Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , житловою площею 12,2 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м. Представник позивачки у судове засідання не з`явилась, позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи, про що надала письмову заяву. Відповідач у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди представника позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 червня 2017 р. державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Волобуєвим О.В., спадкова справа №628/2009, реєстр №3-258, в порядку спадкування після батька [PERSON] , який помер [INFO] в м. Костянтинівка Донецької обл. Після смерті батька позивачка прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини до Костянтинівської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, була заведена спадкова справа №628/2009. Після смерті матері [PERSON] , [INFO] позивачка стала проживати разом з батьком в будинку [ADDRESS] . У подальшому батько переїхав на постійне проживання в м. Костянтинівка Донецької області, а позивачка продовжувала проживати в належному йому будинку, де мешкає до теперішнього часу. У зв`язку з відсутністю грошових коштів, позивачка не оформила свої спадкові права, не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки вважала, що вона є єдиним спадкоємцем батька. В червні 2017 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину спадкового майна, при цьому їй стало відомо, що заяву про прийняття спадщини після [PERSON] подав його онук відповідач [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і протягом десяти років відкрито, безперервно володіла частиною будинку. При заволодінні чужим майном вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, оскільки вона прийняла спадщину, про іншого спадкоємця їй не було відомо, відповідач не з`являвся до будинку, не заявляв про своє право на частину житлового будинку. Позивачка продовжує відкрито, добросовісно володіти чужою частиною квартири, у зв`язку з чим набула право власності на це майно. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем і правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК. право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦГІК). Можливість пред`явлення де суду потову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови). Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 768,4 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved