Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 19.04.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В травні 2019 року через відсутність взаєморозуміння та виникнення на цій підставі сварок, свідком яких була їх дитина, вони з відповідачем припинили сімейні стосунки. З зазначеного часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Зазначаючи на тому, що їх шлюб розпався остаточно та що відновлення сімейних відносин і збереження шлюбу є неможливим, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно заяви відповідача, вимоги про розірвання шлюбу ним визнаються повністю. Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про час і місце судового розгляду та їх заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №78 (а.с.9). В шлюбі [INFO] в них народилася донька [PERSON] , що підтверджуться свідоцтвом про її народження (а.с.10). Як зазначається в позовній заяві, шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, і бажання зберегти сім`ю жодна із сторін не виявила. Регулювання сімейних відносин між подружжям здійснюється за правилами Сімейного Кодексу, згідно якого чоловік та жінка мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Одним із способів захисту, які встановлені Сімейним Кодексом, є припинення правовідношення. Відповідно до ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, звернувшись відповідно до ч.1ст.110 цього Кодексу до суду з питання розірвання шлюбу. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Із заяв сторін вбачається сторін, що жодна з них зберігати шлюб не бажає, що вказує на їх взаємну байдужість до сімейних відносин та дає суду підстави вважати, що подальше збереження шлюбу між ними неможливе. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу чи свідчили про те, що заява про розірвання шлюбу не відповідає дійсній волі дружини і чоловіка та що в разі розірвання шлюбу можуть бути порушені їхні особисті та майнові права або права їх дитини, судом не встановлено. Отже, шлюб підлягає розірванню. Спору майнового характеру чи з приводу виховання дітей матеріали справи не містять. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, як того просить позивачка, або відновити своє дошлюбне прізвище. Право вибору прізвища після розірвання шлюбу належить виключно особі, яка змінила його у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Судові витрати у справі підлягають вирішенню відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України і підлягають покладенню на відповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved