Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] у січні 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, посилаючись на те, що 10 вересня 2014 року о 21 год. 30 хв. з вини водія [PERSON], яка керувала автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», державний № [NUMBER], рухаючись в напрямку м. Києва, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль марки ««Hyundai Santa Fe», державний № [NUMBER]. Оскільки належний їй автомобіль був застрахований за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 083553 від 29.03.2014 року й у звязку з настанням страхового випадку з вини відповідачки у справі, цей договір припинив свою дію, вона змушена була укласти новий договір страхування та сплатити за ним страхову премію в сумі 19084 грн. Вважаючи, що сплачена страхова премія є збитками, просила стягнути їх з відповідачки на свою користь на підставі ст.ст. 22, 1166, 1187, 1192 ЦПК України. Під час розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювалися й в остаточній редакції уточненої позовної заяви від 02.02.2016 року, представник позивачки [PERSON] [PERSON], який діє за довіреністю, просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки в сумі 24777 грн., які складаються з 19084 грн. - суми за новий договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, 5000 грн. витрат на правову допомогу, 210 грн. витрат за вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, 300 грн. за перебування представника позивачки у відрядженні. Представник позивачки [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні підтримав вимоги, заявлені позивачкою у справі й просив суд їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON], заперечуючи проти заявлених позовних вимог, суду пояснив, що 29.03.2014 року позивачка в справі уклала зі страховою компанією договір добровільного страхування належного їй автомобіля, на власний розсуд обравши програму страхування «ППВ» - по першому страховому випадку, яка передбачає, що договір припиняє дію з моменту настання першої заявленої страхувальником події, кваліфікованої страховиком як страховий випадок. Отже, укладений позивачкою в справі договір страхування припинив свою дію не з вини відповідачки у справі, а внаслідок настання страхового випадку, про що погоджено сторонами в укладеному ним договорі. Крім того, вказував, що у звязку з настанням страхового випадку відповідно до умов вказаного договору страхова компанія виплатила позивачці страхове відшкодування у звязку з пошкодженням її автомобіля. Тобто завдані дорожньо-транспортною пригодою збитки відшкодовано позивачці в справі у повному обсязі страховою компанією, а її витрати щодо сплати нею страхової премії в сумі 19084 грн. за умовами нового договору страхування, укладеного нею, представник відповідачки в справі в розумінні ст.22 ЦК України не розцінює в якості збитків, що підлягають відшкодуванню. Не підлягають відшкодуванню, на думку представника відповідача, й витрати на правову допомогу, витрати за вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, а також за перебування представника позивачки у відрядженні, оскільки ці судові витрати не підтверджені належними та допустимими доказами відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України. Позивачка та відповідачка правом на участь в судовому засіданні не скористались, будь-яких письмових пояснень суду не надавали, за участю їх повноважних представників суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення за даної явки осіб, що беруть участь у справі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що 10 вересня 2014 року о 21 год. 30 хв. на 24 км. автодороги Київ-Одеса Києво-Святошинського району Київської області за участю водіїв [PERSON], яка керувала автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», державний № [NUMBER], та [PERSON], яка керувала автомобілем марки «Hyundai Santa Fe», державний № [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль, що належить [PERSON] отримав механічні пошкодження. Винною у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, визнано [PERSON], яку постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.09.2014 року притягнуто до адміністративної відповідальності із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. (а.с. 31). У звязку з настанням страхового випадку ПрАТ СК «ПЗУ України», відповідно до умов укладеного договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 083553 від 29.03.2014 року, відшкодовано вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (а.с. 51, 52). 04.11.2014 року між ПрАТ СК «ПЗУ України» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 085511, й відповідно до його умов [PERSON] сплачено на користь страховика страхову премію в сумі 19084 грн. (а.с. 97-101, 102). Встановлені судом обставини справи сторонами не оспорюються. З'ясовуючи характер спірних правовідносин та порушеного права позивачки у справі, суд приходить до висновку, що фактично спір між сторонами у справі виник з приводу відшкодування страхової премії, сплаченої [PERSON] при укладенні нового договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 04.11.2014 року, яку вона розцінює як матеріальні збитки, завдані їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів суд виходить з наступного: Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 29 березня 2014 року між ПрАТ СК «ПЗУ України» та [PERSON] відповідно до Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 083553 від 29.03.2014 року, предметом якого є страхування ризиків, пов'язаних з володінням, користуванням, розпорядженням належним страхувальнику [PERSON] на праві власності автомобілем «Hyundai Santa Fe», державний № [NUMBER] (а.с. 11, 12-19). Зміст укладеного договору страхування складають Особливі та Загальні умови страхування, які є невідємними його частинами й не можуть існувати окремо одна від одної. Укладаючи договір, позивачка [PERSON] обрала на власний розсуд одну програму страхування з трьох можливих, які передбачалися Загальними умовами страхування, відповідно до якої ліміт відшкодування страховика за АВТОКАСКО є таким, а саме: «ППВ» - по першому страховому випадку, яка передбачає, що страхова сума є лімітом відшкодування страховика по одному страховому випадку за період дії договору, договір припиняє дію з моменту настання першої заявленої страхувальником події, кваліфікованої страховиком як страховий випадок (п. 7.5 договору страхування). Ця програма страхування була найнижчою за вартістю, на що вказав представник позивачки в судовому засіданні. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом вказаних статей вбачається, що свобода договору включає не тільки вільний вияв волі сторін на вступ у договірні відносини, а й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Отже, підписавши договір страхування від 29.03.2014 року без будь-яких зауважень чи застережень, позивачка у справі добровільно погодилася із його змістом, в тому числі з певним набором умов страхування, а саме: застрахованими ризиками, обмеженнями страхування, франшизою, умовами виплати страхового відшкодування, умовами сплати страхової премії, відшкодуванням витрат на додаткові послуги, повязаними зі страховим випадком, лімітами відшкодування тощо, що зазначені в Особливих умовах страхування й передбачені обраною нею програмою страхування. Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 10 вересня 2014 року, й про яку заявлено страховику ПрАТ СК «ПЗУ України» безпосередньо страхувальником [PERSON], кваліфікована страховиком як страховий випадок й у звязку з його настанням виплачено страхове відшкодування на користь ТОВ «АВТОДОМ КУЗОВНИЙ РЕМОНТ за ремонт автомобіля [PERSON] на суми 51813,41 грн. та 3204 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 26875 від 01.10.2014 року та № 27240 від 15 жовтня 2014 року (а.с. 51, 52). З викладеного вбачається, що ПрАТ СК «ПЗУ України» відповідно до умов укладеного договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 083553 від 29.03.2014 року компенсувало [PERSON] збитки у звязку з механічними пошкодженнями належного їй транспортного засобу, спричиненими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, в розумінні ст. 22 ЦК України суд не вважає збитками, що завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрати у вигляді страхової премії в сумі 19084 грн., яка сплачена позивачкою у справі відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 085511 від 04.11.2014 року, укладеного між ПрАТ СК «ПЗУ України» та нею, оскільки, як вже зазначалося вище, умови укладення договору страхування, в тому числі й виконання обовязку зі сплати страхової премії мають обов'язкову силу насамперед для самих сторін такого договору й їх обрання залишається на розсуд сторін, в даному випадку на розсуд страхувальника. Крім того, діючим законодавством не передбачено обовязку особи, винної в заподіянні шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, нести матеріальну відповідальність за наслідки волевиявлення сторін договірних правовідносин при укладенні ними будь-якого договору. На таку особу відповідно до ст.ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України покладається виключно обовязок з відшкодування шкоди, завданої безпосередньо дорожньо-транспортною пригодою. Посилання ж позивачки в справі та її представника щодо вини відповідачки в справі у припиненні попередньо-укладеного договору страхування й наявності підстав для відшкодування витрат за новоукладеним договором страхування, суд до уваги не приймає, оскільки дію договору страхування від 29.03.2014 року припинено у звязку з настанням страхового випадку відповідно до умов обраної позивачкою програми страхування, умовами якої не передбачено врахування наявності вини учасника дорожньо-транспортної пригоди при кваліфікуванні події як страхового випадку та покладення будь-яких витрат, які не входять до обсягу страхових, Доказів в підтвердження вини відповідачки [PERSON], які б могли бути підставою припинення договору страхування в інших випадках, аніж зазначено в п. п. 6.6, 7.5 договору страхування, ані позивачкою у справі, ані її представником у відповідності до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Отже, сам по собі факт припинення дії попереднього договору страхування у звязку з настанням страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю сторін у справі, й укладення нового договору страхування не є підставою для застосування ч. 2 ст. 22 ЦК України відносно відповідачки [PERSON] Таким чином, суд вважає, що страхування позивачкою у справі належного їй на праві власності автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», державний № [NUMBER] за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 085511 від 04.11.2014 року не повязано з виною відповідачки у припиненні договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 083553 від 29.03.2014 року, а тому підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення збитків відповідно до ст.ст. 22, 1166, 1187 ЦК України відсутні. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то у відповідності до ст. 89 ЦПК України не підлягають задоволенні вимоги позивачки в справі щодо стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed