці вищевказаного домоволодіння. Зазначає, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частку вищезазначеного домоволодіння. Позивачка [PERSON] , будучи дочкою спадкодавця, тобто спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] , на час відкриття спадщини постійно проживала з батьком, а тому, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Зазначає, що, оскільки, спадкодавець [PERSON] при житті право власності на належне йому нерухоме майно не зареєстрував, оформити спадкові права через нотаріальну контору не в змозі. Вказує, що крім неї, спадкоємцями за законом першої черги є відповідачі по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які на спадщину після смерті [PERSON] не претендують, а також [PERSON] та [PERSON] відмовляються від належних їм часток у майні колишнього колгоспного двору на користь позивачки [PERSON] . Вважає, що набула право на все домоволодіння, де 1/4 частка - як спадщина після смерті [PERSON] , 1/4 частка - як частка у майні колишнього колгоспного двору та 2/4 частки - як частки у майні колишнього колгоспного двору, від яких відмовилися [PERSON] та [PERSON] , тому просила встановити факт, що вона постійно та на час відкриття спадщини проживала з [PERSON] , який помер [INFO] , а також визнати за нею право власності на все домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з: житлового будинку - літ. «А», літньої кухні - літ. «В», сараїв - літ. «Б, Д, Е, З, К», вбиральні - літ. «Г», гаража - літ. «Ж», огорожі - №1, воріт - №2, колодязя питного - №3. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просив цивільну справу розглянути у його відсутності та у відсутності позивачки, позовні вимоги вони підтримують повністю, просив позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомили. Відзивів на позов не подавали. У відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з: житлового будинку - літ. «А», літньої кухні - літ. «В», сараїв - літ. «Б, Д, Е, З, К», вбиральні - літ. «Г», гаража - літ. «Ж», огорожі - №1, воріт - №2, колодязя питного - №3. Вказане домоволодіння розташоване на присадибній земельній ділянці розміром 0,60 га, з яких 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,35 га для ведення особистого сільського господарства. Станом на 15.04.1991 року вказане домоволодіння відносилося до категорії «колгоспний двір», де його членами були вищевказані особи. Дані обставини підтверджені копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, копією облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, довідками Старожадівського старостинського округу Сторожинецької міської ради №155 від 30.01.2019 року, №875 від 09.11.2020 року. Згідно ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули право власності на вказане домоволодіння в частці по 1/4 частці кожен. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 24.09.2005 року уклали шлюб, після реєстрації якого [PERSON] обрала прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 11.12.1997 року уклали шлюб, після реєстрації якого [PERSON] обрала прізвище « [PERSON] ». [INFO] в с. Стара Жадова, у віці 61 рік, помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/4 частку спадкового домоволодіння в [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №62061753 від 15.10.2020 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не відкривалась. Спадкодавець [PERSON] при житті право власності на належне йому нерухоме майно не зареєстрував у відповідних органах, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №228092157 від 15.02.2020 року, відповідно до якої право власності, інше речове право на будинок [ADDRESS] , не зареєстровано. Відповідно до акту обстеження №617 від 02.11.2020 року, затвердженого [PERSON] - в.о. старости сіл Стара Жадова, Нова Жадова, Дібрівка та Косованка, встановлено, що [PERSON] постійно проживала без реєстрації зі своїм батьком [PERSON] в [ADDRESS] , на час його смерті - [INFO] . Зазначене підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1,2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`ясень, викладених в пункті 1 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: -згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; -чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; -заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; -із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; -встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно роз`яснень абзацу 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 23 зазначеної постанови роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На думку суду, надані позивачкою докази на підтвердження її постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, є безсумнівними і належними. Відповідачами не заперечується вказаних обставин. За таких обставин, позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] володіє 1/4 часткою у майні колишнього колгоспного двору, є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , заяви про відмову від спадщини не подавала, судом встановлено факт її постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] .. В матеріалах справи наявні заяви [PERSON] та [PERSON] , посвідчені 09.07.2019 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Коржан В.Д. та зареєстровані в реєстрі за №№2321, 2322 відповідно до яких позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] визнають, спадщину не приймали та приймати не будуть, відмовляються від належних їм часток у майні колишнього колгоспного двору на користь [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] , посвідченої 02.10.2020 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Коржан В.Д. та зареєстрованої в реєстрі за №1019, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] визнає, спадщину не приймав та приймати не буде. Отже відповідачі не заперечують права позивачки щодо набуття в порядку спадкування частки, яка належала спадкодавцю, що, на думку суду, узгоджується з положеннями ч.2 ст.1274 ЦК України. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовляються від своїх часток в колгоспному майні на користь [PERSON] . Суд вважає, що така відмова відповідає змісту права власності, яке включає в себе право вчинення власником будь-яких дій щодо свого майна, в тому числі відмови від права власності на користь іншої особи, і такі дії не суперечать закону (ст.ст.316,317,319,346 ЦК України). Частиною 1 та 3 ст.12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Судом не встановлено обставин які б свідчили, що відповідачами чи іншими особами заперечувалося право позивачки щодо предмета позову. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що звернення з даним позовом до суду є ефективним способом захисту прав та інтересів позивачки, які порушені через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння, а відповідно неможливість оформлення спадкових прав у нотаріуса. Обставин, які б свідчили про порушення права інших осіб внаслідок задоволення позовних вимог, судом не встановлено. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані і за позивачкою підлягає визнання права власності на все домоволодіння [ADDRESS] . На підставі ст.ст.120,123 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст.12, 15, 16, 319,346,1216, 1261, 1274 ЦК України,

Outcome: approved