Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, вказуючи, що 04.02.2007 вони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено актовий запис № 104. В шлюбі народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею та повністю знаходяться на її утриманні. Причиною розпаду сім`ї є те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, склалися неприязні стосунки між ними, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство не ведуть, разом не проживають. Оскільки сім`я розпалася остаточно, просить суд шлюб розірвати. Також, просить суд стягнути з відповідача ј частини від усіх видів його зробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Також, просить суд стягнути судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання, яке закрито 20.12.2019. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 04.02.2007 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено актовий запис № 104, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 14.02.2007. В ході розгляду справи судом з`ясовано, що шлюбні відносини між сторонами припинені у зв`язку із непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, збереження сім`ї не можливе. Майнового спору між сторонами не має. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає доведеним, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб необхідно припинити шляхом його розірвання. В шлюбі народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та повністю знаходяться на її утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] Згідно з вказаним свідоцтвом про народження батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що відповідач позов визнав, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дитину в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку задовольнити в повному обсязі. На думку суду такий розмір аліментів забезпечить належне утримання дитини обома батьками і не поставить платника аліментів у занадто скрутне матеріальне становище. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки при подачі позову про стягнення аліментів позивачку звільнено від сплати судового збору, з відповідача згідно з ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. Крім того, згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені останньою витрати по сплаті судового збору за подачу позову про розірвання шлюбу в сумі 768,40 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: approved