Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 16 серпня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який знаходиться у неї на утриманні. Позивачrf зазначає, що підставою для розірвання шлюбу та стягнення аліментів є ті обставини, що [PERSON] з липня 2014 року з ними не проживає, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, а з листопада 2016 року дитини зовсім не бачив та не цікавився її життям. Протягом останніх двох років виїжджав на роботу за кордон. Під час короткого спільного життя з`ясувалося, що вони мають різні погляди на життя та моральні цінності, між ними зникло взаєморозуміння, натомість після народження дитини вона стала відчувати прояви неповаги до себе з боку відповідача. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе. Позивачка вказує на те, що у вересні 2015 року, щоб мати хоч якийсь дохід, вона змушена була перервати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років, та влаштуватися на роботу за сумісництвом, а з вересня 2016 року - стати до роботи за основним місцем роботи та продовжити роботу за сумісництвом. Зараз працює лише за основним місцем роботи й не має повного навантаження, змушена відмовлятися від виїзних заходів щодо підвищення кваліфікації через те, що виховує дитину одна. Позивачка вважає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Такий належний рівень вона одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти. Відомостей про дохід відповідача не має, бо останні два роки він проживав і працював за кордоном. Тому при сплаті відповідачем аліментів у розмірі 2000 грн. щомісяця буде забезпечуватися в певній мірі їх рівність при несенні обов`язку утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що відповідач зовсім не спілкується ні з дитиною, ні з нею, уникає зустрічі для перемовин щодо долі та майбутнього дитини (на час складання позову знаходився у м. Суми, не відповідав на електронні повідомлення, приховував час свого приїзду, під час телефонної розмови посилався на зайнятість та відсутність часу для зустрічі), вважає, що доцільним буде визначити місце проживання дитини зі нею. За таких обставин, просить розірвати шлюб, укладений між сторонами; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з серпня 2019 року і до повноліття дитини; визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2019 року позовна заява була залишена без руху, позивачці запропоновано в строк не більше десяти днів з дня вручення копії вказаної ухвали усунути недоліки. 19 вересня 2019 року позивачка надала суду документи на виконання ухвали суду від 08 серпня 2019 року та ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2019 року відкрито провадження по справі, вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 20 грудня 2019 року о 09 год. 30 хв. 20 грудня 2019 року від Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшов висновок, в якому зазначено, що спеціалістом служби у справах дітей Сумської міської ради [PERSON] 16 грудня 2019 року проведено обстеження умов проживання [PERSON] про що складено акт. Встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає з сином [PERSON] , батьками, [PERSON] , [PERSON] та братом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Власником будинку, зі слів заявниці, є її батько [PERSON] . Батьки заявниці пенсіонери, брат працює на залізниці, [PERSON] працює вчителем у Сумській загальноосвітній школі № 27. Будинок, у якому проживає родина, 1-поверховий, складається з 4-х кімнат, коридору, кухні та санвузла, наявне електро- газо- та водопостачання. У будинку наявні необхідні для проживання меблі та побутова техніка. Умови для проживання дитини за даною адресою створені: [PERSON] має окрему кімнату, забезпечений спальним місцем, місцем для навчання, має шафу для зберігання одягу та особистих речей, дитина забезпечена одягом, засобами гігієни, іграшками. У ході бесіди з дитиною, [PERSON] розповів, що йому з мамою добре жити, що його батька звати [PERSON] і він зараз за кордоном, приїздив до нього давно. Зі слів [PERSON] стосунки у них в родині доброзичливі. З [PERSON] вони не проживають однією сім`єю з липня 2014 року. Син [PERSON] проживає весь час з нею. У телефонній розмові з [PERSON] 16 грудня 2019 року, спеціалістом служби у справах дітей Сумської міської ради [PERSON] повідомлено відповідача про наявність позову про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та визначення місця проживання дитини та з`ясовано, що відповідач не заперечує проти визначення місця проживання сина [PERSON] з матір`ю, [PERSON] . Враховуючи викладене Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с.44). 20 грудня 2019 року протокольною ухвалою підготовче судове засідання відкладено до 20 січня 2020 року 14 год. 30 хв. в зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та відсутністю відомостей про його належне повідомлення про дату та час судового засідання. 20 січня 2020 року протокольною ухвалою суду в підготовчому засіданні оголошено перерву до 07 лютого 2020 року за клопотанням відповідача про надання часу для надання відзиву на позов. 07 лютого 2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що з позовними вимогами він не згоден, вважає доводи позивачки необґрунтованими, оскільки він добровільно надавав кошти на утримання дитини, і в подальшому буде надавати утримання сину. Однак, так як він має непостійний мінливий дохід, бо важко знайти стабільну роботу із високою зарплатою - він не заперечує проти судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій формі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує на те, що він, добровільно здійснював або перерахування, або передачу грошових коштів готівкою [PERSON] і на утримання сина. Крім цього він постійно купує необхідні речі та іграшки для дитини. Зазначає, що у відповідача на утриманні перебуває неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач сплачує щомісячно аліменти в розмірі не менше 1000,00 грн. Звертає увагу, що позивачка у своїй позовній заяві не надає підтвердження своїх витрат на утримання дитини. Посилаючись на вказане, просить суд позов про стягнення аліментів на утримання сина задовольнити частково, стягнути аліменти з нього на користь позивачки на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій формі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення позивача до суду і до повноліття дитини. Стосовно розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина разом з матір`ю - не заперечує проти задоволення позову (а.с. 66). 07 лютого 2020 року протокольною ухвалою суду в підготовчому засіданні оголошено перерву до 02 березня 2020 року, надано час позивачці надати відповідь на відзив. 11 лютого 2020 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому вона категорично не згодна з доводами відповідача про його добровільне надання коштів на утримання дитини та зазначає, що з липня 2014 року [PERSON] не здійснював жодного перерахування чи передачі коштів готівкою на утримання сина. До досягнення 6-місячного віку дитини [PERSON] у міру своїх можливостей дійсно дбав про сина, купував необхідні речі та іграшки, проте після прийняття спільного рішення у червні 2014 року не жити більше разом, залишив 800 грн., а також до дня народження дитини у листопаді 2014 року, у листопаді 2015 року та останній раз у листопаді 2016 року приносив готівку в сумі 500 грн. та іграшку. Саме ці факти стали підставою для ствердження відповідачем того факту, що він добровільно надає кошти на утримання дитини, купує необхідні речі та іграшки. На сьогоднішній день інших коштів та ніяких перерахувань не отримувала, саме це і змусило її подати позовну заяву до суду про стягнення аліментів. Зазначає, що всі витрати на утримання сина, а також додаткові витрати на розвиток та лікування дитини повністю всі ці роки лягали на нею. Позивачка зазначає, що дитина зараз перебуває у віці, коли для здорового розвитку йому потрібна їжа, багата на вітаміни, мінерали та поживні речовини, а також йому потрібен одяг, взуття, книжки та предмети побуту, але продукти здорового харчування та непродовольчі товари для дітей мають високі ціни. У вересні цього року він піде до школи, і матеріальні трати суттєво збільшаться. Вказує на те, що згідно з додатком №5 Методики визначення прожиткового мінімуму, затвердженої Міністерством праці та соціальної політики України за №178/147/31 від 03 лютого 2017 року зі змінами та доповненнями, умовний приклад розрахунку вартості набору продуктів харчування для дітей віком від 6 до 18 років складає 1583,69 грн. на місяць, а розмір прожиткового мінімуму на дитину, без урахування витрат на лікування та розвиток - 2987, 15 грн. Відповідач у відзиві на позов скаржиться на відсутність стабільної роботи із високою зарплатою, проте працювати офіційно не бажає, а свій неофіційний дохід приховує. Отримувати мінімальну зарплату він не хоче, натомість дитині пропонує лише половину прожиткового мінімуму. Протягом останніх двох років він виїздив на заробітки за кордон, але доказів свого неофіційного доходу не надає. Позивачка зазначає, що працює вчителем, має неповне навантаження через те, що виховує дитину сама, свій дохід, менший за середню зарплату по місту, не приховує. Сплати заборгованості за попередні роки також не вимагає, натомість вимагає стягнення аліментів у твердій грошовій формі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з серпня 2019 року і до повноліття, так як дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Просить позов до [PERSON] задовольнити повністю (а.с.76). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2020 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу для розгляду по суті на 28 квітня 2020 року о 14 год. 00 хв. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково: повністю визнає позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з позивачкою, частково визнає позовні вимоги про стягнення аліментів: не заперечує проти стягнення аліментів в сумі 1100 грн. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, надано суду заяву про розгляд справи у йоговідсутність, раніше поданий висновок про визначення місця проживання дитини підтримує у повному обсязі. Суд, заслухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 16 серпня 2013 року, який зареєстровано Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції за актовим записом №841, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 26). Згідно вимог ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. В зв`язку з тим, що подружжя втратило почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного, відповідач вважає, що їх сім`ю зберегти неможливо. На даний час сторони не підтримують шлюбних стосунків, а тому на підставі ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступні обставини. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини та довідкою про склад сім`ї ( а.с. 27, 28). За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.67), а також з 10 лютого 2020 року має постійне місце роботи (а.с. 101). В той же час на обгрунтування позовних вимог щодо розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем доходу, в тому числі за кордоном, також як і не доведено його розмір. Суд враховує те, що відповідач має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. 00 коп. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 02 серпня 2019 року. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Входячи з того, що відсутні докази на підтвердження неправомірної поведінки позивача, яка б перешкоджала вихованню нею дитини, відсутні виняткові обставини, за яких малолітню дитину слід розлучити з матір`ю, а тому суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial