Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду в якому просила виселити [PERSON] з належної їй квартири за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Позовні вимоги мотивувала тим, що у належній їй квартирі проживає колишній чоловік [PERSON], який зловживає спиртними напитками, влаштовує сварки, бійки, принижує перед сусідами, притягався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї. Позивач, використавши всі досудові заходи вирішення спору, звернулася до суду за захистом свої законних прав та інтересів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині виселення з житлового будинку посилаючись на те, що не може в даний час здійснити вказане по причині відсутності коштів, та має намір реалізувати власні предмети обіходу після чого виселитися з квартири. Представник третьої особи - управління Державної міграційної служби України в Полтавській області при вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Заслухавши сторони, давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 серпня 1998 року [PERSON] є власником квартири по [ADDRESS]. (а.с. 18). Разом із нею зареєстрований і проживає колишній чоловік [PERSON] (а.с. 17, 19 ) Згідно рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області № 1621/1652/12 від 28 листопада 2012 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірваний. (а.с. 21). З матеріалів справи слідує, що [PERSON], працівниками міліції, винесено офіційне попередження про недопустимість в подальшому вчинення насильства в сім'ї. Згідно постанови Новосанжарського районного суду Полтавської області № 542/1090/15-п [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч. 1 КпАП України за вчинення сварки зі своєю співмешканкою по [ADDRESS] Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач постійно влаштовує сварки. Наведене свідчить про систематичність антигромадської поведінки, що роблять неможливим проживання власниці в одному помешканні з відповідачем. Так, відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Конвенцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Враховуючи те, що заходи попередження застосовані до відповідача про недопущення вчинення насильства у сім'ї, що застосовувались органами внутрішніх справ, не дали позитивних результатів, зловживання відповідачем алкоголем та неможливі умови спільного проживання продовжують існувати, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] підлягає виселенню з квартири за адресою: [ADDRESS]. З приводу вимоги позивача про зняття [PERSON], з реєстрації за адресою: [ADDRESS], суд вважає за необхідним зазначити наступне. Порядок реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації громадян, які на законних підставах, перебувають в України визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р. Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть, паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа прос смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку, інших документів. Таким чином, рішення суду про виселення з житлового приміщення є самостійною підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання відповідним органом виконавчої влади з питань реєстрації, а тому в даному випадку вирішення цього питання взагалі не потребує судового втручання. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги в частині зняття [PERSON] з реєстрації по [ADDRESS]. задоволенню не підлягають, та заявлені передчасно. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Оскiльки, суд частково задовольняє позовнi вимоги, з вiдповiдача на користь держави вiдповiдно до ст. 88 ЦПК України пiдлягають стягненню судовi витрати по справi, якi складаються з витрат по сплатi судового збору у розмiрi 121 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial