Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачки та уточнивши свої позовні вимоги просить суд стягнути з [PERSON] на її користь борг за договором позики у сумі 47 958 грн. з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми 2424,18 грн., суму процентів за користування позикою в сумі 11799,53 грн. та судовий збір. Вимоги мотивує тим, що внаслідок не виконання відповідачем умов договору позики, виникла заборгованість, яку боржник у добровільному порядку не сплачує. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та позовні вимоги підтримує у повному обсязі з урахуванням уточнень. Представник відповідачки у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав викладених у його письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, котра про час і місце судового засідання повідомлена належним чином та надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши усі необхідні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відпвідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 04 жовтня 2011 року відповідач [PERSON] взяла в борг у позивачки [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 доларів США в гривнях по курсу долару, котрі відповідач зобов'язалася повернути до 01 березня 2012 року, що підтверджується розпискою від 04 жовтня 2011 року, оригінал якої долучений до матеріалів справи (а.с.25). Як зазначила позивачка у своєму позові, що відповідачка до цього часу суму боргу не повернула у повному обсязі, чим також прострочила виконання грошового зобов'язання, тому остання повинна повернути їй борг з урахуванням трьох відсотків річних та сплатити проценти від суми позики, про що надала розрахунок заборгованості (а.с.26-27). Представник відповідачки у судовому засідання пояснив те, що на підставі рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 15 січня 2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми та завдатку було стягнуто з останньої на корись позивачки суму в розмірі 255 000,00 грн., яку було передано відповідачці з метою укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. В порядку примусового провадження даного судового рішення більша частина боргу [PERSON] була погашена. На день складання даної розписки, тобто на 04 жовтня 2011 року частина грошових коштів, стягнутих за даним судовим рішенням склала 49045,30 грн., що приблизно складає 6000,00 доларів США за курсом НБУ на той час, котра мала бути стягнута в межах відкритого виконавчого провадження. 04 жовтня 2011 року під час зустрічі між позивачкою та відповідачкою, користуючись тяжким моральним становищем відповідачки, [PERSON] морально змусила останню скласти боргову розписку на суму, що на той час не була стягнута в межах виконавчого провадження. При цьому гроші, про які йшла мова в розписці [PERSON] не передавались. 16 лютого 2012 року відповідачкою було погашено суму заборгованості відповідно до судового рішення. Згідно до ст. 625 ЦК України, - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1. ст. 1050 ЦК України, - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частина перша ст. 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, суд з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, приходить до висновку що, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягує з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у сумі 47 958 гривень 00 копійок з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 2424 гривень 18 копійок та суму процентів за користування позикою у розмірі 5887 гривень 13 копійок, розмір якої визначений на рівні облікової ставки Національного банку України (сума боргу - 47598,00; період прострочення: 02.03.2012-22.03.2012, кількість днів 20, розмір облікової ставки 7,7500%, сума пені за період прострочення - 203,14 грн.; період прострочення: 23.03.2012-09.06.2013, кількість днів - 444, розмір облікової ставки - 7,5000%, сума пені за період прострочення - 4364,23 грн.; період прострочення: 10.06.2013-12.08.2013, кількість днів - 64, розмір облікової ставки - 7,0000%, сума пені за період прострочення - 587,14 грн.; період прострочення: 13.08.2013-06.11.2013, кількість днів - 86, розмір облікової ставки 6,5000%, сума пені за період прострочення - 732,61 грн., загальна сума пені за договором складає 5887,13 грн.). Що стосується вимог позивачки щодо стягнення процентів у розмірі подвійної ставки НБУ, то такі не підлягають задоволенню як незаконні. Що стосуються доводів представника відповідача що вказана вище сума боргу входила в суму, котру відповідачка сплатила [PERSON] за судовим рішенням від 15 січня 2009 року, то такі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не приймаються судом до уваги. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порядку ст. 88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати по справі та стягує з відповідачки на користь позивачки судові витрати по справі у вигляді судового збору пропорційно до розмірі задоволених позовних вимог у розмірі 562,69 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial