Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Прокуратури Одеської області та Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 91,14 гривень та моральної шкоди в розмірі 50 000,0 гривень, завданої в результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області, які в порушення ст. 214 КПК України не внесли до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, що були викладені нею в своїй заяві від 01.12.2014 року. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на наступне. В результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області вона змушена була звертатися до суду за захистом своїх прав та витрачати свій час і свої грошові кошти, в зв'язку з чим їй завдана, по-перше, моральна шкода, яка полягає у її моральних стражданнях, пов'язаних з тим, що вона не могла реалізувати своє право на розгляд своєї заяви, поданої до прокуратури Одеської області, й змушена докладати додаткових зусиль для поновлення свого права та розгляду своєї заяви в порядку, встановленому кримінально-процесуальним судочинством; і, по-друге, майнова шкода, що полягає у понесених нею транспортних витратах, пов'язаних з її явкою до суду для подання скарги та явки у засідання за її скаргою на бездіяльність прокуратури у загальному розмірі 91,14 гривень. При цьому, позивач також вимагає стягнути на її користь з відповідачів понесені нею судові витрати, пов'язані з її явкою в судові засідання у цій справі. В судове засідання з'явилась позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їхньому задоволенні. В судове засідання з'явився представник відповідача, позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у раніше поданих запереченнях. Відповідач Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області в судове засідання не з'явилось, про дату і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення сторони, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів. Судом встановлено, що 01.12.2014 року [PERSON] звернулась до прокуратури Одеської області із заявою про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей щодо вчинених відносно неї кримінального правопорушення працівниками УВБ ДМБ ГУМВС України в Одеській області. Згідно з вимогами чинного кримінально-процесуального законодавства відомості, викладені в заяві про вчинене кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 години вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Рішення щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в обставинах, викладених в заяві про злочин, може бути прийнято слідчим, прокурором лише за результатами проведеного розслідування, яке розпочинається разом з внесенням відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Оскільки відомості про вчинені кримінальні правопорушення, викладені у вищевказаній заяві [PERSON] від 01.12.2014 року, посадовими особами прокуратури Одеської області у встановлені чинним кримінально-процесуальним законодавством України строки не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тому 09 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність прокурора, слідчого прокуратури Одеської області, яке полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання заяви. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Каплі О.І. від 06 січня 2015 року у справі № 522/24839/14-к (провадження № 1-кс-522/18074/14) зазначену заяву [PERSON] задоволено та зобов'язано уповноважених на те посадових осіб Одеської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, викладені в заяві [PERSON] за вихідним № 8196 від 01.12.2014 року, та розпочати розслідування. Відповідно до частини 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У силу положень пункту 2 частини 1 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам законів чи підзаконних актів, якими врегульовані правовідносини, що виникли між заподіювачем шкоди та особою, якій таку шкоду було завдано. Протиправною поведінкою можуть бути як неправомірні дії, так і неправомірна бездіяльність фізичної або юридичної особи. При цьому, факт протиправної поведінки, що виразилася у бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області підтверджений ухвалою суду від 06 січня 2015 року у справі №522/24839/14-к, висновки по якій мають бути враховані судом під час розгляду цієї справи. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що неправомірною бездіяльністю посадових осіб прокуратури Одеської області, яка полягає у невнесенні у встановлені чинним кримінально-процесуальним законодавством України строки до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, викладені в заяві [PERSON] за вихідним № 8196 від 01.12.2014 р., позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у її душевних стражданнях, пов'язаних з тим, що вона не могла реалізувати своє право на розгляд своєї заяви, поданої до прокуратури Одеської області, а також змушена була докладати додаткових зусиль для поновлення свого права на об'єктивний та своєчасний розгляд своєї заяви в порядку, встановленому кримінально-процесуальним судочинством, в зв'язку з чим зверталася до суду за захистом своїх прав. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої [PERSON], суд виходить з характеру та обсягу душевних і психічних страждань, яких зазначала позивач, їх тривалості, а також тривалості дій з відновлення її прав та зусиль, які вона змушена докладати для відновлення своїх прав. Враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнала позивач, ступінь вини посадових осіб прокуратури Одеської області у спричиненні позивачу моральної шкоди, на переконання суду, відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 1000,0 гривень повною мірою відповідатиме засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам ч. 3 ст. 23 ЦК України. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з прокуратури Одеської області матеріальної шкоди у розмірі 91,14 гривень (які складаються з транспортних витрат, пов'язаних з її явкою до суду для подання скарги та явки у засідання за її скаргою на бездіяльність прокуратури), суд виходить з того, що ці витрати не є становлять майнової шкоди в розумінні статті 1166 ЦК України, а є витратами, компенсація яких здійснюється за нормами спеціального закону: вони є витратами, пов'язаними з явкою позивача до суду, та, оскільки такі витрати понесені останньою у іншій справі, тому у цій справі, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягненню не підлягають. Оскільки вказані витрати понесені позивачем під час розгляду кримінальної справи в суді, то питання про їх відшкодування підлягає вирішенню під час розгляду й ухвалення судового рішення саме у такій кримінальній справі. При цьому, згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 12 «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі. За п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Отже, понесені позивачем витрати при розгляді справи в порядку кримінально-процесуального судочинства у сенсі положень пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України не є матеріальними збитками (майновою шкодою), що в порядку цивільного судочинства підлягають відшкодуванню на підставі частини 1 статті 1166, частини 6 статті 1176 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 91,14 гривень не підлягають задоволенню. Вирішуючи цей спір, суд має врахувати, що обслуговування Державного бюджету України здійснюють органи Державної казначейської служби (ст. 43 Бюджетного кодексу України). Бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом про Державний бюджет України (п. 8 ст. 7, п.п.1, 2 ст. 29 кодексу). Повноваження на здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету надаються розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетних призначень (п.6 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України). Для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядником бюджетних коштів (ч. 1, 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України). Відповідно до бюджетного законодавства органи прокуратури є розпорядниками бюджетних коштів і уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення видатків з бюджету. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При цьому, згідно з п.3 ч.3 с.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. З огляду на зазначене, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 126,85 гривень згідно із наданими квитанціями, що підтверджують витрати позивача, пов'язані із явкою до суду по цій справі.

Outcome: partial