Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя, в якій просить розірвати шлюб, між нею та [PERSON] , який було зареєстровано 14 жовтня 2005 року, актовий запис № 23, стягнути з відповідача [PERSON] в її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. на дитину, щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку, поділити майно, що є спільною власністю сім`ї [PERSON] , визнавши за [PERSON] право власності на Ѕ частину будинку загальною площею 414,4 кв. м, що знаходиться за адресою [ADDRESS]; частини автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER] , жовтого кольору, телевізор «Тошиба», пральну машину «aeg electrolux», принтер «Кенон», холодильник «Бош», духова шафа «Bosch HBN 559E1Q», крім того судові витрати позивачка просить стягнути з відповідача. Від спільного подружнього проживання [PERSON] та [PERSON] в них народився син - [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на утриманні позивачки. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що причиною розірвання шлюбу є те, що з відповідачем спільне сімейне життя не склалося, вже тривалий час між ними існують не приязні стосунки не зійшлися характером та поглядами на життя, їхня сім`я фактично розпалась і подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити їхнім інтересам. Миритися з відповідачем не бажає, вважає, що сім`я існує формально, зберегти яку неможливо та недоцільно. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Суд, заслухавши учасників процессу, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено: Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] , було зареєстровано 14 жовтня 2005 року Микулинецькою селищною радою, Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 23. Від спільного подружнього проживання [PERSON] та [PERSON] в них народився син - [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на утриманні позивачки. Спільним сімейним життям сторони не проживають вже протягом тривалого часу з 2013 року. Між [PERSON] і [PERSON] відсутні почуття взаємної поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто, ці засади, які є морально-правовою основою шлюбу. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] існує формально, зберегти який неможливо та недоцільно. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього ж кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясував фактичні взаємини подружжя, обставини подружнього життя. Таким чином, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити в частині розірвання шлюбу, розірвавши шлюб між [PERSON] , [INFO] , жителем [ADDRESS] , і [PERSON] , [INFO] , жителькою [ADDRESS] , який було зареєстровано 14 жовтня 2005 року Микулинецькою селищною радою Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 23. Після розірвання шлюбу позивачці [PERSON] після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] в її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. на дитину, щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку. В свідоцтві про народження серії [NUMBER] зазначено, що [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батьки» батьком записано [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч.2 ст. 181 Сімейного Кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані в грошовій формі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка та її представник не представили суду жодних доказів про те, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на дитину в розмірі 4000 грн., хоча відповідач зі слів позивачки надає послуги з перевезення та має мінливий дохід, а тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 3000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином слід стягнути з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] в користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 18 липня 2018 року. Крім того позивачка звернулася до суду з позовною заявою в до відповідача, в якій просить поділити майно, що є їхньою спільною власністю визнавши за нею право власності на Ѕ частину будинку загальною площею 414,4 кв. м, що знаходиться за адресою [ADDRESS]; частини автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER] , жовтого кольору, телевізор «Тошиба», пральну машину «aeg electrolux», принтер «Кенон», холодильник «Бош», духова шафа «Bosch HBN 559E1Q». Згідно рішення Микулинецької селищної ради народних депутатів Теребовлянського району Тернопільської області від 03 липня 1996 року № 106 виділено земельну ділянку площею 0,15 га в [ADDRESS] , під будівництво індивідуального житлового будинку на своєму городі [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] в місячний строк одержати у відділі архітектури і будівництва при Теребовлянській районній державній адміністрації будівельний паспорт на забудову земельної ділянки. Згідно генплану забудови земельної ділянки забудівнику [PERSON] виділено на підставі рішення Микулинецької селищної ради народних депутатів Теребовлянського району Тернопільської області від 03 липня 1996 року № 106 під забудову земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 19 січня 2007 року № 33 затверджено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництва об`єкта в експлуатацію одноквартирного двоповерхового шести кімнатного житлового будинку в [ADDRESS] « а », забудовник - [PERSON] , будівництво житлового будинку завершене і готове для прийняття в експлуатацію. 16 серпня 2007 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла житловий будинок, що за адресою [ADDRESS] в користь [PERSON] . Згідно витягу Теребовлянського бюро технічної інвентаризації від 17 серпня 2010 року виданого про те, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії [NUMBER] від 28 липня 2010 року виданого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу за реєстровим номером № 2251 [PERSON] Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов заявника [PERSON] , від 24 вересня 2018 року № 160 [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не проживають з 27 березня 2013 року. Згідно довідки виданої Микулинецькою районною лікарнею від 11 січня 2019 року про те, що дитина [PERSON] 06.02.2007 року знаходився на обліку в дитячій консультації смт. Микулинці з народження по квітень місяць 2013 року. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії [NUMBER] від 28 липня 2010 року, не є спільною власністю подружжя. В судовому засіданні позивачка та її представник не заперечили факту набуття права власності на оспорюваний будинок відповідачем та не надали суду, а в судовому засіданні не здобуто документів, які б підтвердили, що будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] » є спільною сумісною власністю подружжя. А тому в частині визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину будинку загальною площею 414,4 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , слід відмовити. Також, згідно інформації, яка наявна у ЄДР МВС та Регіональній базі РСЦ МВС в Тернопільській області «Автомобіль» станом на 04 липня 2018 року за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб марки «Mersedes benz sprinrter 316 CDI» 13 лютого 2018 року. Вказаний автомобіль придбаний відповідачем за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто відповідачу [PERSON] В судове засідання викликалися свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, що він знає нову сім`ю відповідача, позивачка пішла від відповідача в 2013 році. З того часу він позивачки у відповідача не бачив жодного разу. Будинок в якому вони проживали належав матері відповідача. Автомобіль, який є предметом спору придбаний за гроші, які відповідачем особисто позичалися в [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , побудувала [PERSON] мама і кошти в ремонт вкладала вона. Позивачка виїхала з [PERSON] у 2013 році. Останні два роки У відповідача є інша жінка. Автомобіль, яким користується відповідач був придбаний у 2016 році. В судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, що у 2018 році відповідач позичив гроші на придбання автомобіля, яким користується, Останні два роки він живе з іншою жінкою, а з позивачкою не живе з 2013 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що вона проживає за адресою [ADDRESS] є сусідкою відповідача, та пояснила , що [PERSON] у 2013 році звільнилася з роботи і виїхала до Львова. В гості не заходила до неї. В смт. Микулинці проживає батько позивачки. На даний час з відповідачем проживає інша жінка. В судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, що він є батьком [PERSON] та що приблизно два роки тому були спроби у позивачки та відповідача помиритися, але не помирилися. Рік тому у відповідача з`явилася інша жінка. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Також, як вбачається з позовної заяви, вартість спільно набутого у шлюбі майна телевізора «Тошиба» становить 2000 грн., пральної машини «aeg electrolux» - 8000 грн., принтера «Кенон» - 4000 грн., холодильника «Бош» - 10000 грн., духової шафи «Bosch HBN 559E1Q» -9000 грн. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 статті 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Позивачкою [PERSON] в позовній заяві було вказано рухоме майно, яке вона оцінила: телевізор «Тошиба» вартістю 2000 грн., пральну машину «aeg electrolux» - 8000 грн., принтер «Кенон» - 4000 грн., холодильник «Бош» - 10000 грн., духову шафу «Bosch HBN 559E1Q» -9000 грн. Однак, позивачка та її представник в судовому засіданні не додали доказів, які б свідчили про дійсну вартість вказаного майна, що не дає суду можливості здійснити виділення у рівних частках майно подружжя, так як позов стосується реального поділу майна. В свою чергу відповідач у судовому засіданні визнав позов частково в частині поділу майна подружжя, і не заперечував проти задоволення позову, щодо виділення [PERSON] з спільно набутого майна подружжя, а саме: телевізора «Тошиба» вартістю 2000 грн., пральної машину «aeg electrolux» вартістю 8000 грн., принтер «Кенон» вартістю 4000 грн., холодильник «Бош» вартістю 10000 грн. та визнати за нею право власності на вказане майно. Решту позову вважавав безпідставним. За таких обставин слід виділити [PERSON] з спільно набутого майна подружжя рухоме майно, а саме: телевізор «Тошиба» вартістю 2000 грн., пральну машину «aeg electrolux» вартістю 8000 грн., принтер «Кенон» вартістю 4000 грн., холодильник «Бош» вартістю 10000 грн. та визнати право власності за [PERSON] на рухоме майно, а саме: телевізор «Тошиба» вартістю 2000 грн., пральну машину «aeg electrolux» вартістю 8000 грн., принтер «Кенон» вартістю 4000 грн., холодильник «Бош» вартістю 10000 грн. У вказаній частині позову щодо виділу та визнання права власності на рухому річ - духову шафу «Bosch HBN 559E1Q» слід відмовити.

Outcome: approved