Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до управління Держгеокадастру в Закарпатській області, у якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку розташовану в [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] , подаровану їй згідно договору дарування від 27 серпня 2004 року за реєстровим номером 2272. Позов обґрунтовує тим, що 27 серпня 2004 року приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Палюк В.І. посвідчено договір дарування за реєстровим номером 2272, укладений між [PERSON] та позивачкою, за яким їй подаровано незавершений будівництвом садовий будинок розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,06 га. яка знаходиться за тією ж адресою. Вказане майно: садовий будинок та земельна ділянка належали [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2003 року, укладеного з [PERSON] , якій земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 15.07.1995 року та зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №531. Після укладення договору купівлі продажу садового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, [PERSON] державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на своє ім`я не виготовила і здійснила дарування цієї земельної ділянки позивачці. В даний час позивачка як власник будинку та земельної ділянки виготовила технічну документацію із землеустрою з метою отримати правовстановлюючі документи на землю на своє ім`я. Виготовлену документацію вона подала для затвердження, однак згідно з висновком державної експертизи землевпорядної документації від 12 лютого 2007 року технічна документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, а саме [PERSON] не посвідчила свого права власності на земельну ділянку та подарувала її. В даний час виправити цю помилку неможливо, так як [PERSON] померла [INFO] , а виготовлення державного акту на право власності на землю за померлою є неможливим. Таким чином, позивачка відповідно до договору дарування є власником земельної ділянки, але отримати свідоцтво про право власності не може через відсутність державного акту на попереднього власника-дарителя. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. До суду надіслали заяву про розгляд справи без їх участі. Позов підтримують та просять заяву задовольнити. Представник відповідача - управління Держгеокадастру в Закарпатській області в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від відповідачки не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено та належними доказами стверджено, що позивачка [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.07.2006 року є власником будинку, незавершеного будівництвом за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Підставою виникнення у [PERSON] права власності на незавершений будівництвом будинок є договір дарування, реєстраційний номер 2272 від 27.08.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Павлюк В.І. Згідно договору дарування [PERSON] - даритель подарувала [PERSON] - обдарованій, крім вище вказаного незавершеного будівництвом будинку, земельну ділянку, на якій знаходиться цей будинок, розміром 0,06 га (а.с. 6). Також судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на вказані об`єкти нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2003 року (а.с. 8), укладеному між [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 9). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). За життя вона не зареєструвала за собою право власності на вказану земельну ділянку і здійснила дарування цього об`єкта нерухомого майна позивачці, тим самим позбавивши останню можливості отримати правовстановлюючий документ на цю земельну ділянку. Як вбачається з технічної документації із землеустрою (а.с. 11, 13), на земельній ділянці, кадастровий номер [NUMBER] , загальною площею 0,0600 га, що знаходиться у [ADDRESS] , розташований будинок, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.07.2006 року є позивачка [PERSON] . В силу статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною другою цієї статті передбачено, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. З огляду на встановлене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, підставним, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved