Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання удаваним правочину, посилаючись на те, що у червні 2017 року вона звернулася до агентства з працевлаштування закордоном Мейпл Едьюкейшн з проханням надати більше інформації щодо можливості працевлаштування в Китаї. Від представника компанії [PERSON] , позивачка дізналася письмово (шляхом отримання електронного листа на електронну поштову скриньку), що на момент її звернення до агентства, компанія працевлаштовувала українців лише в якості викладачів англійської мови в Китаї та процес працевлаштування складався із 3 етапів: 1). Співбесіда англійською мовою з керівником компанії - [PERSON] (який згодом представився як [PERSON] та саме з цією особою було підписано Інвестиційний договір, невиконання якого предметом позову); 2). Самостійна підготовка матеріалів вдома; 3). Дистанційна співбесіда англійською мовою з представником школи в Китаї, яка пропонує вакансію викладача. У вересні 2017 року вона вирішила, що хоче все ж спробувати свої сили та продовжила листування з компанією щодо працевлаштування в Китаї (жодні інші варіанти, тобто навчальні цілі, туристична мета не цікавили). Представник [PERSON] повідомила, що компанія здійснює оплату всіх візових послуг. Для подальшого проведення процесу працевлаштування їй, [PERSON] потрібно було з`явитись у офіс Мейпл Едьюкейшн, як було вказано пані [PERSON] , та надати копії документів (паспорт, ідентифікаційний код) та залагодити інші питання, пов`язані з майбутньою роботою в Китаї. Так, 24 вересня вона, позивачка приїхала в офіс Мейпл Едьюкешн та особисто познайомилась з [PERSON] та [PERSON] , який, в свою чергу, поставив перед фактом необхідності підписання Інвестиційного Договору, адже тільки за цієї умови компанія продовжуватиме співпрацю з нею. Відповідно до п.1.1 умов Інвестиційного договору №26 від 24.09.2017 року, Інвестор ( [PERSON] ) на добровільних засадах здійснює інвестування в діяльність Реципієнта ( [PERSON] ), а Реципієнт зобов`язується використовувати вкладені інвестиції лише для здійснення діяльності Реципієнта (Об`єкт інвестування), визначених цим договором та виконувати пов`язані із цим обов`язки на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 1.3. Договору передбачено, що об`єкт інвестування - діяльність Реципієнта ( [PERSON] ) з виконання робіт та надання послуг щодо навчання англійською мовою в організації «Shenzhen Jigo English Education Development Co., Ltd.», яка знаходиться за адресою: Китайська Народна Республіка, провінція Гуандон, м. Шеньчшень, р-н Наншан, Шілі Таун, Лонгхуй гарден, буд. 9, офіс 106, Jigo English.» Згідно п.4.2.4. Договору, після прибуття на місце призначення в Китаї Реципієнт зобов`язується вчасно та належним чином підписати із організацією визначеною п.1.3. Договору контракт/договір/угоду, що є ідентичною за змістом Трудовому (-ій). Пунктом 4.2.6 передбачено, що Реципієнт зобов`язується здійснювати навчання англійською мовою належним чином, відповідно до вимог, що ставляться до такого виду діяльності. Оскільки [PERSON] був керівником компанії та усно запевнив її, [PERSON] , що вони повністю супроводжуватимуть її під час роботи у Китаї та допомагатимуть у випадку виникнення будь-яких питань, візьмуть на себе оформлення та оплату робочої візи та пошук роботодавця, вона підписала даний Інвестиційний Договір та надала свій паспорт з іншими необхідними документами, зазначеними [PERSON] , контактній особі та приблизно 26.09. отримала туристичну візу до Китаю. На момент підписання договору [PERSON] не було надано детального опису умов праці та умов перебування її, як громадянки України, на території іншої іноземної держави - Китаю. На момент підписання договору, ніхто із присутніх у Мейпл Едьюкейшн з їхньої сторони, не повідомив їй найголовнішу деталь перебування її, як громадянина іншої держави, яка буде їхати на територію КНР з ціллю офіційного працевлаштування (як це передбачає обов`язок п.4.2 Договору) про обов`язкове оформлення саме «робочої» візи. Ні туристична, ні бізнес віза для даних цілей, що передбачені умовами Інвестиційного Договору, не могла бути оформлена (однак, про дану обставину вона дізналась тільки після 2-х місячного перебування на території Китаю). Вона, [PERSON] від самого початку співпраці з компанією та [PERSON] ( [PERSON] ) наголошувала на зацікавленості саме у працевлаштуванні в Китаї, однак після отримання нею туристичної візи, працівники Мейпл Едьюкейшн запевнили її, що все під контролем та через 2 місяці їй забезпечать належною візою вже на території Китаю за рахунок Сайреса. Пройшовши онлайн інтерв`ю з Директором освітнього закладу в Китаї та отримавши їх погодження кандидатури, вона поїхала в Китай, де її зустрів представник Джіго скул ( Джіго Едьюкейш ) в аеропорту. Після того, як її заселили в квартиру, в якій уже проживали 3 працівниці даної школи, вона прожила там тиждень та почала скаржитись на антисанітарні умови в даному приміщенні не тільки Директорові школи (Джоанні), а й в компанію Мейпл Едьюкейшн, які, відповідно до контракту з [PERSON] повинні були забезпечити їй належним житлом (умебльованою квартирою в Китаї на весь період дії контракту). Через тиждень, Директором Джіго скул було укладено Договір з однією з ріелторських компаній в Китаї та її переселили в кімнату у іншій 4-кімнатній квартирі. Тобто, жодної умебльованої квартири в Китаї їй не було забезпечено ні одразу після приїзду, ні згодом. Відповідно до Правил перебування іноземців в Китаї, протягом 24 годин іноземець зобов`язаний зареєструвати своє місце проживання (перебування в Китаї) у місцевому відділку поліції маючи підтвердження з хостелу (готелю) про поселення, або ж інші підтверджуючі документи відповідно до категорії візи, відповідно до якої надано можливість в`їзду до Китаю. Оскільки, контракт на кімнату у квартирі було укладено на ім`я Директора Джіго Едьюкейшн (про що вона дізналась по прибуттю на територію Китаю), яка і оплатила 3-місячний депозит з неї та згодом здійснювала виплати за житло, [PERSON] не могла зареєструвати своє місце проживання, та підставою її перебування в Китаї було зазначено «візит до родичів» під час реєстрації в поліції. Громадяни України, які прибувають до КНР з метою працевлаштування, мають в обов`язковому порядку отримати у дипломатичних/консульських установах КНР робочу віз типу Працевлаштування або робота у будь-якій формі в Китаї без наявності цієї візи заборонено. Як правило, необхідні документи для працевлаштування оформлює китайська організація, яка приймає іноземця на роботу. Працевлаштування іноземців проводиться за дозволами на працевлаштування (як правило, терміном на 1 рік), які оформлюються Бюро праці та соціального забезпечення урядів провінцій та міст центрального підпорядкування КНР за поданням працедавця. Іноземці, які нелегально працюють у Китаї, можуть бути затримані поліцією на термін до 60 діб, а також оштрафовані на суму до 5000 юанів ($793) та депортовані з Китаю за власний рахунок. Іноземні громадяни, які перебувають на території КНР по будь-якій візі, окрім візи типу «Z», не маючи при цьому оформленого компетентними органами КНР дозволу, не мають права на працевлаштування у будь-якій формі, у тому числі за тимчасовим договором чи договором на виконання певного обсягу роботи, тобто у КНР іноземці на законних підставах можуть здійснювати трудову діяльність лише на підставі саме робочої візи. Бізнес/туристична віза, а також віза з метою навчання не дають право для легального працевлаштування на території Китаю. Саме роботодавець має оформлювати в міграційній службі КНР робочу візу для іноземця. У разі перебування в КНР на підставі туристичної, учбової чи іншого виду візи, маючи намір легально працевлаштуватися на території КНР, необхідною умовою для громадянина України є першочергове оформлення роботодавцем робочої візи. Вона мала право на працевлаштування лише після початку дії такої робочої візи до виконання трудових обов`язків. При виконанні трудових обов`язків слід звернути увагу на територіальне поширення наявної робочої візи КНР, а також вказане у такій візі місце роботи, також відповідних даних про законного роботодавця. За наявності робочої візи, іноземець має право працювати лише в тій організації і тому місті (провінції), які вказані у наявній робочій візі. За порушення вказаних законних правил працевлаштування іноземців на території Китаю, чинним законодавством КНР передбачене покарання у вигляді адміністративного арешту до 60 діб з обов`язковою депортацією з території Китаю. Зрозумівши, що дана компанія (Мейпл Едьюкейшн) та Джіго Едьюкешн не зацікавлені в легальному працевлаштуванні її як працівника, вона все ж таки не змогла поїхати з Китаю, у зв`язку з відсутністю грошових коштів, та була вимушена погодилась на отримання бізнес візи. У лютому 2018 року з зв`язку з тим, що навчальний семестр у Джіго Едьюкешн було закінчено та вона фактично була зобов`язана нелегально працювати на території іноземної держави, чим ставила під загрозу своє життя та здоров`я на території іноземної держави. Відтак, зрозумівши, що правоохоронними органами КНР жорстко карається даний вид діяльності, особливо який не відповідає категорії візи (мети приїзду в КНР) на початку 2018 року вона скасувала бізнес візу та припинила будь-які контакти з Джіго Едьюкейшн та Мейпл Едьюкейшн , керівником якої є [PERSON] , який відповідно до Інвестиційного Договору повинен був здійснити інвестування в оформлення їй, як працівникові закордоном, усіх необхідних віз на період дії контракту, та водночас, фактично, не виконав істотну умову договору, адже ні туристична віза, ні бізнес віза - не є належним документом для працевлаштування закордоном. Вона, [PERSON] отримала відповідь із Посольства України в КНР, з якої чітко вбачається, що перебування та офіційне працевлаштування на території Китаю має відповідати цілі (категорії) візи типу Z, а не F (туристична віза). Про цей факт її ніхто не повідомив, про що свідчить відсутність посилання на дану обставину у договорі. Такі умисні дії відповідача поставили під загрозу її особисте життя та здоров`я, адже відповідач своєчасно не надав інформацію про можливу кримінальну відповідальність за незаконний перетин кордону КНР та працевлаштування без відповідних дозвільних документів. Щодо належного виконання умов договору нею, позивачкою адвокат Аверкова Н.О., звернулась до [PERSON] щодо надання підтверджуючих документів вчинення останнім будь-яких дій щодо належного виконання умов договору, зокрема купівлі квитків на літак, підписання договору оренди на житло, та інше. Однак, відповіді не отримала. Також, згідно отриманого витягу юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ТОВ «Мейпл Едьюкейшн» є юридичною особою з основним видом діяльності - діяльність у сфері права та керівником якої є [PERSON] . Позивачка наголошує, що [PERSON] умисно уклав із нею, [PERSON] такий договір як фізична особа, адже його фірма не має ліцензії для здійснення такого виду діяльності як надання послуг з посередництва щодо працевлаштування. Позивачка просить: - визнати удаваним правочин щодо укладання між нею, [PERSON] та [PERSON] Інвестиційного договору №26 від 24.09.2017 року; -визнати, що між нею, [PERSON] та [PERSON] , фактично укладений зовнішньоекономічний договір (контракт) про надання посередницьких послуг у сфері працевлаштування за кордоном; -стягнути з відповідача витрати щодо сплати судового збору. Представник позивачки [PERSON] адвокат Аверкова Н.О. надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позову заперечив повністю, просив відмовити в його задоволенні, зазначивши у відзиві, що 24.09.2017 року між позивачкою та ним був укладений Інвестиційний договір №26, відповідно до умов якого, інвестор на добровільних засадах здійснив інвестування у діяльність реципієнта, а реципієнт зобов`язувалася використовувати вкладені інвестиції лише для здійснення діяльності реципієнта, визначених цим договором та виконувати пов`язані з цим обов`язки на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.1.3 Договору, об`єктом інвестування є діяльність позивача з виконання робіт та надання послуг щодо навчання англійською мовою в організації «Shenzhen jigo English Education Development Co., Ltd», головний офіс якої знаходиться за адресою: Китайська Народна Республіка, провінція Гуандон, м. Шеньчьжень, р-н. Наншан, Шіді Таун, Лонгхуй Гарден буд. 9, офіс № 106, «jigo English». Згідно п.2.1. Договору, інвестиція здійснюється шляхом понесення витрат відповідачем на підготовку та організацію діяльності позивача та може надаватися у формі грошових коштів, майна (речей) майнових прав в обсязі, визначеному позивачем та необхідному для задоволення мети здійснення інвестиції (п. 3.2. Договору). Перелік здійснених інвестицій встановлено у Протоколі здійснення інвестицій №1 від 24.09.2017 року, що є невід`ємним додатком до договору. Згідно з п.3.2. Договору, метою здійснення інвестицій є забезпечення ефективної діяльності відповідача й отримання позитивних результатів діяльності відповідача, передбаченої в п.1.3. цього Договору. У квітні 2018 року він, відповідач отримав лист датований 27.03.2018 року від «Shenzhen jigo English Education Development Co., Ltd» (організація, в якій позивач надавала послуги щодо навчання англійської мови) про те, що позивач з 14.03.2018 року порушила укладену між нею та «Shenzhen jigo English Education Development Co., Ltd» угоду і покинула освітній центр. За наявної інформацієї це кваліфікується порушенням угоди між позивачем та «Shenzhen Jigo English Education Development Co., Ltd», а тому є порушенням порядку використання інвестицій і є підставою для застосування до відповідача штрафних санкцій передбачених п.5 3. Договору в розмірі 100000.00 гривень. Згідно п.4.2.2. Договору позивач зобов`язалась належним чином здійснювати свою діяльність, визначену в п.1.3. Договору, задля досягнення мети здійснення інвестування. Згідно п 4.2.5. Договору позивач зобов`язалась дотримуватись та не порушувати умов, визначених у письмових договорах/угодах/правочинах укладених з організацією визначеною в п.1.3. Договору. Згідно п.4.2.8. Договору позивач зобов`язалась дотримуватись та не порушувати правил, встановлених організацією, визначеною в п.1.3. Договору, та законодавства країни укладення контракту/договору/правочину з організацією, визначеною в п.1.3. Договору. Безпідставне полишення позивачем місця надання послуг без дозволу і попередження організації, перед якою у неї були зобов`язання є свідомим волевиявленням на припинення діяльності, що є об`єктом інвестування за Договором, і порушенням п. п. 4.7.2, 4.2.5., 4.2.7, 4.2.8. Договору. Відповідно до п.5.3. Договору, у випадку порушення позивачем одного з обов`язків, встановлених пунктами 4.2.2.-4.2.9. Договору, за кожен факт такого noрушення та/або обґрунтоване повідомлення організацією, визначеною п.1.3. цього Договору, про порушення реципієнта, позивач сплачує штрафну неустойку в розмірі 100000.00 гривень протягом 5 банківських днів з моменту направлення претензії/вимоги про це. Згідно з п.3.3. Договору, у випадку порушення порядку використання інвестицій, залучених інвестором та/або свідомого волевиявлення реципієнта на припинення (нездійснення) діяльності, що є об`єктом інвестування за цим Договором, інвестор має право вимагати у реципієнта відшкодування вартості інвестицій протягом 10 днів з моменту отримання обґрунтованої претензії від інвестора. Так, зокрема, за оформлення візи до Китайської Народної Республіки, він сплатив 650 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України у світовій мережі Інтернет на сторінці http://www.bank.gov.ua/control/curmetal/detail/currency?period=daily) станом на 11.12.2018 року (дата претензії) становить 18050.50 гривень (1 долар США = 27,.7 гривень), оплатив позивачці квитки на літак, таксі до аеропорту, страхові збори, проходження курсів TEFL та всі інші витрати. Таким чином, свої зобов`язання за Договором він, на його думку, виконав належним чином, що підтверджується документами про здійснення інвестицій у діяльність позивача. У свою чергу, позивач свідомо порушила декілька умов Договору (п.п.4.2.2., 4.2.5., 4.2.7., 4.2.8.) і положення ст. 525, 526, 626, 629 ЦК України. З цього приводу він направляв позивачу претензію, про відшкодування понесених ним витрат та сплати штрафної неустойки. Не отримавши відповіді, був змушений у грудні 2018 року звернутися до Івано-Франківського міського суду з позовом про відшкодування неустойки за Інвестиційним договором №26 від 24.09.2017 року в розмірі 118050.50 гривень. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.08.2019 року у справі №344/21392/18 його, відповідача позов був задоволено частково, та стягнуто із [PERSON] на його користь штрафну неустойку за Інвестиційним договором №26 від 24.09.2017 року в розмірі 100000.00 гривень та судовий збір в розмірі 1000.00 гривень. Не погоджуючись з цим рішенням, [PERSON] оскаржила його до Івано-Франківського апеляційного суду. 10.03.2020 року Івано-Франківський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу [PERSON] і зменшив суму штрафної неустойки, зі 100000.00 гривень, до 20000.00 гривень, а в інший частині, особливо мотивувальній, рішення залишив без змін. На його, відповідача думку позов до Макарівського районного суду [PERSON] подала для того, щоб уникнути відповідальності за порушення інвестиційного договору. Відповідач наголошує, що уклав з [PERSON] лише інвестиційний договір, предметом якого є інвестування в діяльність реципієнта. Він, [PERSON] оплачував витрати [PERSON] на поїздку в Китай саме для надання послуг щодо навчання англійською морвою в організації в Китаї. Він не зобов`язувався оформлювати позивачці візу, тим більше робочу, чи будь-які інші документи, не надавав послуги з працевлаштування. Згідно відповіді на відзив, представник позивачки Аверкова Н. просила долучити до матеріалів справи звукозаписи судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду, оскільки на них чітко чути як [PERSON] вказує на те, що договір був удаваним, оскільки основною його ціллю було працевлаштування [PERSON] у Китаї, що мало б бути оформлено як контракт відповідного взірця. Представник позивача [PERSON] , адвокат Аверкова Н.О., відповідач [PERSON] надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснювалось. Судом встановлено, що згідно інформації про юридичну особу, засновником ТОВ «МЕЙПЛ ІНТЕРНЕШНЛ» є [PERSON] (а.с.8-10). До матеріалів справи додані адвокатські запити Аверкової Н.О. , адресовані керівнику Maple Education, [PERSON] , Надзвичайному і Повноважному Послу Посольства Китайської Народної Республіки в Україні [PERSON] про надання інформації (а.с.16-17, 32-33, 34-35). Згідно листу-відповіді №6156/24-091 від 18.06.2019 року, виданому Посольством України в КНР, відповідно до законодавства КНР, працевлаштування або робота у будь-якій формі в Китаї без наявної робочої візи типу «Z» забороняється, а документи, які необхідні для оформлення даного типу візи, оформлюються виключно за місцем знаходження роботодавця (а.с.18-19). 24.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений інвестиційний договір №26, згідно якому інвестор на добровільних засадах здійснює інвестування в діяльність реципієнта, а реципієнт зобов`язується використовувати вкладені інвестиції лише для здійснення діяльності реципієнта, визначених договором та виконувати пов`язані із цим обов`язки на умовах передбачених договором. Об`єкт інвестування - діяльність реципієнта з виконання робіт та надання послуг щодо навчання англійською мовою в організації: «Shenzhen Jigo English Education Development Co., Ltd.», яка знаходиться за адресою: Китайська Народна Республіка, провінція Гуандон, м. Шеньчшень, р-н Наншан, Шілі Таун, Лонгхуй гарден, буд. 9, офіс 106, «Jigo English». Згідно п.1.4 даного договору - договір не обумовлює виникнення відносин з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, інвестор лише здійснює пожертву коштів/майна реципієнту для досягнення ним цілей його діяльності. Згідно п.4.1 договору - права та обов`язки інвестора, інвестор мас право вимагати надання звіту від Реципієнта (в тому числі, передачі копій документів) підтверджуючих належне здійснення діяльності Реципієнта. Вимога має бути надіслана одним із шляхів, за вибором Інвестора, передбачених в п.10.7. цього Договору. Реципієнт зобов`язаний розглянути вимогу Інвестора та надати обґрунтовану відповідь протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання вимоги Інвестора, в порядку передбаченому п.10.7. цього Договору, якщо інший строк не зазначено в вимозі Інвестора. Інвестор має право на отримання достовірних даних про стан здійснення діяльності Реципієнта, визначеної в п.1.3. цього Договору. Інвестор вчасно здійснює передачу Реципієнту інвестицій. Інвестиції Реципієнту передаються шляхом підписання Сторонами Протоколу (-ів) здійснення інвестицій, що є невід`ємними Додатками до Договору. Інвестор має право в будь-який момент припинити інвестування діяльності Реципієнта та/або розірвати договір в односторонньому порядку без необхідності здійснення компенсації/відшкодування Реципієнту. Договір вважається розірваним/інвестування припиненим з моменту отримання Реципієнтом повідомлення про це від Інвестора, в порядку передбаченому п.10.7. цього Договору (а.с.20-24, 67-71, 106-110). До позовної заяви додана копія паспорту [PERSON] для виїзду закордон з відмітками про виїзд та виїзд до КНР та копія візи [PERSON] (а.с.29-31). Відповідно Протоколу здійснення інвестицій №1 від 24.09.2017 року, що є додатком №1 до Інвестиційного договору №26 від 24.09.2017 року, на виконання умов Договору та своїх зобов`язань інвестор здійснив інвестиції для реципієнта. Сторонами погоджено, що до таких інвестицій відносяться: покриття витрат реципієнта на: -транспорт, а саме: квиток на потяг та/або авіаквиток/ авіаквитки з Києва до Китаю; супутні транспортні витрати, такі як: таксі до аеропорту в іноземній державі при пересадці (у разі необхідності) та таксі з аеропорту (що є кінцевим місцем призначення) безпосередньо до місця проживання реципієнта в Китаї; за умови успішного завершення контракту реципієнтом, інвестор зобов`язаний оплатити йому зворотній авіаквиток з Китаю до Таїланду (або Малайзії ); -оформлення всіх необхідних віз на період дії контракту. Даний пункт не включає оплату наступних послуг: легалізацію диплома реципієнта для Китаю, оформлення та легалізація довідки про його несудимість, а також отримання довідки про проходження ним медичного огляду, які оплачуються коштом реципієнта. Сума витрат інвестора включає: оплату в повному обсязі офіційних консульських зборів, у тому числі додаткового консульського збору за терміновість (у разі необхідності) та оплату послуг агентств/агентів, які займаються візовими питаннями, окрім вищезазначених винятків; -поліс страхування здоров?я від нещасних випадків; -орендну плату за проживання в умебльованій квартирі в Китаї протягом всього періоду дії контракту, включаючи завдаток за перші три місяці проживання, який оплачується наперед при заселенні в квартиру. Сума витрат інвестора не включає оплату комунальних та інших послуг, таких як: холодне та гаряче водопостачання, електроенергія, газ, телебачення, інтернет, послуги консьєржа, тощо; -проходження реципієнтом підготовчих курсів TEFL, організованих британською освітньою радою, із подальшим отриманням ним сертифікату міжнародного зразка, який надає йому право викладати англійську мову як іноземну (а.с.72, 111). 11.12.2018 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] претензію (вимогу) про відшкодування вартості інвестицій і сплату штрафної неустойки відповідно до інвестиційного договору №26 від 24.09.2017 року, сума претензії складає 118050.50 гривень (а.с.75-77, 114-116). До матеріалів справи додано декларацію [PERSON] за 2016 року, подану після звільнення, згідно якої остання працювала на посаді головного спеціаліста - юрисконсульта Департаменту інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Івано-Франківської ОДА. Також додано копію трудової книжки [PERSON] , згідно якої остання працювала на посаді юриста (а.с.81-89, 119-128). Відповідно рішенню Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.08.2019 року по справі №344/21392/18, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] штрафну неустойку за інвестиційним договором №26 від 24.09.2017 року в розмірі 100000.00 гривень та судовий збір в сумі 1000.00 гривень (90-95, 129-134). Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Таким чином, заявляючи позов на підставі ст.235 ЦК України, позивач має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що за удаваним правочином (ст.235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи «в парі» з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням ЦК України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і недійсним, залежно від того, наскільки він відповідає вимогам правочинів, що містяться в статті 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Отже, звертаючись з позовом про визнання правочину удаваним і визнання фактично вчиненого правочину недійсним, позивач має обґрунтувати, з яких підстав спірний правочин є удаваним, та довести невідповідність фактично вчиненого (реального) правочину нормам права. Разом з тим позивачкою належними та допустимими доказами не доведено факту спрямованості волі сторін, а саме її, [PERSON] та [PERSON] під час укладання інвестиційного договору на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені вказаним договором. Позивачкою не доведено її, [PERSON] наміру та [PERSON] приховати будь-який інший правочин укладанням інвестиційного договору №26. Також позивачкою не доведено факту настання між сторонами, а саме [PERSON] та [PERSON] інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені інвестиційним договором №26. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що укладаючи інвестиційний договір №26 сторони погодилися на те, що вказаний договір не обумовлює виникнення відносин з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, інвестор лише здійснює пожертву коштів/майна реципієнту для досягнення ним цілей його діяльності. Факту здійснення [PERSON] іншої діяльності, окрім інвестування позивачкою не доведено.

Outcome: dismissed