Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила вселити її в ізольовану кімнату № 104/2\~ площею 12,2 кв.м., що розташована у двокімнатній квартирі\~ № 104 загальною площею 37,2 кв.м., по вул. Українській, будинок № 4 в м. Запоріжжя, зобов»язати [PERSON] , що діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні ізольованою кімнатою № 104/2 площею 12,2 кв.м. та допоміжними приміщеннями : коридором, кухнею, санвузлом , що розташовані у двокімнатній квартирі № 104 загальною площею 37,3 кв.м., по вул. Українській, будинок № 4 в м. Запоріжжя. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що вона користується ліжко-місцем в ізольованій кімнаті № 104/2, що розташована у двокімнатній квартирі\~ № 104 загальною площею 37,2 кв.м., по вул. Українській, будинок № 4 в м. Запоріжжя. Іншою ізольованою кімнатою 104/1 у квартирі площею 19,2 кв.м. користується [PERSON] , її чоловік та неповнолітня дитина . З 15.11.2015 року другим ліжко-місцем в кімнаті 104/2 користувалася [PERSON], яка померла 27.04.2016 року. 22-23 квітня 2016 року вона відвідувала своїх батьків в смт. Новомиколаївка Запорізької області та про смерть [PERSON] не знала. За невідомих їй причин [PERSON] замінила замок у вхідній двері квартири , яка є загальною, та після її повернення відмовилася надати їй ключі , мотивуючи це тим, що два дублікати ключем надала [PERSON].Оскільки протиправна поведінка [PERSON] перешкоджає їй у реалізації житлових прав, вона не може потрапити до кімнати, вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали, зазначивши , що відсутні правові підстави для проживання [PERSON] у спірній кімнаті, крім того, вона там взагалі не проживала, [PERSON] та члени її сім»ї не є належними відповідачами , оскільки спірна квартира перебуває у власності територіальної громади, крім того, комплект ключів від вхідних дверей були надані [PERSON] [PERSON], а тому позивачка повинна звернутися до членів родини померлої [PERSON]. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Запорізької міської ради не оспорювала право на користування позивача [PERSON] ліжко-місцем в кімнаті, позов просила вирішити на розсуд суду. Трятя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в наданій суду заяві просила справу розглянути у відсутність її представника з урахуванням прав неповнолітньої дити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Запорізької міської ради від 23.02.2012 року року № 76 «Про зміну статусу 22/25 частини гуртожитку для малих сімей по вул. Українська, 4» квартира 104 у вказаному будинку, тимчасово залишена для використання під гуртожиток для малих сімей (а.с.40). Право власності на 22/25 частин об»єкту нерухомості за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська, 4 зареєстроване за Територіальною громадою м. Запоріжжя (а.с.48, 4). Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2008 року безстроковий договір найму від 26.05.2005 року ліжко-місця у кімнаті № 104/2, розташованій у будинку 4 по вул. Українській в м. Запоріжжі, укладений між КП «РЕПОГ» і позивачем [PERSON] визнано дійсним (а.с.6). Також , встановлено, що позивачка зареєстрована за адресою: [INFO] , кімната, 104/2 (а.с.8). \~За змістом ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Тобто, право користування [PERSON] ліжко-місцем у кімнаті 104/2, розташованій у будинку 4 по вул. Українській в м. Запоріжжі є обставиною, що не підлягає доказуванню. Також, представник власника житла не оспорював вказане право позивача. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частиню 4,5 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Також, в ході розгляду справи встановлено, що іншою кімнатою у квартирі 104 (104/1) по вул. Українська, 4 в м. Запоріжжя, користується відповідачка [PERSON], її неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], та [PERSON], на підставі ордеру від 10 липня 2007 року (а.с.49,50,51). На теперішній час [PERSON] позбавлена можливості потратити до кімнати , де має право користування ліжко-місцем, оскільки [PERSON] та її чоловік не надають їй ключів від вхідної двері до квартири 104 по вул. Українській в м. Запоріжжя. Так, в судовому засіданні [PERSON] категорично відмовилася надати ключі представнику позивача зазначивши, що комплект ключів нею було надано [PERSON], яка користувалася іншим ліжко-місцем в кімнаті 104/2 , та яка померла в квітні 2016 року. Суд вважає, що такі дії відповідачів порушують житлові права [PERSON] , обмежують її у праві користування житлом , а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved