Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником 37/100 частин будинку за адресою вул. Чигиринська, 10/ вул. Рябоконя, 1, в м. Черкаси. Земельна ділянка під будинком є обєктом комунальної власності і перебуває у позивачки на праві користування. Між позивачкою та користувачами суміжних земельних ділянок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо визначення меж земельних ділянок, який розглядається в судовому порядку. У зв'язку з цим спором позивачка не може реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки. Рішенням суду від 07.10.2014р. судом визначено порядок землекористування між цими суміжними земельними ділянками. На підставі цього рішення суду Черкаська міська рада ухвалила рішення від 04.02.2016р. про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0354га. Натомість ухвалою ВССУ від 20.01.2016р. скасовано рішення суду від 07.10.2014р., а справу направлено на новий розгляд. Оскільки рішення Черкаської міської ради від 04.02.2016р. прийнято на підставі недійсного судового рішення, без погодження меж земельних ділянок із позивачкою, то вона просить визнати незаконним і скасувати п.1.2 рішення другої сесії Черкаської міської ради №2-185 від 04.02.2016р. «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам ([PERSON], [PERSON]І.» (Існуючі домоволодіння)» згідно якого [PERSON] передано безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку площею 0,0354га (кадастровий номер 7110136400:02:047:0095) по вул. Чигиринській, 12, м. Черкаси. В судовому засіданні позивачка і її представник підтримала позов в повному обсязі і просили його задовольнити. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] заперечували проти позову, посилаючись на відсутність ознак неправомірності в діях Черкаської міської ради при прийнятті оскаржуваного рішення. Просили відмовити у позові в повному обсязі. Представники [PERSON] [PERSON] та [PERSON] також заперечували проти позову. Зауважили, що оскаржуваним рішенням Черкаської міської ради не порушено прав позивачки, оскільки визначення меж земельної ділянки [PERSON] не перешкоджає правильному вирішенню спору між сторонами про визначення способу користування суміжними земельними ділянками. Вважають, що заявлений позов має формальний характер, а тому просили відмовити у його задоволенні. Третя особа [PERSON] суду пояснила, що ніхто прав позивачки не порушував, хоча спір між користувачами суміжних земельних ділянок остаточно не вирішений. Зазначила, що заперечує проти позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Позивачка є власником 37/100 частин домоволодіння за адресою: вул. Чигиринська 10/ вул. Рябоконя 1, м. Черкаси. Інші 63/100 частин цього домоволодіння належать [PERSON]. Власникам домоволодіння у постійне користування виділено земельну ділянку під ним площею 0,0700га та 0,0079га у тимчасове користування /а.с.98/. [PERSON] та [PERSON] є власниками домоволодіння по вул. Чигиринській, 12, м. Черкаси, за яким закріплена земельна ділянка площею 0,0731га на підставі договору із радгоспом «Черкаси» від 25.07.1953р.. На теперішній час по фактичному користуванню згідно геодезичних обмірів розміри земельних ділянок, що перебувають у користуванні власників домоволодінь по вул. Чигиринській 10 і 12 в м. Черкаси, не збігаються з розмірами, що були закріплені за цими обєктами. Межі цих суміжних земельних ділянок не визначені у встановленому законом порядку, оскільки між користувачами існує спір щодо їх погодження, який до теперішнього перебуває на розгляді у суді і не вирішений. 07.10.2014р. Придніпровський районний суд м. Черкаси ухвалив рішення, яким встановив порядок землекористування між цими земельними ділянками, визначивши межі земельних ділянок по існуючій спільній огорожі між домоволодіннями, а в місці де огорожа відсутня по уявній лінії, що його зєднує, відповідно до спільного плану земельних ділянок домоволодіння по фактичному користуванню згідно геодезичних обмірів (додатку №1 висновку судової земельно-технічної експертизи від 14.05.2014р., який є невідємною частиною рішення) /а.с.23-27/. Ухвалою від 03.12.2014р. Апеляційний суд Черкаської області залишив без змін рішення суду від 07.10.2014р. /а.с.28-30/. Проте 20.01.2016р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував зазначені судові рішення, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції /а.с.32-34/. Рішенням Черкаської міської ради від 02.07.2015р. [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі щодо земельної ділянки по вул. Чигиринській, 12, м. Черкаси, площею 0,0354га /а.с.9/. На підставі документації із землеустрою /а.с.7-21/ Черкаська міська рада ухвалила рішення від 04.02.2016р. №2-185, яким передала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0354га (кадастровий номер 7110136400:02:047:0095) по вул. Чигиринській, 12, м. Черкаси, безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд /а.с.22/. Зазначені обставини справи, окрім часткового підтвердження їх письмовими доказами, визнаються сторонами, а тому суд вважає їх доведеними. За таких обставин позивачка вважає, що рішенням відповідача порушуються її права як землекористувача, а тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник з приводу порядку передачі земельних ділянок у власність і регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Земельного кодексу України (далі - ЗК) та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання цивільних відносин здійснюється на засадах, зокрема, неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, забезпечення судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності (статті 1, 3 ЦК). Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Згідно із ст.106 ЗК власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Відповідно до ст.107 ЗК у разі неможливості виявлення дійсних меж земельної ділянки їх встановлення здійснюється за фактичним використанням. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Аналіз зазначених норм в контексті положень ст.ст.791, 91, 116, 186 ЗК свідчить, що передача у власність особи конкретної земельної ділянки можлива лише після визначення у встановленому порядку меж такої ділянки, яке здійснюється, зокрема, за погодженням із землекористувачами суміжних земельних ділянок. Як встановлено судом межі земельних ділянок, які закріплені у користування за домоволодіннями по вул. Чигиринській 10 і 12 в м. Черкаси, не визначені, оскільки відсутня земельно-кадастрова документація, а суміжні користувачі не погоджують визначення меж цих земельних ділянок по фактичному їх використанню. З пояснювальної записки технічної документації, на підставі якої здійснювалось формування та оформлення землевпорядної документації для приватизації [PERSON] земельної ділянки, вбачається, що визначення межових знаків та встановлення меж земельної ділянки відбувалось без погодження з позивачкою у звязку з наявністю рішення суду від 07.10.2014р. №711/6392/13-ц. Натомість зазначене судове рішення визнано незаконним і скасовано, а отже оформлення технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером 7110136400:02:047:0095 здійснено без дотримання порядку, передбаченого ст.186 ЗК. До теперішнього часу спір між сторонами щодо порядку користування суміжними земельними ділянками не вирішений, як і не визначені межі таких ділянок. Ухвалюючи рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0354га (кадастровий номер 7110136400:02:047:0095) по вул. Чигиринській, 12, м. Черкаси, відповідач погодився із визначенням меж такої земельної ділянки без згоди позивачки, чим порушив її право на визначення меж земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні, по фактичному використанню. За таких обставин твердження відповідача та третіх осіб про відсутність порушень прав та інтересів позивачки є помилковими. Суд зауважує, що відповідно до ст.5 ЗК регулювання земельних відносин базується на принципах забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави у здійснення громадянами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення раціонального використання та охорони земель; забезпечення гарантій прав на землю. Отже передавання земельних ділянок у власність іншим особам можливе лише за умови належного визначення меж таких земельних ділянок, що має здійснюватись з урахуванням інтересів власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. Згідно ч.1 ст.21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Враховуючи, що оспорюваним рішенням Черкаської міської ради порушуються права та інтереси позивачки, то таке рішення не може вважатись правомірним і підлягає скасуванню. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи клопотання позивачки, відповідно до ст.88 ЦПК, понесені позивачкою судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved