Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства «Красноармєєц» Юрївського району про визнання договору оренди землі припиненим, зобовязання повернути земельну ділянку. Позивачка зазначала, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 011806, виданого Юрївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 30.10.2003 року, вона є власником земельної ділянки площею 14, 458 га, що розташована на території Новоіванівської сільської ради Юрївського району, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 27 березня 2012 року позивачка та ФГ «Красноармєєц» Юрївського району за № 81/5 уклали договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років та цього ж дня склали і підписали акт прийому передачі земельної ділянки. 23.10.2012 року вказаний договір оренди землі зареєстровано у відділі Держкомзему Юрївського району Дніпропетровської області про що у державному реєстрі земель вчинено запис за № 122590004001693. Посилаючись на те, що 27 березня 2017 року строк дії договору закінчився, проте її прохання повернути земельну ділянку відповідач проігнорував, засіявши таку зерновими культурами , вважаючи, що строк дії договору спливає 23.10.2017 року, а також на ст. ст. 6, 13, 15, 19, 31, 34 Закону України « Про оренду землі», позивачка просила визнати договір оренди земельної ділянки укладений між нею та відповідачем припиненим, у звязку з закінченням строку на який його було укладено, зобовязавши відповідача повернути їй земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги повністю підтримав, вказавши, що оскільки договір оренди землі між позивачкою та відповідачем укладено (підписано) 27.03.2012 року строком на 5 років, то останній припиняє свою дію 27 березня 2017 року, а не через 5 років після його державної реєстрації, тобто 23 жовтня 2017 року, оскільки державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначений сторонами дії договору свідчить не про момент укладення договору, а лише про правомірне договірне використання відповідачем спірної земельної ділянки та сама по собі (реєстрація) є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Представник відповідача по справі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги повністю не визнав з підстав викладених ним у відзиві на позовну заяву (ас. 42), зазначивши, що укладений договір оренди землі набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Оскільки державна реєстрація договору здійснена 23 жовтня 2012 року, то термін дії такого встановлений до 23.10.2017 року. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного: - згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ДП № 011806, виданого Юрївською райдержадміністрацією Дніпропетровської області 30.10.2003 року позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 14, 458 га , розташована на території Новоіванівської сільської ради Юрївського району, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ас. 10). Відповідно до договору оренди земельної ділянки за № 81/5 від 27 березня 2012 року [PERSON] передала ФГ «Красноармєєц» Юрївського району в строкове платне користування земельну ділянку площею 14, 458 га , з кадастровим № 1225982800-01-002-0074 строком на 5 років. Пунктом 37 договору оренди земельної ділянки передбачено, що цей договір набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації (ас. 11-12). 23 жовтня 2012 року зазначений договір зареєстрований у відділі Держкомзему Юрївського району Дніпропетровської області. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України ). Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини повязані з орендою землі є Закон України «Про оренду землі». За змістом ст. ст. 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Умовами договору передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком на 5 років, при цьому договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 7, п. 37 договору). Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін ( постанова ВСУ від 18 січня 2017 року № 6-2777 цс 16). Правова позиція щодо моменту набуття чинності договором оренди землі з дня проведення його державної реєстрації також викладена в постанові ВСУ № 6-643цс16 від 13.06.2016 року. З урахуванням зазначених норм матеріального права строк дії спірного договору спливає 23 жовтня 2017 року. Отже, строк дії договору оренди не закінчився, він є чинним тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору припиненим та зобовязання повернути земельну ділянку. З матеріалів справи вбачається, що позивачка по справі [PERSON] є інвалідом з дитинства І групи (ас. 25-26), а відтак відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити підстав для стягнення з відповідача судових витрат по справі не вбачається.

Outcome: dismissed