Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що є власником 44/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , що належать їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.2014 року. Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є відповідачі по справі. Житлові будинки побудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено окремий житловий будинок разом із спорудами, що знаходяться поруч із ним, який має самостійний вхід. На підставі викладеного просила виділити їй у власність як окреме домоволодіння (1/1), в натурі 44/100 частки жилого будинку із відповідними частками споруд, розташованими за адресою: [ADDRESS] , які складаються із наступного: житловий будинок літ. А-1, погріб під частиною будівлі літ. Д/п, прибудова літ. а-1, веранда літ. а1-1, житлова прибудова літ. А1-1, літня кухня літ. Д-1, сарай літ.Ж-1, убиральня літ. З-1, ганок літ. а2, вимощення І, огорожа №1, житловою площею 45,7 кв.м, загальною площею 65,7 кв.м., а також припинити спільну часткову власність між нею та відповідачами, в зв`язку з виділенням частки в натурі та визнати за позивачкою право власності на виділене зазначене майно в натурі як окреме єдине ціле (1/1), що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явився, надала суду заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із заявами, в яких позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення, розгляд справи просили проводити без їх участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 10.08.2020 року ухвалено рішення проводити заочний розгляд справи. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власником 44/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18 березня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.03.2014 року. [PERSON] є власником 29/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17 червня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Костецькою Н.Г., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2020 року Іншими співвласниками домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по 27/400 часток у кожного, що підтверджується витягом МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 26.03.2012 року. Згідно з технічним паспортом від 03.12.2013 року 44/100 частки житлового будинку [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. А-1, погребу під частиною будівлі літ. Д/п, прибудови літ. а-1, веранди літ. а1-1, житлової прибудови літ. А1-1, літньої кухні літ. Д-1, сарай літ.Ж-1, убиральні літ. З-1, ганку літ. а2, вимощення І, огорожа №1, житловою площею 45,7 кв.м, загальною площею 65,7 кв.м. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч. 1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачами права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених статей 358 та 364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183,358,364, 379, 380,382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ч. 3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За таких обставин суд, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Outcome: approved