Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилалась на те що вона є власницею квартири № 95, в будинку № 71 корпусу № 2, по вул. Академіка Заболотного, в місті Одесі на підставі свідоцтва про право власності на житло. Відповідач [PERSON], як колишній наймач квартири, добровільно залишив місце проживання, при залишені житлової площі не знявся з реєстраційного обліку за останнім місцем проживання. Перебування відповідача на реєстраційному обліку, в належній позивачці на праві власності квартирі, перешкоджає у здійсненні права власності, крім того, вона несе додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідач про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомляв, заява про розгляд справи за його відсутності не надходила. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України про що не заперечував представник позивачки. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що кв. № 95, в будинку № 71 корпусу № 2, по вул. Академіка Заболотного, в місті Одесі належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.06.2007 року, (а.с. 4). Відповідач є колишнім наймачем квартири, що підтверджується довідкою про склад сімї від 13.06.2017р., та має зареєстроване місце свого проживання в зазначеному житловому приміщенні з 2008р. [PERSON] в червні 2013р. добровільно залишив зареєстроване місце проживання, але не знявся з реєстраційного обліку за колишнім місцем проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача на постійне проживання до іншого населенногоь пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населенному пункті, договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Таким чином, суд вважає, що [PERSON], 06.05.1973р.н., як колишній наймач квартири, втратив право користування жилим приміщенням в квартирі № 95, в будинку № 71 корпусу № 2, по вул. Академіка Заболотного, в місті Одесі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] 06.05.1973р.н., таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі № 95, в будинку № 71 корпусу № 2, по вул. Академіка Заболотного, в місті Одесі. На підставі ст. ст. 317, 386, 391 ЦК України ст. ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved