Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вимогою про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 05 березня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за №827, таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачкою [PERSON] укладено кредитний договір №ML-502/003/2008 від 14 січня 2008 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачкою та банком підписано Іпотечний договір №PML-502/003/2008 від 14.01.2008 року. У подальшому право вимоги за договором Іпотеки придбано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором про відступлення права вимоги від 22 лютого 2013 року. У звязку з невиконанням кредитором [PERSON] вимог банку за кредитним договором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із вимогою про стягнення з боржників [PERSON] та [PERSON] грошових коштів за кредитним договором. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.06.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року, позов задоволено, стягнуто на користь ЗАТ «ОТП Факторинг Україна» солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 14.01.2008 року №ML-502/003/2008 у розмірі 81\~779,15 доларів США, що еквівалентно 653\~660,82 гривень. Втім, в подальшому позивачці стало відомо про наявність виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі якого має бути звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] й за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього нерухомого майна мають бути задоволені вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 60\~803,20 доларів США, що еквівалентно 591\~256,40 гривень. Таким чином, позивачка вважає зазначений виконавчий напис таким, що грубо порушує її права та інтереси, оскільки вказана сума, на думку позивачки, не є безспірною з огляду на те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом під час вирішення справи з цього приводу у судовому порядку. Позивачка у судове засідання зявилася, надала письму заяву, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд задовольнити позов та розглядати справу за її відсутністю. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у судове засідання не зявився неодноразово, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд у звязку з неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку ст..169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності. Розглянувши позовні вимоги, всебічно і повно зясувавши обставини справи, вивчивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачкою [PERSON] укладено кредитний договір №ML-502/003/2008 від 14 січня 2008 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачкою та банком підписано Іпотечний договір №PML-502/003/2008 від 14.01.2008 року. У подальшому право вимоги за договором Іпотеки придбано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором про відступлення права вимоги від 22 лютого 2013 року. У звязку з невиконанням кредитором [PERSON] вимог банку за кредитним договором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із вимогою про стягнення з боржників [PERSON] та [PERSON] грошових коштів за кредитним договором. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.06.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року, позов задоволено, стягнуто на користь ЗАТ «ОТП Факторинг Україна» солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 14.01.2008 року №ML-502/003/2008 у розмірі 81\~779,15 доларів США, що еквівалентно 653\~660,82 гривень. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року зазначені рішення судів в частині задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення пені за порушення строків повернення кредиту скасовані, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19.06.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року залишено без змін. Виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]від 05.03.2014 року, рекомендовано звернути стягнення на іпотеки квартиру [ADDRESS], за рахунок грошових коштів, отриманих від реалізації цього нерухомого майна мають бути задоволені вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 60\~803,20 доларів США, що еквівалентно 591\~256,40 гривень та витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 1\~700,00 гривень. Позивачкою [PERSON] не спростовується факт несвоєчасного виконання договірних зобов'язань. Таким чином, за обставинами й заявленими вимогами відповідачем до Приморського районного суду м.Одеси, вбачається розбіжність у сумах заборгованості, які ухвалено судом стягнути з позивача у цій справі на користь відповідача й запропоновано звернути стягнення нотаріусом у цих самих правовідносинах. Правилами статей 526, 589, 590 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. В п.6.3 вказаного договору про іпотеку передбачено право іпотекодержателя звернутися до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, встановленому чинним законодавством України. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У зв'язку з невиконанням позивачем [PERSON] зобов'язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором, відповідач на реалізацію свого права звернувся до приватного нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису на предмет іпотеки, при цьому надав, на свій розсуд, документи на підтвердження безспірності боргу позивачки, що, станом на 05 березня 2014 року, склав 60\~803,20 доларів США та 1\~700, 0 гривень. Згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють безспірність. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року №483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Пунктом 1 розділу 1 переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку встановлено, що стягнення грошових сум та іншого майна, виплата, передача або повернення яких передбачено нотаріально посвідченими угодами, провадиться на підставі: оригіналу угоди; документа, що встановлює прострочку виконання. Таким чином, з тексту наведених норм законодавства вбачається, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом має правове значення доведеність факту безспірності суми стягуваної заборгованості. Проте, відповідачем не було надано доказів на підтвердження безспірності суми заборгованості. Так, 05 березня 2014 року відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, де зазначена сума заборгованості за договором кредиту у розмірі 60\~803,20 доларів США та 1\~700, гривень. Вже на час вказаного звернення в провадженні суду перебувала цивільна справа №522/16984/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON]. про стягнення заборгованості за кредитним договором (з 05 липня 2013 року). З наданої суду копії позовної заяви по вказаній справі від 05 липня 2013 року вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму 653\~660,82 гривень, що в еквіваленті, станом на 21.06.2013 року, складає 81\~779,15 доларів США. Зазначений позов задоволено рішенням суду від 19.06.2014 року, залишений без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року, яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 81\~779,15 доларів США, що еквівалентно 653\~660,82 гривень. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року зазначені рішення судів в частині задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення пені за порушення строків повернення кредиту скасовані, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19.06.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року залишено без змін. Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок нотаріуса про безспірність заборгованості боржника. Таким чином, судом констатується наявність спору між цими сторонами під час вчинення нотаріусом виконавчого напису, при цьому спір судом вирішувався не тільки з приводу наявності заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», а й з приводу розміру цієї заборгованості, що підлягає стягненню з боржника на користь кредитодавця. При визначенні змісту категорії безспірності вимоги суд має керуватися однаковим для всіх судів України її розумінням, сформульованим у своїх правових позиціях постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 березня 2015 року по справі № 6-27цс-15. Згідно із цими правовими позиціями, коли заявником порушується питання про стягнення штрафних санкцій, процентів, збитків, що не випливають з договору, то ця сума з боржником не погоджується, залежить від багатьох складових, а отже, вона є спірною. Резюмуючи, судом констатується факт порушення нотаріусом процедури вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису в цьому випадку. Поза увагою нотаріуса залишилось й те, що стягувач звернувся про стягнення, в тому числі, спірної суми боргу. За таких обставин, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягають стягненню, та безспірності характеру правовідносин сторін, що не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно із ч.1 ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. При цьому, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved