Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до[PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 травня 2010 року між нею та[PERSON], [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким позивачка передала у власність відповідачам грошові кошти в розмірі 3100 доларів США, які останні зобовязувалися повернути позикодавцеві готівкою в строк до 25 травня 2010 року. Оскільки, у встановлений термін відповідачі не виконали умови договору позики та не повернули кошти, рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 25 квітня 2013 року у цивільному провадженні №2/742/603/13 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 23179 грн. 70 коп. заборгованості за договором позики від 05 травня 2010 року та 1250 грн. в рахунок понесених нею судових витрат, тобто всього 24\~429 грн. 70 коп., а також на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 213 грн. 80 коп. судового збору. Оскільки, відповідачі суму боргу за рішенням суду не повертають, тому позивачка і просить суд стягнути з відповідачів на її користь заборгованість в розмірі 115 967 грн. 72 коп., що становить 35000 грн. 29 коп. -заборгованість з урахуванням індексу інфляції, 1211 грн. 66 коп. -трьох процентів річних від простроченої суми та пені в розмірі 79755 грн. 77 коп. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін та представника позивачки, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно копії рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25 квітня 2013 року у цивільному провадженні №2/742/603/13 (єдиний унікальний №742/2046/13-ц) задоволено позов [PERSON] до [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2900 доларів США, що еквівалентно 23179 грн. 70 коп. заборгованості за договором позики від 05 травня 2010 року та 1250 грн. в рахунок понесених нею судових витрат за надання юридичної допомоги, тобто всього 24 429 грн. 70 коп., а також на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 213 грн. 80 коп. судового збору. Рішення набрало законної сили 08 травня 2013 року (а.с.4). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст.ст.599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог. За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте позикодавцем, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог позикодавця, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання. Наявність судових рішень про стягнення боргу за інші періоди невиконання боржником зобовязання й відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25 квітня 2013 року у цивільному провадженні №2/742/603/13 (єдиний унікальний №742/2046/13-ц) задоволено позов [PERSON] про стягнення боргу згідно договору позики в розмірі 23179,70 грн. саме з [PERSON], то в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] як солідарного боржника суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені слід відмовити, як такого, що не є стороною спірних правовідносин. Крім того, оскільки рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 25 квітня 2013 року у цивільному провадженні №2/742/603/13 (єдиний унікальний №742/2046/13-ц) задоволено позов [PERSON] про стягнення боргу згідно договору позики в розмірі 23179,70 грн., то відповідно до розрахунку позивачки розмір інфляційних за весь час прострочення виконання рішення суду становить 11820,59 грн. (35000 грн. 29 коп. - 23179 грн. 70 коп.); три проценти річних від простроченої суми становить 1211 грн. 66 коп. Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов»язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому, правочин щодо забезпечення виконання зобов»язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Оскільки договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 05 травня 2010 року не передбачено розміру пені за несвоєчасне виконання зобов»язання щодо повернення суми позики, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачки пені в розмірі 79755,77 грн. слід відмовити. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що оскільки згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25 квітня 2013 року відповідачка [PERSON] умов договору не виконала, позику в установлений строк її повернення не повернула, рішення суду не виконала в повному обсязі, а тому суму боргу за договором позики від 05 травня 2010 року в розмірі 13032,25 грн., що становлять інфляційні в розмірі 11820,59 грн. за час прострочення основного боргу та три проценти річних від простроченої суми 1211,66 грн., підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає, оскільки позов задоволено частково, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідачки на користь держави, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial