Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей до відповідача [PERSON] Посилається на те, що 01 серпня 1998 року уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №19, її дошлюбне прізвище Косован. В шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Зазначала, що сімейне життя не склалось, оскільки у них не було взаєморозуміння, [PERSON] зловживає спиртними напоями, безпричинно влаштовує сварки та скандали, що призвело до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини і в даний час фактично як подружжя не проживають з квітня 2015 року. Вона з дітьми проживає у сестри у с.Лопушна, Вижницького району Чернівецької області. Вважає, що примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам. Крім того, [PERSON] не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей, на даний час працює у Берегометському держлісгоспі і його середньомісячний заробіток становить 2000,00-3000,00 грн. в місяць. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 01.08.1998 року Берегометською селищною радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №19. Стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття з дня предявлення позову, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обємі, посилалась на обставини викладені в позові, на примирення з відповідачем не погоджувалася. Просила позовні вимоги задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити шлюбне прізвище «Токар». В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, надав заперечення, де зазначив, що проживали разом з [PERSON] в шлюбі 16 років, побудували будинок, проживали у важких умовах. Був мобілізований та рік проходив службу в зоні АТО, був поранений. По приїзду додому лікувався у психіатричній лікарні, став нервовий, внаслідок чого між ним та дружиною часто виникали сварки. Крім того, дізнався, що [PERSON] має іншого чоловіка з яким на даний час спільно проживає, а тому вважає, що примирення між ними не можливе, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Що стосується стягнення аліментів, то згідний сплачувати аліменти в меншому розмірі оскільки після повернення із зони АТО сам потребує лікування на яке потрібні гроші. Зазначив, що під час служби за ним зберігалась заробітна плата в Берегометському лісгоспі, яку отримувала дружина, що становить 58564,17 грн. за весь період, Берегометська селищна рада також допомагала. В зоні АТО він отримав 27972,23 грн. Тому твердження [PERSON], що він не надавав кошти на утримання дітей є невірними. Просить розірвати шлюб та стягувати аліменти в розмірі 1/3 усіх видів його доходів на двох дітей, а після досягнення старшою дочкою повноліття 1/4 від заробітку. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб 01.08.1998 року, який був зареєстрований Берегометською селищною радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №19, що підтверджується свідоцтвом про одруження, [PERSON] І-МИ №034757, виданим 01.08.1998 року Берегометською селищною радою, Вижницького району Чернівецької області. Від спільного життя в зареєстрованому шлюбі з відповідачем у сторін є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, [PERSON] 1-МИ №112300, виданого 23.10.2002 року виконкомом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №66 та копією свідоцтва про народження, [PERSON] №272576, виданого 07.08.1999 року Берегометською селищною радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №46. На даний час сторони не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, їх сімя розпалась, і шлюб носить формальний характер, сторони втратили один до одного почуття любові, поваги і довіри, сторони не погоджуються на примирення між ними, розпад їх сімї відбувся остаточно та поновити її неможливо. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 N11 проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 п.9 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, шлюб між ними необхідно розірвати, при розірванні шлюбу залишити прізвище позивачки шлюбне «Токар». У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права неповнолітніх дітей. Спір про розподіл майна, що перебуває в спільній сімейній власності, сторони не ставлять. Крім того, судом встановлено, що позивачка на даний час не має змоги самостійно, матеріально утримувати неповнолітніх дітей в повному обсязі, оскільки офіційно не працює, підробляє тимчасовими заробітками. З довідки Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, №7470 від 10.12.2015 року вбачається, що [PERSON] на даний час проживає в [INFO] разом з дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] №2323 від 01.12.2015 року вбачається, що [PERSON] проживає у власному житловому будинку, який знаходиться в смт.Берегомет по вул.Лужнянська, 6-Д, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON] разом з дітьми на даний час проживають в [INFO]. Відповідач [PERSON] офіційно працює у ДП Берегометське лісомисливське господарство, є працездатним, інших осіб на утриманні немає. З довідки про заробітну плату та інші прибутки за 2015 рік виданої ДП «Берегометським ЛМГ» про заробітну плату [PERSON] №16 від 15.01.2016 року вбачається, що заробітна плата [PERSON] в жовтні становила 2910,26 грн., в листопаді 4059,11 грн., в грудні 4150,32 грн. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] є учасником бойових дій, в період з 10.05.2014 року по 25.07.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, на території Донецької та Луганської області, що підтверджується копією посвідчення Серія АБ №165497, виданого 23.06.2015 року, посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України та копією довідки №257 від 28.04.2015 року. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку /батька/, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, має постійний дохід, суд вважає, що стягнення аліментів для утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% (відсотків) встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця з відповідача буде відповідати вимогам справедливості та розумності. На підставі викладених обставин суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зобовязаний сплачувати на користь [PERSON] сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% (відсотків) встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 29.12.2015 року і до настання їх повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 487,20 грн., а також судовий збір в сумі 487,20 гривень в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Що стосується посилання відповідача [PERSON] щодо визначення порядку сплати аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку відповідача, після досягнення повноліття [PERSON], [INFO], суд вважає їх безпідставними та передчасними, оскільки, згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, відповідач [PERSON] не позбавлений права на звернення до суду в окремому порядку щодо вирішення питання щодо зменшення розміру аліментів, при наявності підстав передбачених ст.192 ч.1 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial