Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати недійсними рішення виконкому Печенізької селищної ради Харківської області: - № 90/6 від 21 червня 1996 року, на підставі якого був виданий державний акт на право приватної власності на землю серія ХР № 23-58-042096, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 30 вересня 1996 року за № 243, виданий на імя [PERSON], та - № 90/7 від 21 червня 1996 року, на підставі якого був виданий державний акт на право приватної власності на землю серія ХР № 23-58-042092, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 23 серпня 1996 року за № 203, виданий на імя [PERSON], та визнати недійсними вищезазначені державні акти. В судовому засіданні позивачка підтримала позов в повному обсязі та пояснила суду, що 15 серпня 2012 року помер її чоловік, [PERSON], який проживав за адресою: [INFO]. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому згідно зі статтею 1261 Цивільного кодексу України його спадкоємцями є дружина померлого [PERSON], та його сини [PERSON] і [PERSON]. Інші спадкоємці за законом відсутні. Стверджувала, що [PERSON] від спадщини відмовився, а з [PERSON] вона уклала договір про розподіл спадкового майна, згідно з яким їй у спадок перейшли ? частка житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та ? частка приватизованої земельної ділянки, на якій розташований цей житловий будинок. Разом з тим, приватний нотаріус Печенізького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт на право приватної власності на землю, оформлений на імя [PERSON], було виготовлено з порушеннями. Позивачка повідомила, що землевпорядна організація не врахувала те, що будинок і земельна ділянка знаходились у спільній власності (користуванні) подружжя, тобто по ? частці кожному, та видала два державних акта на одну й ту саму земельну ділянку тієї самої площі, чим порушила статтю 121 Земельного кодексу України. Оскільки відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, не передбачено можливості внесення змін у державний акт шляхом внесення виправлень, адже це тягне за собою переробку всієї технічної документації, позивач лише в судовому порядку має можливість визнати обидва державні акта недійсними (анулювати) з метою виготовлення нового державного акту. Представник відповідача Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином (а.с. 21, 36, 50), через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 25, 42, 49). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Відділ Держгеокадастру у Печенізькому районі Харківської області, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином (а.с. 22, 35,51), через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника (а.с. 23, 44). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет, [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, підтвердивши всі обставини та доводи, викладені у позовній заяві. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 серпня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 362766 від 22 серпня 2012 року, актовий запис № 89, виданим 22 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції Харківської області (а.с. 13). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області № 3522 від 13 жовтня 2016 року, [PERSON] на день смерті 15 серпня 2012 року, був зареєстрований за адресою: [INFO], а з 29 березня 2001 року разом з ним були зареєстровані: дружина [PERSON] з 29 березня 2001 року та син [PERSON] з 25 жовтня 1996 року (а.с. 14). Згідно зі свідоцтвом про одруження серії І-УР № 445579 від 3 травня 1960 року [PERSON], [INFO], уклав шлюб з [PERSON], [INFO] (актовий запис за № 6). Після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище Мирошник (а.с. 4). За відомостями, які містяться у паспорті громадянина України серії ММ № 856040, виданому 13 лютого 2001 року Печенізьким РВ УМВС України в Харківській області, [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованою за адресою: [INFO]. Крім того, у вищезазначеному документі міститься відмітка про укладання шлюбу з [PERSON] (а.с. 11- зворотній бік). Як убачається з матеріалів справи, житловий будинок № 38 по вулиці Зінченко в смт. Печеніги, Харківської області належить на праві приватної власності по ? частці [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння від 25 квітня 1996 року). Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Печенізької селищної Ради народних депутатів № 57 від 9 квітня 1996 року (а.с. 9). Домоволодіння зареєстровано в Печенізькому малому державному комунальному підприємстві технічної інвентаризації 25 квітня 1996 року та записано в реєстрову книгу за № 96 (а.с. 9 зворотній бік). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 8 серпня 1996 року, [PERSON], як спадкоємець [PERSON], померлої 22 жовтня 1995 року, успадкувала ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташовану на земельній ділянці Печенізької селищної ради розміром 3366 кв.м. у смт. Печеніги, вулиця Зінченко, 38, Харківської області. Зміни щодо власника ? частини домоволодіння були зареєстровані в Печенізькому малому державному комунальному підприємстві технічної інвентаризації 24 грудня 1996 року, про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 96 (а.с. 10 зворотній бік). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок № 38 по вулиці Зінченко в смт. Печеніги, Харківської області, власниками домоволодіння зазначені по ? частці [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-8). Разом з тим, [PERSON], яка мешкає в сел. Печеніги, вулиця Зінченко, 38, Харківської області на підставі рішення виконкому Печенізької селищної Ради народних депутатів від 21 червня 1996 року № 90/6 було передано у приватну власність земельну ділянку за зазначеною адресою загальною площею 0,168 га в межах згідно з планом та видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР № 23-58-04209 від 30 вересня 1996 року. Ця земельна ділянка складається з ділянки, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,150 га, та ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,018 га (а.с. 15- зворотній бік, 46). Одночасно, згідно з відомостями, наведенимии у Державному акті на право приватної власності на землю серії ХР № 23-58-042092 від 23 серпня 1996 року, [PERSON] оформив право власності на ту ж саму земельну ділянку загальною площею 0,168 га, розташовану за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, вулиця Зінченко, 38, яка складається з ділянки площею 0,150 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ділянки площею 0,018 га для ведення особистого підсобного господарства. Зазначені дії були вчинені на підставі рішення виконкому Печенізької селищної Ради народних депутатів від 21 червня 1996 року № 90/7, а [PERSON] було видано Державний акт серії ХР № 23-58-042092, зерєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 203 (а.с. 16- зворотній бік, 47). Як убачається з листа приватного нотаріусу Печенізького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] № 958/01-16 від 10 листопада 2016 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45728008 від 9 листопада 2016 року; Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45728057 від 9 листопада 2016 року, - спадкодавець [PERSON], який помер 18 серпня 2012 року, заповіт не складав. Після його смерті була заведена спадкова справа № 07/2013 від 17 січня 2013 року, згідно з якою спадкоємець [PERSON] від спадщини відмовився, а спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину. 26 жовтня 2016 року спадкоємці [PERSON] та [PERSON] уклали договір про розподіл спадкового майна (а.с. 53), за умовами якого [PERSON] отримав три земельні ділянки товарного сільськогосподарського виробництва, а [PERSON] отримала ? частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель в смт. Печеніги, вулиця Зінченко, № 38, Печенізького району, Харківської області (Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 жовтня 2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 741)(а.с. 38- 41, 52-55). Однак, відповідно до листа приватного нотаріусу Печенізького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] № 955/01-16 від 9 листопада 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частку земельної ділянки № 38 по вулиці Зінченка в смт. Печеніги, Харківської області, оскільки землевпорядна організація не врахувала, що житловий будинок і земельна ділянка знаходились у спільній власності подружжя (по ? частці кожному) та виготовила технічну документацію на два державні акти на право власності на одну й ту саму цілу земельну ділянку без урахування часток (а.с. 37). Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 6, статті 67 Земельного кодексу України № 561-ХІІ від 18 грудня 1990 року (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин від 22 червня 1993 року), безоплатно передавались у власність громадян земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку в межах установленого цим Кодексом максимального розміру, у тому числі, приватизації підлягали земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку та вже перебували у користуванні громадян. Передача цих земельних ділянок здійснювалась у порядку, встановленому статтею 17 Земельного кодексу України № 561-ХІІ від 18 грудня 1990 року, на підставі рішення ради народних депутатів, на території якої розташовані такі ділянки. Як убачається з матеріалів справи, жилий будинок № 38 по вулиці Зінченка в смт. Печеніги, Печенізького району, Харківської області, станом на 24 грудня 1996 року належав на праві спільної часткової власності наступним особам: ? частка [PERSON] та ? частка [PERSON], що згідно із статтею 42 Земельного кодексу України № 561-ХІІ від 18 грудня 1990 року означало наявність у зазначених осіб рівного права на користування та розпорядження спільною земельною ділянкою, зокрема, рівного права на приватизацію цієї ділянки в частках, які відповідають частці власності кожного з них у житловому будинку. Проте, в порушення зазначеної вимоги рішенням виконкому Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області № 90/6 від 21 червня 1996 року цілу спірну земельну ділянку було надано у приватну власність одночасно [PERSON], та рішенням № 90/7 від 21 червня 1996 року [PERSON], чим було порушено права співвласників розташованого на ній будинку, а в подальшому права спадкоємців [PERSON], зокрема, позивачки, яка на теперішній час позбавлена можливості оформити належним чином свої спадкові права на ? частку цієї земельної ділянки. Такий висновок узгоджується з підпунктом «ґ» пункту 18, пунктом 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», яким визначено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, або в порядку спадкування до набувача (спадкоємця) від відчужувача (спадкодавця) переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Як зазначив Верховний Суд України у сформульованій ним правовій позиції у постанові від 6 лютого 2013 року у справі № 6-169цс12, акт, яким порушено права особи щодо володіння та користування земельною ділянкою, є недійсним, тому рішення виконкому Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області № 90/6 та № 90/7 від 21 червня 1996 року суд визнає недійсними, як такі, що порушили права користувачів спірної земельної ділянки на її приватизацію. Оскільки державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий (правовий висновок, висловлений Верховним Судом України в постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-92цс13 та від 23 жовтня 2013 року у справі № 6-83цс13). Тому враховуючи незаконність рішень виконкому Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області № 90/6 та № 90/7 від 21 червня 1996 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсними державних актів про право приватної власності на землю серії ХР № 23-58-042096, серії ХР № 23-58-042092, виданих на підставі цих рішень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved