Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також залишити дитину на утриманні та вихованні позивачки, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 листопада 2011 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї між сторонами зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем у подальшому не склалось, позивачка та відповідач зрозуміли, що вони зовсім різні люди, і не тільки за характерами, але й за інтересами та поглядами на життя, практично не розуміють один одного. Відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, фактично ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Позивачка вважає спільне сімейне життя з відповідачем неможливим, що є підставою її звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, що містить зміст поданої позовної заяви. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, що містить зміст поданої позовної заяви, та пояснення, надані позивачкою в судовому засіданні, крім того представник просить стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в сумі 1 000,00 грн., надані позивачці на підставі Договору про надання правової допомоги та юридичних послуг від 07.04.2014 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, з підстав, що містять письмові заперечення проти позову, долучені до матеріалів справи, (а.с. 73-74), заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою, вважає, що почуття любові та взаємоповаги між подружжям не втрачено, відповідач любить свою дружину та сина та вважає звернення позивачки з даним позовом до суду передчасним, однак відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 600,00 грн. - 650,00 грн., та вважає розмір аліментів, заявлений позивачкою, значно завищеним, оскільки відповідач є людиною не працевлаштованою, тому не має регулярного доходу та, відповідно, можливості сплати аліментів у визначеному позивачкою розмірі. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], представника позивачки [PERSON], заперечення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 19.11.2011 року зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 2838. (а.с. 6) Сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 362. (а.с. 8) За даними Довідки, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 404 від 09.04.2014 року, неповнолітній [PERSON], [INFO], дійсно проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 11) Згідно Довідки № 12 від 07 квітня 204 року, [PERSON] дійсно працює в Регіональному відділенні Фонду державного майна України на посаді Головного спеціаліста, та за Наказом від 12.04.2012 року № 61-К, [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, без збереження заробітної плати, з 03 травня 2012 року по 27 січня 2015 року. (а.с. 9, 10) Згідно Довідки Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.04.2014 року № 1734, [PERSON] отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року становить на загальну суму - 3 012,51 грн. (а.с. 88) За даними Довідки від 25.04.2014 року № 356, виданої сільською радою Борзнянського району Чернігівської області с. Ядути, [PERSON] проживає та зареєстрований по [ADDRESS], разом з ним зареєстровані батьки пенсіонери: [PERSON], 1958 року народження, [PERSON], 1963 року народження. [PERSON] на території сільської ради ніде не працює. (а.с. 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 3, 63) Відповідно до Витягу з Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 204 від 16.05.2014 року «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини», визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у формі спілкування з малолітнім сином два рази на тиждень за домовленістю та в присутності матері дитини [PERSON]. (а.с. 80) Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Судом достовірно встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину, сімейне життя позивачки та відповідача не склалось у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб між позивачкою та відповідачем носить лише формальний характер, за даних обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд прийшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Позивачка займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення з відповідачем. Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони проживають окремо за обопільною згодою, що не пов'язана з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми чи інших поважних причин. При таких обставинах сім'я фактично розпалась і поновити сімейні відносини неможливо. Згідно ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюб є сімейним союзом чоловіка та жінки. Як убачається із змісту позовної заяви, сторони не проживають однією сім'єю і шлюбні стосунки між ними відсутні, цей союз існує лише формально. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремим один від одного життям, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір'ю за місцем її проживання, перебуває на матеріальному забезпеченні позивачки, відповідач не має офіційного місця роботи та можливості регулярного надання матеріальної допомоги на утримання дитини, однак не заперечує проти утримання сина. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON], який поданий в інтересах неповнолітньої дитини, підлягає до часткового задоволення, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, присуджує відповідачу до сплати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 800,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини, при цьому суд бере до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість офіційного працевлаштування, в матеріалах справи наявні докази щодо перебування на утриманні відповідача його непрацездатних батьків, відсутні дані щодо офіційного працевлаштування відповідача, та, відповідно, отримання ним регулярного матеріального доходу, що ураховано судом при визначенні розміру аліментів, тому суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів. Разом з тим, суд визнає безпідставними вимоги позивачки про залишення неповнолітнього [PERSON], [INFO], на утриманні та вихованні позивачки, оскільки відповідачем не заперечено проживання дитини разом із позивачкою та перебування дитини на її утриманні, та матеріали справи не містять докази протилежного, що свідчить про відсутність спору в цій частині позову, ураховуючи визначення участь відповідача у вихованні малолітньої дитини Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 204 від 16.05.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до частини першої ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних, і порядок їх компенсації за рахунок держави», затверджено Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсаційних витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Склад та розмір, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Разом з тим, перевіривши дотримання вимог, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних, і порядок їх компенсації за рахунок держави», та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 1 000,00 грн., оскільки позивачкою не надано доказів понесення нею витрат на правову допомогу у зазначеній позивачкою сумі, надану позивачці саме у розгляді даного спору, та не надано акту прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 07.04.2014 року в тій частині, яка стосується його виконання, пов'язаного з розглядом в суді даного спору, тому суд критично оцінює виконання сторонами умов договору про надання правової допомоги від 07.04.2014 року, її оплати, та вимоги позивачки в цій частині суд визнає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення в повному обсязі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Outcome: partial