Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивачка звернулась до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовною заявою , в якій стверджує, що 08.03.2008 р., між нею - та [PERSON] відбулось знайомство яке в подальшому змінилось на спільне проживання, без реєстрації шлюбу . Від цього цивільного шлюбу народились дві доньки- [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які перебувають на її утриманні. Одразу після народження дітей відповідач прийняв батьківство та власноруч склав заяву на усиновлення. Починаючи із 25 липня 2013 року фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинились. Стверджує, що на даний час самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити дітей, доглядати та виховувати їх. На даний час доньки навчаються в 5 класі Чернівецького філосовсько-правовому ліцеї №2, відвідують гурток по волейболу, а також на протязі останніх двох років відвідують заняття з плавання. Оплату за навчання та гуртки фізичного виховання здійснюється нею особисто . Додає, що відповідач у цій справі є батьком малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , та малолітньої [PERSON] [INFO] . З часу припинення спільних відносин та спільного проживання відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, успіхами у навчанні дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає, ухиляється від сплати аліментів та від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема не відвідує доньок, не цікавиться здоров`ям дітей, морально не підтримує їх, не підтримує з ними жодного контакту. На підставі вищевикладеного, просить позбавити відповідача - [PERSON] батьківських прав відносно його доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивачка не з`явилася . Від неї до суду надійшла заява , в якій просить розглянути справу без її участі та вказує, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, Відповідач у судове засідання не з`явився , хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини своє неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання також на з`явився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Вказав, що вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав залишає на розсуд суду. Відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивачка не заперечувала проти розгляду даної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України -у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження ( серії [NUMBER] та № [NUMBER] ) батьками малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] являються [PERSON] ( позивачка по справі ) та [PERSON] ( відповідач). ( а.с. 20-21). Матеріали справи не містять даних про реєстрацію шлюбу між сторонами. Відповідно до ч.ч.4,5 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до заочного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.04.2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1000 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Дане рішення набрало законної сили 18.04.2016 року. ( а.с. 10-12). Крім того , відповідно до заочних рішень Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.07.2016 року та від 24.09.2018 року , позивачці надавався дозвіл на виготовлення паспорту та на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди [PERSON] та останнього було визнано таким , що втратив право користування житловим приміщенням , а саме квартирою [ADDRESS] . Копії відповідних рішень містяться з відміткою про їх вступ у законну силу на 14-18 аркуші матеріалів справи. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно довідки заступника керівника Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.08.2020 року , рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2016 року по справі №727/458/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на території України перебувало на виконанні, однак в матеріалах справи знаходяться оригінал (двох) виконавчих листів від 27.07.2016 р. про стягнення аліментів на дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та (дві) постанови державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 17.08.2020 року ВП 55750718 та ВП № 55751078 про повернення виконавчих документів стягувану, згідно заяви останньої від 17.08.2020 року про повернення даних виконавчих листів без подальшого виконання. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.08.2020 року становить по 56 311, 50 грн. на кожну дитину. ( а.с.19). Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачкою доведено, що поведінка відповідача відносно його дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньок [PERSON] та [PERSON] забезпечуватиме інтереси самих дітей. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх дітей в матеріалах справи наявні. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, позбавлення його батьківських прав у даному випадку є доцільним.

Outcome: approved