Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути зі [PERSON] на її користь 185 грн. 57 коп. матеріальної шкоди та 20 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. Позивачка зазначає, що вона має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] 01 квітня 2014 р. в денний час, поблизу ЗОШ № 4, її донці неповнолітній [PERSON], [INFO], наніс тілесні ушкодження, у вигляді перелому основної фаланги 1-го пальця правої кисті із зміщенням. 6 травня 2014 р. за даним фактом СВ Купянського МВ ГУМВС України були внесені відомості до ЄРДР за №12014220370000701 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи №191-КП/14 від 16 травня 2014 р. ушкодження її дочки експерт відніс до легких тілесних ушкоджень. У подальшому кримінальне провадження було перекваліфіковане з ч.1 ст.122 КК України на ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя. Крім того, позивачка вказує, що 20 травня 2014 р. вона отримала постанову про закриття кримінального провадження у звязку з тим, що в діях неповнолітнього [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Позивачка посилається на те, що через травму, спричинену [PERSON], її донька тривалий час лікується, з 1 квітня 2014 р. по теперішній час. За цей час на лікування було затрачено значну для позивачки суму коштів. Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], а тому він є законним представником свого неповнолітнього сина. Відповідач відмовляється добровільно відшкодовувати всі витрати, понесені нею на лікування доньки. Крім того, позивачка зазначає, що за час лікування вона витратила кошти в розмірі 185 грн. 57 коп. Крім того, позивачка зазначає що своїми діями сина відповідача її донці було спричинено моральну шкоду. Позивачка вказує, що вже півроку її донька лікується, постійно відвідує лікарів. Після лікування до теперішнього часу у неї не відновилася чутливість пальця. Лікар - невропатолог повідомив, що відновлення функції пальця її донці потрібно проходити курс реабілітації, відвідати санаторій. Через перенесену травму її донька боїться ходити до школи, щоб не зустрічатися зі [PERSON] До теперішнього часу вона не заспокоїлася, її душевна травма є дуже глибокою, вона тривалий час перебувала у шокованому стані. Її донька тривалий час не відвідувала школи, до цього часу продовжує лікуватися. Позивачка також зазначає, що вищевикладене спричинило її донці моральну шкоду, яку вона оцінила у 20000 грн. та яку повинен сплатити відповідач, як батько неповнолітнього [PERSON] за вчинки свого сина. Представником відповідача [PERSON] були надані заперечення на позовну, у яких він просить відмовити у позовних вимогах, посилаючись на наступні обставини. Позивачем по справі заявлено вимогу про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 185,57 грн. Заявлена вимога позивачем необґрунтована та не містить правового підґрунтя. Відповідач зазначає, що з огляду на обставини справи, які стали підставою позову, а саме: отримане ушкодження малолітньою [PERSON] датоване 01.04.2014 року, стає незрозумілим, яким саме чином лікарські засоби, придбані за чеками, що додаються позивачкою до справи пішли на лікування ушкодження, отриманого 01.04.2014 року. З копії чеку № 40844 на суму 20,92 грн. не має можливості встановити, який саме та коли придбавався лікарський засіб. Єдиний чек, доданий до позову за № К2-0012925, датований 01.04.2014 року, але з нього достовірноно не можливо встановити точну суму, оскільки має виправлення (зазначена сума 33,30 грн. та має дописку на суму 3,25 грн виконану рукописним текстом). Крім того, відповідач зазначає, що позивачем по справі не надано листів лікарського призначення, згідно якого не можливо встановити, які саме ліки були необхідні та використовувалися для лікування ушкодження, отриманого 01.04.2014 року малолітньою [PERSON]. За таких обставин він вважає, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 185,57 грн. цілком не обґрунтована та задоволенню не підлягає. Крім того, у запереченнях вказано, що шкода відшкодовується винною особою, за наявності її вини. Позовну вимогу щодо відкодування моральної шкоди не визнаю в повному обсязі. Підставою відповідальності за завдану моральну шкоду відповідно до діючого законодавства є наявність вини. Відповідач також зазначає, що 01.04.2014 року малолітня [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому основної фаланги Іп. правої кісті. За даним фактом, за заявою матері - [PERSON], слідчим відділом Купянського МВ ГУМВС України в Харківській області відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013220370000701 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, яка стала підставою заявленого позову, вина та умисел малолітнього [PERSON] доведені та встановлені не були. Крім того, малолітня [PERSON], яка була допитана в рамках проведення перевірки за вказаним кримінальним провадженням, надала пояснення, згідно яких можливо зробити висновок про відсутність умислу та вини в діях малолітнього [PERSON], направлених на спричинення тілесних ушкоджень або бажання настання таких, а отримання тілесного ушкодження малолітньою [PERSON] є нічим іншим, як результат необачної та необережної поведінки (дій) самої потерпілої. Як вбачається з тексту постанови про закриття кримінального провадження, малолітня [PERSON] пояснила: « що в неї є знайомий малолітній [PERSON],[INFO], з яким у потерпілої бувають конфлікти та непорозуміння. 01.04.2014 року, у [PERSON] та [PERSON], близько 13:10 год„ також відбувся конфлікт, в ході якого малолітній образив потерпілу. При цьому, малолітній [PERSON], коли біг від малолітньої [PERSON] упав поблизу шкільних сходів, на спині якого висів шкільний портфель. Коли малолітня [PERSON] почала його піднімати за ручку портфеля, то [PERSON] почав крутитися намагаючись утекти. На той час, палець правої кісті малолітньої [PERSON] був закручений за ручку портфеля малолітнього [PERSON] Коли малолітня [PERSON] почала кричати, то малолітній [PERSON] припинив крутитися, та на цьому інцидент був скінчений.» Відповідач зазначає, що на підставі цього можливо зробити лише один висновок - малолітній [PERSON] утікав від малолітньої [PERSON], упав, вона, потерпіла, вхопила за ручку портфеля [PERSON], котрий висів у нього на спині. Так, у малолітнього [PERSON] був лише один намір - це втекти від [PERSON] Таким чином, в діях [PERSON] відсутні будь-які дії чи то в формі умислу, чи з необережності, спрямовані на спричинення ушкоджень малолітній [PERSON], а ушкодження отримане останньою є результатом її необачної та необережної поведінки (дії). Причинний зв'язок між діями малолітнього [PERSON], бажання втекти від [PERSON], та отриманою травмою малолітньою відсутній. Також, відсутній й інший причинний звязок - ушкодження, отримане [PERSON], не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення батьками малолітнього [PERSON] від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Також, показання малолітньої [PERSON], знайшли своє підтвердження в показаннях свідків, які були попереджені про настання кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань, та були допитані в рамках проведення перевірки за фактом нанесення тілесних ушкоджень. Також відповідач зазначає, що крім вище зазначених обставин, які спростовують заявлені позовні вимоги та обґрунтовують відсутність вини як малолітнього [PERSON], так і батька, [PERSON], в процесі виховання дитини. Отже, аналізуючи обставини справи, викладені в постанові про закриття кримінального провадження, стають цілком зрозумілі сам процес та механізм отриманого перелому пальця малолітньою [PERSON] та обставини, за яких безпосередньо й було отримане зазначене ушкодження. Малолітній [PERSON] утікав від малолітньої [PERSON], остання, маючі на меті наздогнати [PERSON], бігла за ним, коли малолітній [PERSON] впав біля сходів школи, [PERSON] ухопилася за ручку портфеля, який висів на спині у [PERSON] та почала утримувати його, останній маючі на меті лише звільнитися від захвату почав пручатися, та оскільки малолітня [PERSON] утримувала його за портфель знаходячись позаду нього, то відповідно малолітній [PERSON] ніяким чином не міг бачити, що палець потерпілої закрутився за ручку портфеля. Однак, почувши, що [PERSON] закричала припинив опиратися та на цьому, про що свідчить постанова про закриття кримінального провадження, інцидент був скінчений. З наведеного вбачається, що малолітня [PERSON], маючи умисел наздогнати та затримати малолітнього [PERSON], в запалі емоції, наздогнавши та утримуючи останнього ззаду за ручку портфеля, саме через свою необачність та необережність отримала ушкодження у вйгляді перелому основної фаланги 1п. правої кісті. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, у який міститься прохання про розгляд справи без його участі за участю його представника (а.с.27). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, актовий запис № 13, серія 1-ВЛ №228948, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Куп'янського міського управління юстиції у Харківській області, [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно висновку експерта №1 91-КП/14 від 16.05.2014 р. (мовою оригіналу), «у [PERSON] имел место перелом основной фаланги 1-го пальца правой кисти со смещением. Данное телесное повреждение образовалось от действия тупых твердых предметов, возможно в сроки и при обстоятельствах, указанных в постановлении. По степени тяжести это легкое телесное повреждение повлекшее за собой кратковременное расстройство здоровья» (а.с.8-9). Постановою про закриття кримінального провадження від 20.05.2014 р. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12014220370000701 від 06.05.2014 р., закрито у звязку з тим, що в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя (а.с.10). Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги від 06.10.2014 р. [PERSON], яка перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Купянської міської ради, з 01.01.203 р. до 01.02.2021 р. призначено допомогу як одинокій матері у розмірі 567 грн. 12 коп. (а.с.11). Відповідно до довідки від 06.10.2014 р. № 03-4077, [PERSON] у Купянському міськрайцентрі зайнятості на обліку як безробітна не перебуває (а.с.12). Документи на а.с.13, 15, 64-71 суд не приймає як докази, оскільки вони неналежної якості і суд позбавлений надати їм відповідну оцінку, і відносно них позивачка не надала пояснень. Як вбачається з медичного документу, який міститься на а.с.14, у [PERSON] (мовою оригінала) «Срост. перелом 1 пальца прав. кисти». Відповідно до довідки з лікувального закладу, (мовою оригінала), «[PERSON]. находилась на стационарном лечении в травматологическом отделении КГБ с 1.04. по настоящее время 2013 г. (а.с.16). В судовому засіданні позивачкою надані пояснення, що у довідці помилково вказаний 2013 рік, фактично перебування у стаціорані відбувалося у 2014 році. Суд приймає ці пояснення, і вважає, що дійсно у довідці помилково вказана дата « 2013 рік», замість «2014 рік» Згідно довідки №18 від 18.04.2014 р. про тимчасову непрацездатність дитини, яка відвідує школу, [PERSON] звільнена від занять з 1.04.2014 р. по 18.04.2014 р. (а.с.17). Відповідно до довідки від 08.10.2014 р., [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у лікаря невролога з диагнозом (мовою оригінала): «Посттравматическая гипестезия пальца правой верхней кисти» . (а.с.18). На а.с.19-21 знаходяться чеки за купівлю лікарських засобів, яки суд відхиляє, як докази, оскільки з них неможливо зясувати, які саме ліки придбалися, і коли . До товарного чеку №ЦР-0034956 від 13.10.2014 р. відсутнє чекове підтвердження того, що сума, зазначена у ньому, була сплачена позивачкою (а.с.22), тому суд відхиляє його як доказ. Товарний чек №К2-0012925 від 01.04.2014 р. (а.с.23). має неофіційний характер і тому суд відхиляє його як доказ. Документ на а.с.62-63 суд не бере до уваги як доказ, оскільки він не має значення для вирішення справи. Документи, яки містяться на а.с. а.с. 64-67, суд не приймає, як доказ, оскільки вони неналежної якості, їх неможливо прочитати, і відносно них позивачкою не надані пояснення. З матеріалів, яки містяться на а.с. а.с. 68-71 вбачається, що [PERSON] призначалися певні лікувальні процедури у звязку з « посттравмат. гипестезией 1 п. правой верхней конечн.» (мовою оригінала). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно вимогам ст.1178 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.5 вищевказаної постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Згідно п.9 вищезазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 1.04.2014 р. донька позивачки- малолітня [PERSON] поблизу школи отримала травму першого пальця правої руки внаслідок неправомірних дій збоку неповнолітнього [PERSON]. Оскільки [PERSON] є малоллітнім, то відповідно вимогам ст.1178 ЦК України, шкода, завдана ним повинна відшкодовуваться його батьками, у даному випадку, батьком, тобто суд вважає, що у наявності є причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд вважає, що відповідачкою не надано доказів в обґрунтування своїх доводів щодо понесення нею витрат на придбання ліків, оскільки надані нею в якості доказів чеки на придбання ліків судом не взяті до уваги. Крім того, позивачка не надала доказів, яки саме ліки були призначені лікарем її дочці для лікування отриманої нею травми. Тому суд приходить до висновку про залишення без задоволення позов у частині відшкодування матеріальної шкоди. Разом з цим, у суда не викликає сумніву, що внаслідок отриманої травми, завдано моральної шкоди як позивачці, так і її малолітній дитині. , оскільки судом встановлено, що дитині дійсно заподіяні фізичні страждання внаслідок отриманої нею травми, певний вона час проходила лікування, знаходилася на стаціонарному лікування у медичному закладі, внаслідок чого не відвідувала школу, тому виникли вимушені зміни у її життєвих стосунках. У суда не викликає сумніву, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я дитини, позивачка, яка бачила, як фізично страждає її дитина від завданої їй травми, перенесла моральні переживання. При вирішенні питання про суму матеріальної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає необхідним задовольнити моральну шкоду, у розмірі 4000 грн. Тому, суд вважає позовні вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «По судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, \~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial