Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про надання дозволу на в`їзд на тимчасово окуповану територію України (Автономну Республіку Крим) та виїзд з тимчасово окупованої території України(Автономну Республіку Крим) їх сина без згоди та супроводу батька. Мотивує вимоги свого позову тим, що 07.10.2006 року у них з відповідачем народився син [PERSON] Вона разом з сином постійно проживає на тимчасово окупованій території АР Крим за адресою: [ADDRESS] . Позивач разом із сином мають намір, без жодних перешкод, відвідувати своїх рідних та близьких родичів (бабусю та рідну тітку разом з її родиною), що проживають на підконтрольній частині України, а саме в м. Волноваха Донецької області , оскільки постійне спілкування та проведення спільних свят з родиною матері є складовою частиною сімейного виховання дитини, що не тільки буде сприяти підтриманню взаємовідносин дитини з рідними, а й позитивно буде впливати на його психологічний комфорт. Однак самостійно, без відповідача позивачка не може в`їхати на тимчасово окуповану територію України (Автономну Республіку Крим) та виїхати з тимчасово окупованої території України (Автономну Республіку Крим) з дитиною, а відповідач дозволу на в`їзд (виїзд) не надає у зв`язку з чим, позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Просила суд надати дозвіл на в`їзд на тимчасово окуповану територію України (Автономну Республіку Крим) та виїзд з тимчасово окупованої території України (Автономну Республіку Крим) їх малолітньому сину [PERSON] у супроводі матері - [PERSON] , яка буде самостійно визначати маршрути поїздок та нести повну відповідальність за життя, здоров`я сина без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] до досягнення ним повноліття. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 27 .07.2018 р. підсудність вищевказаного позову визначена Подільському районному суду м.Києва. Провадження у справі було відкрито ухвалою від 26.09.2018 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. До початку судового засідання представник позивачки - [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у справі в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомлено, відзив не подано. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 21.07.2006 р. органом реєстрації актів цивільного стану м. Керчі був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] Рішенням Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 21.06.2012 р. шлюб, укладений між сторонами у справі, був розірваний. Після розірвання шлюбу та за домовленістю між батьками дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Станом на момент звернення до суду з позовною заявою,дитина разом з позивачкою проживають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим за адресою: [ADDRESS] . Після тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим на межі адміністративної території Автономної Республіки Крим і Херсонської області утворено умовну прикордонну смугу, введено прикордонний режим, встановлено особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. Судом встановлено, що позивачка народилась в м . Волноваха Донецької області, де на даний час проживає її мати та рідна сестра зі своєю родиною. Позивачка разом із сином мають намір час від часу, без жодних перешкод, відвідувати своїх рідних та близьких родичів (бабусю та рідну тітку разом з її родиною), що проживають на підконтрольній частині України, а саме в м. Волноваха Донецької області , оскільки постійне спілкування та проведення спільних свят з родиною матері є складовою частиною сімейного виховання дитини, що не тільки буде сприяти підтриманню взаємовідносин дитини з рідними, а й позитивно буде впливати на його психологічний комфорт, однак, виїзд з тимчасово окупованій території АР Крим та в`їзд на територію без згоди батька - відповідача по справі не можливий. В червні 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» від 04.06.2015 р. № 367 та затверджено відповідний Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Зазначений Порядок встановив, що виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи у супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. В`їзд на тимчасово окупованутериторію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб п. 3-6 Правил перетинаннядержавного кордону громадянами України. В свою чергу Правила передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків в їх супроводі. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків здійснюється: -за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; -без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Оскільки дитина сторін у справі - син [PERSON] ще не досяг 16-річного віку, для його виїзд з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та в`їзд до неї може здійснюватись лише у супроводі одного із батьківза наявності нотаріально посвідченої згоди другого з батьків. Судом встановлено, що 26.06.2018 р. позивачка звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл малолітньому сину [PERSON] , [INFO] , на багаторазовий в`їзд (виїзд) до/з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, перетинаючи будь-які прикордонні та митні кордони у супроводі матері [PERSON] , яка буде самостійно визначати маршрути поїздок та нести повну відповідальність за життя, здоров`я сина. Однак, відповідачем дане прохання позивачки проігноровано, дозволу на в`їзд (виїзд) не надано у зв`язку з чим, позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просила суд надати дозвіл на в`їзд на тимчасово окуповану територію України (Автономну Республіку Крим) та виїзд з тимчасово окупованої території України (Автономну Республіку Крим) їх малолітньому сину [PERSON] у супроводі матері - [PERSON] , яка буде самостійно визначати маршрути поїздок та нести повну відповідальність за життя, здоров`я сина без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] до досягнення ним повноліття. Частиною 2 ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 р. , визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Частиною 1 ст. 18 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень встановлених законом. Відповідно до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Оформлення дозволу на виїзд з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та в`їзду до неї [PERSON] необхідний перш за все для його повноцінного розвитку, що можливе у разі постійного зв`язку з близькими родичами. Постійне спілкування та проведення спільних свят з родиною позивачки буде позитивно впливати на психологічний комфорт дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ч.ч. 1, 3 ст. 151 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 визначено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які досягли 16 - річного віку здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України осіб, уповноважених одним з батьків з нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тобто виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи, те що [PERSON] зареєстрована та проживає на території Автономної Республіки Крим разом з малолітніми сином[PERSON] , з батьком яких стосунки не підтримує, що позбавляє її можливості отримати нотаріальну згоду на перетинання згідно закону меж тимчасово окупованої території, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved