Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] у грудні 2013 р. звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованість пос платі аліментів за період з 12.03.2003 р. по 01.11.2013 р. в розмірі 86 634,03 грн. та нустойку за прострчоення сплати аліментів за перід з 12.03.2003 р. по 01.11.2013 р. в розімрі 316 214,21 грн. Позивачка в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва 25.04.2003 р. був виданий виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх спільної дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку. Проте, відповідач з моменту винесення судового рішення жодного платежу по виконавчому листі не здійснив, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідача вказану вище заборгованість, неустойку та судовий збір. Позивачка 08.04.2014 р. подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просила суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за період з 12.03.2003 р. по 01.04.2014 р. в розмірі 93 057,63 грн., неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2011 р. по 08.04.2014 р. в розмірі 221 326,65 грн. та судовий збір. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов з урахуванням уточнень підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 08.04.2014 р., отримавши заяву про уточнення позовних вимоги, заявив клопотання про перенесення слухання справи на іншу дату для можливості прокунсультуватися та надати докази сплати ним аліментів за виконавчим листом. Проте, після того, як суд узгодив дату наступного судового засідання зі сторонами, в тому числі із відповідачем, останній в призначене чергове судове засідання не з»явився, який про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином (43), про причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає неявку останнього без поважних причин та можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 29.08.2003 р. (а.с. 7) Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва 25.04.2003 р. був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття в розмірі ? всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 12.03.2003 р. Проте, судом встановлено, що відповідач з часу винесення Солом'янським районним судом м. Києва вищезазначеного рішення, жодного платежу в рахунок сплати аліментів на користь позивачки не сплатив, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 01.04.2014 р. за період з березня 2003 р. по березень 2014 р. становить - 93 057 грн. 63 коп., що підтверджується відповідною довідкою-рахунком складеною державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві (а.с. 45-47). Відповідач, не дивлячись на належне повідомлення про час та місце слухання справи та повідомлення вцілому про наявність даної справи в провадженні суду з 15.02.2014 р. (а.с. 21), не надав суду жодного доказу, всупереч ст. 60 ЦПК України, в спростування позовних вимог, у разі їх наявності та документальних підтверджень, що останній матеріально допомагає позивачці в достатньому розмірі утримувати неповнолітню дитину, у зв'язку з чим суд приймає рішення на підстав наявних в справі доказів. В судовому засіданні достовірно встановлено, що матеріальним забезпеченням неповнолітньої дитини займається позивачка - [PERSON], яка її повністю утримує. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. В судовому засіданні не встановлено, що відповідач [PERSON] має грошові зобов'язанні перед іншими особами (інші діти, непрацездатні члени сім'ї, родичі). Згідно ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України, заборгованість за аліментами, присуджені в частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого провадилося їх стягнення. Згідно ч. 3 ст. 196 СК України, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Встановлено, що розрахунок заборгованості відповідача по аліментам нараховувалась відповідно до положення ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому вказаний розрахунок є вірним. Згідно ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Також, суд бере до уваги ту обставину, що у разі непогодження боржника - відповідача по справі з розрахунком заборгованості по аліментам складеного ВДВС Солом'янським РУЮ м. Києва, він мав можливість його оскаржити в 10-ти денний строк з дня отримання вказаної довідки - розрахунку, проте, як встановлено судом, відповідач не оскаржив цієї довідки, враховуючи те, що зазначений документ міститься в додатках до позовної заяви, яка перебуває в провадженні суду з грудня 2013 р. Згідно ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а тому суд приймає наданий позивачкою розрахунок пені, який не суперечить матеріалам справи. Проте, суд вважає занеобхідним зменшити розмір пені до розміру суми заборгованості по аліментам в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України, у зв'язку з чим суд стягує з відповідача пеню в розмірі 93 057 грн. 63 коп. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки частково знайшли своє підтвердженні та обґрунтування в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial