Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідачів [PERSON] , ФОП [PERSON] , у якому просить стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] та ФОП [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 29962 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень та судовий збір у розмірі 768,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08 лютого 2019 року між нею ( [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] при участі відповідача ФОП [PERSON] , який діяв від імені Агенції «Вісон» було укладено договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1 Договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна, предметом договору є угода сторін, відповідно до якої продавець має намір продати, а покупець придбати майно, яке знаходиться у власності і являє собою однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 2.1 та 2.2 договору сторони домовилися та зобов`язалися укласти договір купівлі-продажу не пізніше 15 лютого 2019 року включно за ціною 776448 гривень, що на момент укладання договору еквівалентно сумі 28800 доларів США. Згідно п. 1.2 Договору на підтвердження вказаних зобов`язань покупець [PERSON] передає, а продавець [PERSON] приймає в рахунок належних за договором купівлі-продажу об`єкту платежів аванс у розмірі 29962 гривень, що за курсом становить 1000 доларів США. Відповідно до п. 1.3 договору, об`єкт нерухомості належить відповідачу [PERSON] на підставі довідки №200 від 07 листопада 2018 року від споживчого житлово-будівельного кооперативу «Калина плюс». Однак, попри всі намагання позивачки укласти договір купівлі-продажу відповідачі відмовлялися від його негайного укладання. Як вказує позивачка, згодом їй стало відомо про те, що на момент укладення договору 08 лютого 2019 року, а також на обумовлену у ньому дату укладення договору купівлі-продажу - 15 лютого 2019 року у відповідача [PERSON] не було документів на право власності на вказану квартиру. При цьому, документи про власність та договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна складав ФОП [PERSON] , який діяв від імені Агенції нерухомості «Вісон», який запевнив про наявність документа, що посвідчує право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Однак, в обумовлену у договорі про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна дату, а саме 15 лютого 2019 року, ні продавець [PERSON] , ні представник Агенції нерухомості «Вісон» ФОП [PERSON] не з`явилися. 16 лютого 2019 року відповідач [PERSON] повідомив, що право власності на квартиру ще не зареєстровано. 17 лютого 2019 року вона ( [PERSON] ) пред`явила відповідачу [PERSON] вимогу про повернення їй сплачених нею коштів, однак, відповідач відмовився їх повертати, пояснивши, що саме ФОП [PERSON] запевнив його, що право власності на квартиру підтверджується наявними квитанціями, а тому вказав, що кошти повинен повертати ФОП [PERSON] . Однак, позивачка вважає, що відповідачі [PERSON] , ФОП [PERSON] , ввівши її в оману, безпідставно отримали від неї грошові кошти у сумі 29962 гривень, а тому вказані кошти слід стягнути солідарно із двох відповідачів. Посилаючись на наведені обставини просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 26 грудня 2019 року від відповідача ФОП [PERSON] надійшов до суду відзив на позову, у якому заперечує проти позовних вимог, покликаючись на те, що твердження позивачки не відповідають дійсності. Зокрема, згідно укладеного договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 08 лютого 2019 року, сторони погодили, що покупець передає, а продавець отримує гарантійну суму, яка становить 26960 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США, згідно курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року із розрахунку 26,96 гривень за 1 долар США. Гарантійна сума є формою забезпечення виконання покупцем зобов`язань за цим договором і підлягає поверненню або коригування вартості на оцю суму під час укладення договору купівлі-продажу вказаної нерухомості, окрім випадків, передбачених пунктом 3.2. цього договору. Також не відповідає дійсності твердження позивачки про те, що кошти від неї отримували [PERSON] та ФОП [PERSON] , який діяв від імені агенції «Вісон», оскільки згідно тексту договору про намір купівлі-продажу кошти отримував [PERSON] в присутності ФОП [PERSON] . Безпідставним є твердження позивачки про те, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини [PERSON] та агенції нерухомості «Вісон», оскільки від укладення договору відмовилася саме позивачки [PERSON] . Зокрема, 19 лютого 2019 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 39,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до інформаційної довідки, документи на державну реєстрацію права власності на квартиру подані позивачкою реєстратору 13 лютого 2019 року, що свідчить про те, що 13 лютого 2019 року у позивачки вже не було наміру реалізовувати свої права на придбання квартири у [PERSON] . Також відповідач вказує, що квартира по [ADDRESS] набута у власність [PERSON] на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна №19 від 12 лютого 2019 року з додатком, видавник СЖБК «Калина Плюс» від 12 лютого 2019 року, тобто на підставі таких же правовстановлюючих документів, що зазначені в договорі про намір купівлі-продажу від 08 лютого 2019 року. Крім цього, згідно укладеного договору від 08 лютого 2019 року, у [PERSON] як продавця виникли обов`язки, які передбачені в п. 2.1 цього договору, а відповідно у [PERSON] як у покупця виникли обов`язки, які передбачені у п. 2.2. цього договору. При цьому, згідно п. 3.2. Договору, у випадку повного чи часткового невиконання умов договору продавцем, він зобов`язаний в одноденний термін повернути гарантійну суму, одержану відповідно до п. 1.2. цього договору та сплатити штраф у розмірі одержаної гарантійної суми, який розподіляється із розрахунку:75% покупцю і 25% агенції нерухомості, в рахунок компенсації матеріальних та моральних витрат за проведену роботу з підготовки, експертизи документів, оцінки об`єкту, реклами та втраченого часу. Тому, якщо позивачка вважає, що договір не виконується продавцем вона має право, згідно п. 3.1 вимагати у [PERSON] як продавця повернення гарантійної суми, одержаної відповідно до п. 1.2 договору та сплатити штраф у розмірі одержаної гарантійної суми, який розподіляється із розрахунку: 75% покупцю і 25% агенції нерухомості, або ж вимагати розірвання договору. Крім цього, відповідач вказує, що у провадженні Тернопільського міськроайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] про стягнення із відповідача [PERSON] 13480 гривень, що еквівалентно 500 доларів США одержаної гарантійної суми згідно договору про намір купівлі-продажу від 08 лютого 2019 року. Вказана обставина підтверджує той факт, що ФОП [PERSON] не одержував від [PERSON] 50% від одержаної ним гарантійної суми згідно договору про намір купівлі-продажу від 08 лютого 2019 року. Посилаючись на відсутність у нього підстав щодо повернення позивачці коштів за договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 08 лютого 2019 року, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ороновська О.М. подала до суду письмові пояснення, у яких вказує, що твердження позивачки про те, що [PERSON] та ФОП [PERSON] ввели її в оману, уклавши договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 08 лютого 2019 року, не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] при укладанні даного договору надав представнику агенції «Вісон» всі наявні документи, що належали йому на об`єкт нерухомості, а саме: договір на майнові права на об`єкт нерухомості з метою його продажу. Зважаючи на те, що ФОП [PERSON] був ознайомлений з усіма наданими [PERSON] документами, все одно наполягав на укладенні попереднього продажу квартири, а не об`єкта нерухомості. Згідно п. 1.2 договору на підтвердження зобов`язань [PERSON] передає, а [PERSON] приймає в рахунок належних за договором купівлі-продажу платежів аванс у розмірі 29962 гривень, що становить 1000 доларів США. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перша реєстрація спірної квартири була проведена 02 квітня 2019 року, при тому, що спірний договір був укладений 08 лютого 2019 року, тобто на момент його укладення не була проведена реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] . Тобто, агенція «Вісон» при ознайомленні з усіма документами свідомо ввела в оману не тільки позивача, але й відповідача [PERSON] , запропонувавши їм укласти попередній договір купівлі-продажу квартири, а не об`єкту нерухомості без реєстрації речових прав на нерухоме майно. З цих підстав просить відмовити в частині солідарного стягнення грошових коштів із відповідача [PERSON] . Від ФОП [PERSON] надійшла до суду письмова відповідь на письмові представника відповідача [PERSON] , у яких вказує, що представником відповідача невірно трактовано умови укладеного між сторонами договору та викладено доводи, які не відповідають дійсності, зокрема щодо введення в оману сторін з приводу відсутності документів на квартиру. Оскільки вказана квартира пізніше була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна №80 від 01 квітня 2019 року з додатком №54 від 02 квітня 2019 року, видавник СЖБК «Калина Плюс» та довідки СЖБК «Калина Плюс» №62 від 01 квітня 2019 року. Відтак, відсутні підстави для тверджень про введення в оману, оскільки вказана квартира відчужувалася без попередньої реєстрації права власності, а лише на підставі акта приймання-передачі та довідок СЖБК «Калина Плюс». Також не відповідають дійсності твердження представника відповідача про те, що сплачені позивачкою кошти у розмірі 29962, що за курсом НБУ становить 1000 доларів США є авансом, оскільки вказані грошові кошти є гарантійною сумою та формою забезпечення покупцем зобов`язань за договором і підлягає поверненню або коригуванню вартості продажі на цю суму під час укладення договору купівлі-продажу вказаної нерухомості, окрім випадків, передбачених пунктом 3.2 цього договору. Посилаючись на вказані обставини, відповідач ФОП [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. 21 вересня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Пономаренко І.А. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ороновська О.М. у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог в частині стягнення із [PERSON] грошових коштів та просила відмовити у їх задоволенні. Відповідач ФОП [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо стягнення із нього грошових коштів, пояснивши, що кошти за договором від 08 лютого 2019 року отримував [PERSON] , відтак, відсутні підстави для стягнення із нього (ФОП [PERSON] ) зазначеної суми. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову. Судом установлено: 08 лютого 2019 року між [PERSON] (продавцем), [PERSON] (покупцем) та Агенцією нерухомості «Вісон» в особі [PERSON] було укладено договір про намір купівлі-продажу, згідно пункту 1.1. якого предметом договору є угода сторін, відповідно до якої продавець має намір продати, а покупець придбати майно, яке знаходиться у власності (розпорядженні), що являє собою однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 1.2. покупець передає, а продавець отримує гарантійну суму, яка становить 26960 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року із розрахунку 26,96 гривень за 1 долар США. Гарантійна сума є формою забезпечення виконання покупцем зобов`язань за цим договором і підлягає поверненню або коригуванню вартості продажі на цю суму під час укладення договору купівлі-продажу вказаної нерухомості, окрім випадків, передбачених пунктом 3.2. цього договору. Відповідно до п. 1.3. об`єкт нерухомості належить [PERSON] згідно Довідки №200 від 07 листопада 2018 року від споживчого житлово-будівельного кооперативу «Калина плюс» про оплату у повному обсязі щодо фінансування будівництва однокімнатної квартири [ADDRESS] на третьому поверсі, загальною площею 42,3 кв.м. За пунктом 1.4. продавець підтверджує, що зазначене майно - нерухомість є добросовісно ним набуте, не заставлено, не подаровано. Не є предметом спору, та під забороною на відчуження не знаходиться, не є зданим в оренду та не обтяжене іншими зобов`язаннями і претензій зі сторони третіх осіб до нього немає. Відповідно до підпункту в) пункту 2.1. договору продавець зобов`язаний укласти договір купівлі-продажу вказаної нерухомості до 15 лютого 2019 року за ціною 776448гривень, що еквівалентно 28800 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року, із розрахунку 26,96 гривень за долар США. Підпунктом г) пункту 2.1. договору сторони погодили, що продавець зобов`язаний при передачі ключів від квартири у момент продажі здійснити прибирання квартири від сторонніх предметів та речей, залишити плитку на підлогу на балкон та залишити фарбу для покраски (два відра неповних); передати документи на опалення та гарантію на котел, а також гарантію на стелю; усунути тріщини на стінах. Оплатити усі комунальні платежі та вийти на нуль заборгованості. Згідно підпункту а) пункту 2.2. покупець зобов`язаний укласти договір купівлі-продажу вказаної нерухомості до 15 лютого 2019 року за ціною 776448 гривень, що еквівалентно 28800 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року із розрахунку 26,96 гривень за 1 долар США. Підпунктом б) пункту 2.2. сторони погодили, що покупець зобов`язаний оплатити за надані послуги агенції нерухомості у сумі, що становить 21568, що еквівалентно 800 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року із розрахунку 26,96 гривень за 1 долар США. Відповідно до п. 3.1. Договору, у випадку повного чи часткового невиконання умов даного договору продавцем, він зобов`язується в одноденний термін повернути гарантійну суму, одержану відповідно до п. 1.2. цього договору, та сплатити штраф у розмірі одержаної гарантійної суми, який розподіляється із розрахунку: 75% покупцю і 25% агенції нерухомості, в рахунок компенсації матеріальних та моральних витрат за проведену роботу з підготовки, експертизи документів, оцінки об`єкту, реклами та втраченого часу, тощо. Згідно п. 3.2. у випадку невиконання умов даного договору покупцем гарантійна сума, одержана відповідно до п. 1.2. цього договору йому не повертається, а ділиться в рівних частках між продавцем та агенцією нерухомості. Пунктом 4.1 сторони погодили, що договір набирає чинності після його підписання. Так, на виконання пункту 1.2. договору позивачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] гарантійну суму у розмірі 26960 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року, із розрахунку 26,96 гривень за долар США. Однак, в порушення зобов`язань продавець - відповідач [PERSON] не прибув в обумовлену у договорі дату, а саме 15 лютого2019 року для укладення договору купівлі-продажу нерухомості, та відмовився від продажу квартири. У зв`язку із невиконанням відповідачем [PERSON] умов договору про намір купівлі-продажу від 08 лютого 2019 року, позивачка [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] із письмовою вимогою про повернення сплачених нею грошових коштів. Вказана письмова вимога отримана відповідачем [PERSON] 17 лютого 2019 року, що стверджується проставленим ним на вказаній вимозі власноручним підписом про її отримання. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка покликається на ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). У відповідності до ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Зокрема, позивач вказує, що умови кладеного договору від 08 лютого 2019 року невиконані відповідачем, який не з`явився в обумовлену у договорі дату для продажу квартири. Так, на виконання пункту 1.2. позивачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] гарантійну суму, яка становить 26960 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року із розрахунку 26,96 гривень за 1 долар США. При цьому, за умовами п. 3.1. Договору, у випадку повного чи часткового невиконання умов даного договору продавцем, він зобов`язується в одноденний термін повернути гарантійну суму, одержану відповідно до п. 1.2. цього договору, та сплатити штраф у розмірі одержаної гарантійної суми, який розподіляється із розрахунку: 75% покупцю і 25% агенції нерухомості, в рахунок компенсації матеріальних та моральних витрат за проведену роботу з підготовки, експертизи документів, оцінки об`єкту, реклами та втраченого часу, тощо. Тобто, кошти у розмірі 26960 гривень отримані відповідачем [PERSON] , та у випадку невиконання умов договору продавцем, він зобов`язався в одноденний термін повернути гарантійну суму, одержану відповідно до п. 1.2. цього договору. Однак, отримані від позивачки грошові кошти у розмірі 26960 гривень відповідачем [PERSON] не повернуті. Разом із цим, суд критично сприймає твердження позивачки та представника відповідача [PERSON] - адвоката Ороновської О.М. про те, що сплачена сума у розмірі 26960 гривень є авансом за договором, а тому підлягає поверненню, оскільки за умовами п. 1.2. договору, грошові кошти у сумі 26960 гривень є формою забезпечення виконання покупцем зобов`язань за цим договором і підлягає поверненню або коригуванню вартості продажі на цю суму під час укладення договору купівлі-продажу вказаної нерухомості, окрім випадків, передбачених пунктом 3.2. цього договору. Відтак, до вказаних правовідносин не підлягають застосуванню статті 546, 570 Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає неспроможними твердження позивачки та представника відповідача [PERSON] - адвоката Ороновської О.М. про те, що, в порушення умов укладеного між сторонами 08 лютого 2019 року договору, не відбулася купівля спірної квартири, оскільки відповідач ФОП [PERSON] ввів в оману сторони про наявність документів на право власності на квартиру, не зважаючи на те, що станом на дату укладання договору реєстрація права власності на квартиру ще не була проведеною. Укладеним між сторонами договором спростовуються вказані твердження. Так, відповідно до п. 1.3. об`єкт нерухомості належить [PERSON] згідно Довідки №200 від 07 листопада 2018 року від споживчого житлово-будівельного кооперативу «Калина плюс» про оплату у повному обсязі щодо фінансування будівництва однокімнатної квартири [ADDRESS] на третьому поверсі, загальною площею 42,3 кв.м. Тобто, у договорі чітко прописано на підставі яких документів у відповідача [PERSON] наявне право на квартиру, а також не вказано про наявність державної реєстрації права власності на квартиру. Крім цього, відповідачем ФОП [PERSON] надано суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №217522040 сформованої 23 липня 2020 року, з якої убачається, що спірна квартира [ADDRESS] , 02 квітня 2019 року все ж була відчужена [PERSON] на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна №80 від 01 квітня 2019 року, довідки №62 від 01 квітня 2019 року, додатку №54 від 02 квітня 2019 року видавник СЖБК «Калина Плюс». За вказаних обставин, оскільки гарантійна сума у розмірі 26960 гривень отримана від позивачки [PERSON] відповідачем [PERSON] та не була повернута ним після невиконання умов договору від 08 лютого 2019 року, відтак вказана сума грошових коштів підлягає стягненню з відповідача [PERSON] у повному обсязі. Разом із цим, суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимогу про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відповідно по пункту 1.2. договору у сумі 29962 гривень, натомість зазначеним пунктом договору підтверджується, що позивачкою сплачено відповідачу [PERSON] гарантійну суму у розмірі 26960 гривень. Таким чином, поверненню підлягає фактично сплачена грошова сума у розмірі 26960 гривень, оскільки інший розмір договором не обумовлено та сторонами не підтверджено. Разом із тим, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження отримання відповідачем ФОП [PERSON] від позивачки [PERSON] будь-яких грошових коштів за договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 08 лютого 2019 року. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача ФОП [PERSON] в порядку солідарного стягнення грошових коштів у розмірі 26960 гривень, не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне: Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.1 ст.134 ЦПК України, разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що була сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із вимогами ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В силу вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Як убачається із матеріалів цивільної справи 01 листопада 2019 року між [PERSON] та адвокатом Пономаренком Ігорем Анатолійовичем укладено договір про надання правової допомоги у вигляді консультації та складання документів та представлення інтересів в суді, за умовами пункту 4.1. якого сторони погодили, що за надані консультаційні та юридичні послуги та правову допомогу [PERSON] сплачує адвокату [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 гривень. На підтвердження сплати вказаної суми коштів у розмірі 5000 гривень долучено квитанцію до прибуткового касового ордера від 01 листопада 2019 року та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесе, у зв`язку із розглядом справи. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід сплатити понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 26960 гривень безпідставно отриманих грошових коштів та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень, в частині позовних вимог [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів та витрат на професійну правничу допомогу - відмовити. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути 768,40 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial