Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], вказавши у позові, що з 2006 року, син позивача [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від цього шлюбу народився син, онук позивача - [PERSON], [INFO], який проживає разом з бабусею та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], проте він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Тобто, батько взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], проте вона також не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Вона не спілкується з дитиною взагалі, як мати не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Таким чином, батьки дитини фактично самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків. Усі обов'язки по утриманню та вихованню дитини взяла на себе бабуся. Вона утримує онука на свою пенсію. Приділяє увагу до його фізичного та духовного розвитку, його навчання. Забезпечує необхідне харчування та медичний догляд. У зв'язку з цим, позивачка вважає доцільно позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з них аліменти на утримання онука у розмірі 1/3 частини з кожного до його повноліття. У судовому засіданні позивачка, наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечував. Надати свої пояснення щодо пред'явлених до нього вимог позивача не зміг та фактично визнав той факт, що він не виконує своїх обов'язків як батько неповнолітньої дитини. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце слухання справи була належно повідомлена, причини неявки суду не відомі, письмових заперечень на позовну заяву не надано, заяву про розгляд справи у її відсутності не надіслано, тому суд на підставі ч.4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе слухати справу за її відсутності. Представник третьої особи проти позову не заперечував та пояснив, що відповідачі самоусунулися та свідомо ухиляються від обов'язку по вихованню та навчанню дитини, не проявляють щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, аліменти на утримання дитини не сплачують. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює бабуся, комісія з питань захисту прав дитини, також дійшла думки, що позбавлення відповідачів батьківських прав, що відповідатиме інтересам дитини. Суд, заслухавши позивача та відповідача [PERSON], представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлений обов'язок батьків піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В ході судового розгляду було доведено та підтверджено належними доказами, що що з 2006року, син позивача [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від цього шлюбу народився син, онук позивача - [PERSON], [INFO], який проживає разом з бабусею та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], проте він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Тобто, батько взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], проте вона також не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Вона не спілкується з дитиною взагалі, як мати не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Таким чином, батьки дитини фактично самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків. Усі обов'язки по утриманню та вихованню дитини взяла на себе бабуся. Вона утримує онука на свою пенсію. Приділяє увагу до його фізичного та духовного розвитку, його навчання. Забезпечує необхідне харчування та медичний догляд. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно отриманої інформації від родинного оточення, установ та організацій, було з'ясовано, що [PERSON] не має регулярного самостійного доходу, ніде не працює, схильна до зловживання спиртними напоями, періодично уходить із дому без попередження на декілька діб, залишаючи дітей без батьківського догляду. Мати не сприймає на серйозному рівні власну відповідальність за стан здоров'я та життя дітей, необхідність належного виконання батьківських обов'язків. 11.05.2016 року до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з'явилася гр. [PERSON], яка є матір'ю відповідачки [PERSON] та пояснила, що через негативну поведінку матері, старший онук [PERSON], [INFO], теж починає себе негативно поводити, ставитися зухвало до навчання та проявляти агресію відносно своїх однокласників. Також гр. [PERSON] звернула увагу на те, що через зухвале ставлення матері до виконання власних обов'язків, їй та іншим родичам приходиться брати значну участь у вихованні та утриманні малолітніх онуків. Відповідна інформація додатково підтверджується виданою КЗ «Запорізька санаторна школа-інтернат № 7 І-ІІ ступенів» характеристикою на малолітнього [PERSON], [INFO], та відповіддю навчального закладу від 23.05.2016 №381. Згідно довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від № 01-08/993 було отримано інформацію, що мати, [PERSON] не в повному обсязі виконує власні батьківськи обов»язки, не проходить обов'язкові медичні обстеження. Незважаючи, що середній син [PERSON] повинен був приступити до навчання у першому класі, але мати у 2015 році не пройшла з дитиною медичні обстеження та не оформила його до школи. З вищевикладених обставин відділом по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно з Запорізьким міським центром соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді проводилися з батьками профілактичні заходи, надавалася консультаційна допомога. Незважаючи на те, що дана родина перебувала на контролі, але батьки так і не змінили власне ставлення до виконання своїх обов'язків відносно своїх дітей, тому виникають підстави для позбавлення їх батьківських прав. У суду не виникає сумніву у правдивості цих свідчень, оскільки вони підтверджуються змістом наведених вище достовірних документів. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (п.15) роз'яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожний окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки судом встановлено, що відповідачі жодної уваги дитині не приділяє протягом тривалого часу, суд вважає доведеною належними доказами ту обставину, що вони самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків. Зазначене відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. У судовому засіданні також не було здобуто доказів на предмет того, щоб стан здоров'я та матеріальне становище відповідачів позбавляло їх можливості приймати участь у вихованні та навчанні дитини, сприяти її духовному та фізичному розвитку, цікавитись життям та здоров'ям дитини, приймати участь у її становленні як особистості, що свідчить про свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов'язками. Аналіз наведених обставин свідчить, що відповідачі без поважних причин, не дбають про свою дитину, а тому суд вважає, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 186 ч.2 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку, щодо утримання дитини. На підставі положення ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України суд вважає необхідним вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Підстав для звільнення відповідачів від обов'язку утримувати дитину у розумінні ст. 188 СК України не встановлено. Вирішуючи розмір аліментів, суд бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків доходу цієї особи. Враховуючи, що відповідачі працездатні, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надають, аліменти більше нікому не сплачують, суд вважає справедливим стягнути з відповідачів на утримання їх дитини аліментів у розмірі 1/3 частини їх доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного відповідача. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати - судовий збір в сумі 551 гривню 20 копійок (а.с.1).

Outcome: approved