Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у її власності знаходиться квартира [ADDRESS] . У квартирі зареєстрований, але не проживає [PERSON] , який є її колишнім чоловіком. Добровільно знятися із реєстрації він відмовляється, у зв`язку з чим позивачка несе додаткові витрати на утримання квартири по сплаті комунальних послуг, тому вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового засідання. Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача до суду не надходило, тому суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 28.08.2004 року (а.с.7-8). Згідно паспорта громадянина України, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 15.10.2020 року зареєстрованим у Карлівській міській раді за №451, встановлено, що [PERSON] у квартирі зареєстрований, але із січня 2015 року не проживає (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 03.07.2017 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та складено відповідний актовий запис №13 (а.с.12). Факт тривалого непроживання відповідача у квартирі також підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , її колишнього чоловіка, який протягом тривалого часу (з січня 2015 року) не проживає у квартирі та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивачки як власника нерухомого майна на реалізацію нею права користування належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved