Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що її дід, [PERSON], був власником будинковолодіння в селі Вільшаниця по вул. Горішна №93 Тисменицького району Івано-Франківської області та проживав в ньому. Будинковолодіння складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, інвентаризаційна вартість яких, згідно технічного паспорта, становить 200396 грн. 00 коп. Перелічені вище обставини підтверджуються технічним паспортом на будинковолодіння, довідкою Вільшаницької сільської ради від 10.10.2017р. №1450. 19 грудня 1997 року [PERSON], при житті, склав заповіт, який було посвідчено секретарем Вільшанецької сільської ради та внесено в реєстр за №19 про те, що після його смерті, все належне йому майно, житловий будинок, надвірні споруди, присадибну земельну ділянку, земельний і майновий пай заповів [PERSON]. На даний час, зазначений вище заповіт не відмінявся і не змінювався, що підтверджується довідкою Вільшанецької сільської ради від 10.10.2017р. №1450. 23 лютого 1998 року [PERSON] помер. Після смерті останнього відкривається спадщина на належне йому майно в т.ч. на будинковолодіння в селі Вільшаниця по вул. Горішна №93 Тисменицького району Івано-Франківської області, земельну частку (пай) розміром 25,94 в умовних кадастрових гектари та право на пайовий фонд КСП ТзОВ «Вілія» у сумі 3043 грн. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спірного будинковолодіння та іншого спадкового майна. Спадкоємцями за законом першої черги є діти покійного: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також дружина [PERSON]. Проте, останні, в установленому законом порядку та спосіб, не заявили про свої спадкові права у звязку з тим, що не претендували на нього. Крім того [PERSON] 27 травня 2017 року також померла. Інших спадкоємців за законом або заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] немає. 21 жовтня 2008 року позивачці, в Тисменицькій РДНК, було видано свідоцтво про право на спадщину на земельний і майновий пай, номер спадкової справи 1094, зареєстровано в реєстрі за №4198. Однак, [PERSON], державний нотаріус Тисменицької районної державної нотаріальної контори їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно у звязку з тим, що правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11.10.2017р. за №638/02-31. Позивачці було рекомендовано звернутися до суду і в судовому порядку вирішити питання про визнання за собою права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивачка в судове засідання не зявилась, проте подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідачі в судове засідання не зявились, проте подали до суду заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутності, позов визнають, проти його задоволення не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що дід позивачки, [PERSON], був власником будинковолодіння в селі Вільшаниця по вул. Горішна №93 Тисменицького району Івано-Франківської області та проживав в ньому. Будинковолодіння складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, інвентаризаційна вартість яких, згідно технічного паспорта, становить 200396 грн. 00 коп., що підтверджується технічним паспортом на будинковолодіння, довідкою Вільшаницької сільської ради від 10.10.2017р. №1450. 19 грудня 1997 року [PERSON], при житті, склав заповіт, який було посвідчено секретарем Вільшанецької сільської ради та внесено в реєстр за №19 про те, що після його смерті, все належне йому майно, житловий будинок, надвірні споруди, присадибну земельну ділянку, земельний і майновий пай заповів [PERSON]. На даний час, зазначений вище заповіт не відмінявся і не змінювався, що підтверджується довідкою Вільшанецької сільської ради від 10.10.2017р. №1450. 23 лютого 1998 року [PERSON] помер. Після смерті останнього відкривається спадщина на належне йому майно в т.ч. на будинковолодіння по вул. Горішна №93 в селі Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області, земельну частку (пай) розміром 25,94 в умовних кадастрових гектари та право на пайовий фонд КСП ТзОВ «Вілія» у сумі 3043 грн. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спірного будинковолодіння та іншого спадкового майна. Спадкоємцями за законом першої черги є діти покійного: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також дружина [PERSON]. Проте, останні, в установленому законом порядку та спосіб, не заявили про свої спадкові права у звязку з тим, що не претендували на нього. Крім того, [PERSON] дружина [PERSON] 27 травня 2017 року також померла. Інших спадкоємців за законом або заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] немає. Відповідно до вимог ст.ст.535, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивачка прийняла спадкове майно після смерті діда шляхом вступу в управління, володіння та розпорядження спадковим майном так як спадкоємець користувалася ним та використовувала речі побутового вжитку спадкодавця. Проте, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно [PERSON] не оформила своїх спадкових прав на спірне будинковолодіння. Позивачка [PERSON] заяву про відмову від спадщини до ДНК не подавала, від спадщини не відмовлялася. Спадщину прийняла у встановленому законом порядку. 21 жовтня 2008 року позивачці, в Тисменицькій РДНК, було видано свідоцтво про право на спадщину на земельний і майновий пай, номер спадкової справи 1094, зареєстровано в реєстрі за №4198. Однак, державний нотаріус Тисменицької районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно у звязку з тим, що правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11.10.2017р. за №638/02-31. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, що визначені п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із приписами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.1223 ЦК право на спадкування мають особи визначені у заповіті, з дня відкриття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Тому, суд вважає, що за позивачкою слід визнати право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті її діда [PERSON] На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 392, 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved