Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду, зазначивши , що [INFO] померла її мати - [PERSON], яка залишила спадкове майно у виді права на земельну частку ( пай) відповідно до сертифікату серії [NUMBER], площею 7,23 умовних кадастрових гектар. Позивачка зазначила, що крім неї, інших спадкоємців померлої ані за законом, ані за заповітом немає. Батько - [PERSON] помер ще [INFO]. Рідний брат позивачки - [PERSON] помер [INFO]. За життя мати передала своїй доньці - позивачці по справі, гроші від продажу свого будинку, а своєму синові - [PERSON] мала намір віддати спірний земельний пай. Поважаючи останню волю покійної матері, позивачка не прийняла спадщину, зосередившись на вихованні малолітніх дітей. Із братом позивачка не спілкувалась через неприязні стосунки , тому не знала, що він за життя не оформив спадщину. Про це їй стало відомо випадково на початку серпня 2017 року. 11 вересня 2017 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Олександрівського районного нотаріального округу Донецької області , однак отримала відмову у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом , оскільки пропустила строк прийняття спадщини. Позивачка вважає, що пропустила строк прийняття спадщини з поважних причин, тому просить продовжити строк прийняття спадщини та надати їй трьохмісячний строк на прийняття спадщини після смерті матері . В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, заявила, що вона є спадкоємцем померлої матері за законом першої черги. Своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачка не змогла з поважних причин, бо не знала, що брат за життя не прийняв спадщину. Наполягала визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини у три місяці. Представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на те, що спадщина відкрилась раніше 1 січня 2004 року, тому необхідно застосовувати норми ЦК УРСР. Так, відповідно до ст.ст. 525-529 ЦК УРСР, позивачка є спадкоємицею померлої матері першої черги. Представник посилався, що відповідно до ст. 550 ЦК УРСР, строк прийняття спадщини може бути продовжений судом у випадку визнання причин пропуску строку поважними. На думку представника, причини пропуску позивачкою строку прийняття спадщини є поважними, бо вона не знала, що її брат не прийняв спадщину до серпня 2017 року. Представник відповідача - голова Мирнодолинської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні визнав вимоги позовної заяви повністю, пояснив, що після смерті [PERSON] залишився спадок у виді земельного паю, який до цього часу ніким не успадкований. Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши письмові докази, встановив таке. [PERSON] померла [INFO], про що 23січня 2002 року виконкомом Новодонецької селищної ради м. Добропілля Донецької області складено актовий запис про смерть № 7 ( свідоцтво про смерть серії [NUMBER])(а.с.7). Відповідно до довідки в.о. начальника головного управління Держгеокадастру у Донецькій області відділу в Олександрівському районі від 22 вересня 2017 року № 928/101 -17, відповідно до розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації від 5 травня 1996 року № 214р [PERSON] 19 серпня 1996 року за № 213 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], площею 7,23 умовних кадастрових гектар у КСП «Зоря» Мирнодолинської сільської ради Олександрівського району Донецької області. Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 23 жовтня 2000 року № 562р визначено розмір земельного паю по КСП «Зоря» - 6,18 умовних кадастрових гектар. ( а.с.8). Позивачка є рідною донькою померлої [PERSON], що підтверджено наданими свідоцтвами про народження та укладення шлюбу (а.с.12,13). До нотаріуса позивачка звернулась 11 вересня 2017 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] . У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 вересня 2017 року приватний нотаріус Олександрівського районного нотаріального округу Донецької області зазначив про пропуск [PERSON] строку прийняття спадщини. Доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини , або прийняття спадщини позивачка не надала, тому отримала відмову(а.с.16). Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, що підтверджено довідкою із спадкового реєстру(а.с. 17). Вирішуючи спір , суд виходив з такого. Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. З урахуванням того, що [PERSON] померла [INFO], до спірних правовідносин підлягає застосуванню Цивільний кодекс Української РСР. Частиною 1 статті 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця, встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON]. На підставі ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили б про прийняття спадщини, у тому числі, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Виходячи з викладеного, нормами Цивільного кодексу УРСР не передбачено визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Фактично, в судовому засіданні позивачка та її представник посилалась на встановлення [PERSON] додаткового трьохмісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на поважні причини пропуску цього строку. Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване, а не заявляти про намір звернення до нотаріуса у майбутньому. В судовому засіданні позивачка та її представник зазначили, що не мають наміру звертатися до суду з позовом про визнання права власності , а будуть звертатися до нотаріуса за отримання відповідного свідоцтва. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з викладеного, в межах заявлених позовних вимог відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed