Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 06 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 402. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, погляди на життя та сім`ю. Вони припинили шлюбно-сімейні відносини з 2020 року, проживають окремо, примирення з відповідачем неможливе, тому їхній шлюб існує лише формально та збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому вона прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Також позивачка зазначає, що від даного шлюбу у них з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] , який є дитиною з інвалідністю та має діагноз «Атиповий аутизм» з якісними порушеннями комунікації, інтелектуальної недостатньості, системне недорозвинення мовлення, 1-й рівень. Відповідач, будучи батьком їхнього малолітнього сина, який на даний час перебуває на її (позивачки) повному матеріальному утриманні, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та не оплачує додаткові витрати на лікування дитини, тому позивачка просить стягнути із [PERSON] на її (позивачки) користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути із відповідача витрати на оплату судового збору в розмірі 908 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на вищевказані факти та докази. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу та погоджується сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів (заробітку) але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, відповідач вважає їх незаконними, необґрунтованими та значно перевищеними. При цьому він вказав на те, що до 28 серпня 2021 року вони з позивачкою проживали однією сім`єю, він утримував належно сім`ю, надавав кошти у сімейний бюджет та піклувався про сім`ю, допомагав дружині із вихованням та утриманням їхнього спільного сина. На даний час син безкоштовно відвідує дитячий садок «Капітошка», позивачка отримує соціальну допомогу на сина у зв`язку із його хворобою, про яку замовчує, а вона становить близько 2000,00 (двох тисяч ) гривень у місяць. Крім того, зазначає, що він ніколи не відмовлявся від утримання дитини, але вважає, що це необхідно робити за спільним рішенням і в необхідному для дитині об`ємі. Так, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо), а позивачка таких доказів не надала. Позивачка надала до позовної заяви копії переводів коштів на суму 4688,73 грн. від 09.08.2021 року та 4242,60 грн. від 07.07.2021 року на незрозумілу особу у Берлін . Дані переводи не мають жодного відношення до додаткових витрат, оскільки не підтверджують додаткових витрат на дитину, так як вони були зроблені під час спільного проживання та ведення господарства та з коштів сімейного бюджету. Крім того, з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №302 дитячого психіатра Броварської ЦРЛ на [PERSON] не вбачається, що лікарі рекомендують вживати певні ліки, які необхідно купувати за кордоном. Довідкою від 20.09.2021 року з Амбулаторії №2 Броварського міського центру первинної медико-санітарної допомоги підтверджується про відсутність звернень за медичною допомогою за останні дванадцять місяців стосовно здоров`я їхнього сина [PERSON] , тобто дані обставини підтверджують відсутність потреби у додаткових витратах пов`язаних із лікуванням сина. Крім того, просить суд врахувати, що з метою покращення майнового стану сім`ї, в майбутньому, та можливості отримання роботи за вищою кваліфікацією, він поступив до вищого навчального закладу на заочну форму навчання, навчання є платним, тому посилаючись на ст. 185 СК України та правову позицію Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, позовні вимоги про стягнення з нього додаткових витрат на [PERSON] , [INFO] , визнає частково в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісячно. Суд, заслухавши позивачку, відповідача і його представника та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 06 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №402, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету, та примирення між ними стало неможливим, про що вони підтвердили під час судового розгляду справи. Визнання відповідачем пред`явленого позову в частині вимог про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за вказаних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, в зв`язку з чим відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. В судовому засіданні також встановлено, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1347 (а.с. 14). Як зазначено позивачкою та не заперечується відповідачем, сторони проживають окремо один від одного, дитина проживає із матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно положень ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до положень частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач визнає позов в цій частині та має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, так як являється працездатним і працює, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню. Вирішуючи вимоги позивачки про стягнення із відповідача додаткових витрат на утримання дитини, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частиною другою статті 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] . [PERSON] має статус дитини з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 25.09.2019 року УСЗН Броварської міської ради. Законним представником дитини - інваліда є мати [PERSON] , [INFO] , яка отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю (а.с. 16). Виписками з медичної документації підтверджується, що дитина [PERSON] має діагноз «Атиповий аутизм» з якісними порушеннями комунікації, інтелектуальної недостатньості, системне недорозвинення мовлення, 1-й рівень (а.с. 17, 22). Таким чином, з урахуванням положень ст. 185 СК України позивачка має право на отримання від відповідача додаткових витрат на дитину. При цьому суд враховує, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд, довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг, витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат (наприклад, надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також призначення та вартість ліків, які необхідно придбавати дитині). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Позивачка надала виписку із медичної картки стаціонарного хворого № 302 щодо [PERSON] , [INFO] , з якої вбачається, що з 29.01.2019 року по 07.02.2019 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в дитячого психіатра Броварської ЦРЛ, надано рекомендації щодо вживання ліків та рекомендації ЛКК за місцем проживання (а.с. 17). Також надано довідку видану ФОП « [PERSON] » від 11.08.2021, якою підтверджується факт, що [PERSON] з 01.03.2021 відвідує центр корекції та розвитку Family Care та проходить курс корекції психічних функцій. Надалі потребуватиме допомоги спеціалістів. Копією квитанції №238876 серії ААЗ підтверджується, що вартість послуги наданої [PERSON] з 01.07.2021 по 30.07.2021 «психологічна корекція» становить десять тисяч гривень. Позивачка також стверджує, що вона несе витрати на придбання гомеопатичних ліків. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків як аліменти на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Відповідачем надано суду довідку від 20.09.2021 року з Амбулаторії №2 Броварського міського центру первинної медико-санітарної допомоги, якою підтверджується факт про відсутність звернень за медичною допомогою за останні дванадцять місяців стосовно здоров`я [PERSON] (а.с. 49). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] (період лікування 29.01.2019 - 07.02.2019) дитині [PERSON] були приписані наступні рекомендації: диспансерна група обліку дитячого психіатра за місцем проживання, навчання в масовому дитячому дошкільному закладі, логопедична група, дієта з обмеження продуктів харчування, які містять глютен та козеїн; індивідуальна реабілітаційна програма: поведінкова терапія направлена на елімінацію протестних форм поведінки; сенсорна інтеграція; акцент розвитку наслідування, звуконаслідування, нав`язування комунікацій, тренінг моторних навиків, навиків соціальної компетенції, розвиток ігрової діяльності, розвиток когнітивних процесів, розвиток вербальної комунікації, закріплення і автоматизація сенсорних моторних навичок, закріплення набутих та розвиток нових, корекція програми через шість місяців; реабілітаційна програма в реабілітаційномиу центрі з заняттями логопеда та психолога, медикаментозна терапія; лікування за клінічними показниками, корекція лікування кансультативно лікарем або на базі дитячого відділення КОПНЛ №2 (а.с.73). Таким чином, заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка обґрунтувала, що існують передбачувані витрати на дитину, які пов`язані з необхідністю постійного лікування дитини [PERSON] , а тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір таких витрат, суд враховує матеріальне становище відповідача, який згідно довідки про доходи (а.с. 62) отримує заробітну плату у розмірі 15736,04 гривень та після відрахування аліментів, які становитимуть 3934 грн., залишок його доходів становитиме 11802 грн. Тому він, на переконання суду, з урахуванням витрат на комунальні послуги та найм квартири, про що він заявив у судовому засіданні, може сплачувати додакові витрати на дитину у розмірі 2000 гривень. Така сума додаткових витрат з урахуванням стягуваних аліментів становитиме близько третини його заробітку та не буде надмірним тягарем для його матерілаьного становища. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст. 185 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки в частині стягнення із відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 2000 гривень щомісячно. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial