Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру та в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.09.1993 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло їхній сім'ї, яка складалась з двох осіб: а саме [PERSON] та [PERSON] , на праві приватної спільної сумісної власності належить однокімнатна квартира №70 загальною площею 34,51 кв. метрів та житловою площею 17,4 кв. метрів, яка розташована на дев'ятому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS]. Право приватної спільної сумісної власності на вищезгадане житлове приміщення було зареєстровано за позивачем та [PERSON] в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». 24 березня 2005 року шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний, після чого 17 червня 2005 року вона знялася з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі та зареєструвалась за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з належної померлому [PERSON] 1/2 частини вищезгаданої квартири. Спадкоємцем другої черги за законом на відкриту спадщину був рідний брат останнього - [PERSON], інших спадкоємців першої черги або за заповітом не було. [PERSON] оформив право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після чого вказана 1/2 частина згаданої квартири перейшла у власність останнього. У 2014 році [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 1/2 частини вищевказаної квартири. Спадкоємцем першої черги за законом після померлого була його рідна донька - відповідач по справі [PERSON] Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності, в якій вона фактично і проживає. [PERSON], маючі у своєї приватної власності квартиру та не дивлячись на те, що 1/2 частина спірної квартири належить позивачці на праві приватної спільної сумісної власності, в квартиру її не впускає, змінила замки на вхідній двері, позбавила її права володіння, користування та розпорядження вказаною належною часткою даної квартири, тобто порушує її права як співвласника вказаного нерухомого майна. Таким чином відповідачка [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні належною частиною згаданої квартири. Оскільки відповідач по справі [PERSON] не бажає вирішити вказане питання мирним шляхом, чинить перешкоди в володінні, користуванні та розпорядженні належної позивачу на праві приватної спільної сумісної власності 1/2 частиною вищевказаної квартири, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на ті самі обставини та просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні обставини викладені позивачкою у позові підтвердила, пояснивши при цьому, що вона вважає свої дії законними та обґрунтованими. Просила відмовити у його задоволенні, оскільки не бажає проживати з позивачкою в одному помешканні, а має намір сплатити останній вартість 1/2 частини спірної квартири. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17 вересня 1993 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло № Ж 727 від 15 березня 2000 року, яке було видане органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, позивачці та її чоловіку [PERSON] , на праві приватної спільної сумісної власності належала однокімнатна квартира №70, загальною площею 34,51 кв. метрів та житловою площею 17,4 кв. метрів, яка розташована на дев'ятому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6). Вказане свідоцтво було видане згідно з розпорядженням № Ж 347 від 08 лютого 2000 року. Право приватної спільної сумісної власності на вищезгадане житлове приміщення було зареєстровано за позивачкою та [PERSON] в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» у реєстрову книгу за №190П-123. 24 березня 2005 року шлюб між позивачкою та [PERSON] був розірваний. 17 червня 2005 року позивачка знялася з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі та зареєструвалась за своїм місцем проживання за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 27.12.2013 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, яке міститься в матеріалах справи. Відповідно до інформації наданої КП Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», вбачається, що згідно архівної справи, станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, квартиру №70, загальною площею 34,51 кв. метрів та житловою площею 17,4 кв. метрів, яка розташована на дев'ятому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на ім'я [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням № Ж 347 від 08.02.2000 року. (а.с.45). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з належної померлому 1/2 частини квартири №70, загальною площею 34,51 кв. метрів та житловою площею 17,4 кв. метрів, яка розташована на дев'ятому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємцем другої черги за законом на відкриту спадщину був рідний брат померлого [PERSON], інших спадкоємців першої черги або за заповітом не було. [PERSON] оформив право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видане 03 жовтня 2014 року Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-1977, яке міститься в матеріалах справи, після чого вказана 1/2 частина згаданої квартири перейшла у власність спадкоємця . Вказане свідоцтво зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. У 2014 році [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини вищевказаної квартири. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право спільної часткової власності на 1/2 частину спірної квартири, станом на час розгляду справи, зареєстровано за померлим [PERSON] (а.с.36). Спадкоємцем першої черги за законом після померлого [PERSON] є його рідна донька - відповідач по справі [PERSON], яка на момент розгляду справи не оформила право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При розгляді справи з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що відповідачка [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири №70, загальною площею 34,51 кв. метрів та житловою площею 17,4 кв. метрів, яка розташована на дев'ятому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS], після смерті батька [PERSON] у встановленому законом порядку не оформила, є зареєстрованою за іншою адресою, а отже не має самостійного права чинити позивачці перешкоди в володінні, користуванні та розпорядженні належної їй на праві приватної спільної сумісної власності 1/2 частиною вищевказаної квартири. Дії відповідачки [PERSON] грубо порушують право власності позивачки. За ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Захист права власності встановлений ст. 321 ЦК України, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно положень ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що між сторонами виник спір щодо перешкод які чинить позивачці, як власнику 1/2 частини спірної квартири відповідач, шляхом зміни замків у вхідній двері. Тим самим лишивши її права володіння, користування та розпорядження вказаною належною часткою квартири, не маючи на це підстав встановлених Законом. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, проаналізувавши всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру мають бути задоволені.

Outcome: approved