Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], [INFO], який вони зареєстрували 4 серпня 1990 року у Івановецькій сільській раді Кельменецького району Чернівецької області, про що був зроблений актовий запис за № 20 та відновити після розірвання шлюбу її дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов не визнав повністю. Позивачка [PERSON] пояснила, що в неї з відповідачем відсутнє взаєморозуміння. Три роки вони живуть в різних кімнатах. Останній рік стосунки погіршилися і вони ведуть окремо господарство. Відповідач вчиняв щодо неї насильство, тому так далі жити неможливо. Відповідач [PERSON] пояснив, що в них двоє дітей, в тому числі неповнолітня дочка. Тому необхідно зберегти шлюб. В судове засідання на 03.11.2014 року відповідач не з'явився. Позивачка [PERSON] подала заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. В ході судового засідання судом були досліджені такі докази: свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 4 серпня 1990 року, копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 10 червня 2002 року, довідка № 1738 від 8 липня 2014 року, видана Івановецькою сільською радою Чернівецької області, копія паспорта громадянки України [PERSON] серії [NUMBER]. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 4 серпня 1990 року у Івановецькій сільській раді Кельменецького району Чернівецької області, про що був зроблений актовий запис за № 20. У подружжя є неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], який в даний час є повнолітнім. Сімейні відносини сторони не підтримують. У подружжя відсутнє взаєморозуміння. Позивачка категорично проти збереження шлюбу. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя не дали результатів. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. В порушення ст.60 ЦПК України відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував можливість примирення. Крім того відповідач не надав суду доказів, що між ним та позивачкою дійсно існують сімейні відносини як між подружжям. Враховуючи наведене, зважаючи на те, що позивачка категорично заперечує проти збереження шлюбу, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу [PERSON] слід задовольнити. Суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] про залишення їй дошлюбного прізвища не підлягають задоволенню, оскільки даний спосіб зміни прізвища не передбачений законодавством. Так, відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Дане рішення суду ухвалюється відповідно до ч.3 ст.234 ЦПК України, якою передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя. Тобто, це категорія справ, яка розглядається на підставі ст.109 Сімейного кодексу України. На підставі ст.110 Сімейного кодексу України суди приймають рішення в порядку позовного провадження,

Outcome: partial