Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], посилається на те, що уклала шлюб із відповідачем 30 листопада 2010 року, в період відбування покарання відповідачем, шлюб було зареєстровано МВ ДРАЦС Коростинського МУЮ Житомирської області. Дітей від шлюбу не мають. З 2014 року позивачка почала проживати в цивільному шлюбі з іншим чоловіком від якого 22.01.2016 року народила доньку Єлізаветту, а тому звернулася з даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій підтримала позовні вимоги і просить їх задовольнити, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, а саме шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур»єр» №155 (5775) від 18.08.2016 року, а тому суд ухвалив про заочний розгляд справи, згідно положень ст.ст. 197,224 ЦПК України Даючи оцінку дослідженим доказам у справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] 30.11.2016 року уклали шлюб, який був зареєстрований ДРАЦС Коростинського МУЮ Житомирської області, в місцях позбавлення волі, актовий запис № 464, що підтверджується (а.с. 6). В позові позивачка зазначає, що фактично однією сім»єю з відповідачем не проживала, оскільки він перебував в місцях позбавлення волі. Батьками дітей, яких вона народила (а.с. 7-9) є інші чоловіки, діти при народженні отримали прізвище відповідача відповідно свідоцтва про укладення шлюбу. З 2014 року позивачка проживає з іншим чоловіком [PERSON], що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов (а.с. 12). Від даного чоловіка 22.01.2016 року народила доньку Єлізаветту (а.с. 10). У відповідності із ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судом з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховується наявність малолітніх дітей. Вирішуючи позов, суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на засадах добровільності, взаємоповаги, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. У відповідності до ст.ст. 21,24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування особи до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, й цим правом скористалась позивач, оскільки не бажає проживати у формальному шлюбі, який фактично є припиненим. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та відновлення шлюбних відносин є неможливим, заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, сторонами не заявлялось клопотання про надання строку для примирення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Оскільки позивачка не довела суду, що шлюб розривається саме з вини відповідача, то згідно ст.88 ЦПК України, суд вважає за доцільне судові витрати стягнути з позивачки.

Outcome: approved