Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15.09.2000р., на даний час шлюб розірвано за рішенням суду від 08.11.2007р. Від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON], 20.03.2001р.н., батьком якої записаний відповідач. Після розірвання шлюбу дитина мешкає з нею, відповідач не цікавиться вихованням та розвитком дитини, не приймає ніякої участі в її утриманні, жодного разу не провідав її та не виявляє бажання спілкуватись з донькою. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обовязків та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON], 20.03.2001р.н. В судове засідання позивачка не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобовязані\~ \~\~виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.09.2000р. Шлюб розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2007р. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], 20.03.2001р.н. Батьком дитини в свідоцтві про її народження записаний [PERSON]. Після розірвання шлюбу, сторони мешкають окремо, дитина мешкає з матірю і знаходиться на її утриманні та вихованні. Батько дитини з дитиною не спілкується, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дитини не приймає. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Хортицькому районувід 24.07.2017р. за №01/01/-11/0782 ним визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON], 20.03.2001р.н. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.2 ст.31, ст.174 ЦПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає необхідним позов задовольнити, оскільки він визнаний відповідачем повністю. Він не оспорює ту обставину, що, будучи батьком дитини, з дитиною не спілкується, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дитини не приймає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини, у звязку з чим ця обставина відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси. Отже, суд вважає встановленим та доведеним наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON], 20.03.2001р.н. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00грню.

Outcome: approved