Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 01 березня 2013 року у Саксаганському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області; стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення сином повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 01 березня 2013 року між нею та відповідачем, був укладений шлюб, який зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 243480. За час перебування в шлюбі мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. З відповідачем прожили у спільному шлюбі майже три роки, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності нашої дитини. Оскільки, як вважає, дитина є ще маленькою і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь якої сім'ї. Неодноразово звертала на це увагу свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагувала на її зауваження. Прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них, побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю спільної дитини З підстав наведених вище, збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем, є неможливим. Тому вважає за необхідне, на підставі ст. 112 СК України, просити суд постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя як подружжя, є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам, так і неповнолітньої дитини. Крім того, дитина, що була народжена за час шлюбу, проживає та буде проживати зі позивачкою. Відповідач працює в ПАТ «ПівнГЗК» електрослюсарем. Обов'язком батьків, зокрема ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини. Таким чином, з положення ст. 181 СК України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю. У судовому засіданні встановлено, що маються законні підстави для задоволення позову, тому що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору у сумі 487 грн. 20 коп., а також на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved