Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 24 лютого 2010 року вона розірвала шлюб з відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 24.02.2010 р. серія [NUMBER]. У шлюбі у них народився син [PERSON] - [INFO], який проживає з нею. Після розірвання шлюбу і по даний час відповідач жодної участі у вихованні сина не бере. Всі питання щодо його вихованню вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає, не піклується про сина, його фізичний і духовний розвиток, здоров'я, не відвідує його, не спілкується з ним, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, навчання, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА Микитин І.Я. в судовому засіданні проти позбавлення батьківських прав не заперечувала. Представник прокуратури Тисменицького району в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач в судове засідання 29.10.2014 року не з'явився, та не повідомив суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Встановлено, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої сина [PERSON], [INFO], а саме: не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною у обсязі, необхідному для його нормального розвитку та самоусвідомлення, не надає сину матеріальної допомоги, не проявляє щодо нього батьківської турботи та піклування. Вказані обставини підтверджуються висновком комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА від 18.07.2014 року № 11-14/02-20 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] оскільки відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Дорадчий орган вважає за доцільне позбавити останнього батьківських прав щодо неповнолітнього сина. Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками. Виходячи з інтересів малолітньої дитини, враховуючи, що її батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання, розвитку та утримання сина [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є підставними та обґрунтованими і підлягають задоволенню - відповідача слід позбавити батьківських прав відносно його сина [PERSON]. На підставі наведеного, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України,

Outcome: approved