Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що вона є власницею транспортного засобу автомобіля ВАЗ2101, 1980 року випуску, кузов № [NUMBER], державний реєстраційний номер Е 5194 СУ. 10.09.2007 року у приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу [PERSON] вона оформила довіреність на право громадянці [PERSON], що є 3-ю особою за даним позовом, та громадянину [PERSON] розпоряджатися зазначеним автомобілем, зокрема: обміняти або продати за ціну і на умовах на розсуд уповноважених, а також керувати цим автомобілем на території України та за її межами. Зазначена довіреність видана на 10 років і дійсна до 10.09.2017 р. Після оформлення довіреності позивачка передала автомобіль, ключі та документи на нього в користування [PERSON] На початку 2015 року до [PERSON] звернувся її сусід - [PERSON], який є відповідачем по справі, з проханням передати йому автомобіль, ключі від нього та технічний паспорт для тимчасового користування, а саме: перевезення робітників в період будівельних робіт на своїй дачі. [PERSON] погодилася, оскільки [PERSON] переконливо запевнив, що автомобіль, ключі від нього та документи за першою її вимогою він поверне. Зі спливом часу [PERSON] звернулася до [PERSON] з вимогою повернути автомобіль, але він її вимогу проігнорував. В подальшому [PERSON] неодноразово зверталася до нього з приводу повернення автомобіля, але він на її вимоги не реагує, придумуючи різні відмовки. З цього приводу 03 березня 2016 р. [PERSON] звернулася до правоохоронних органів з відповідною заявою та проханням проведення відповідної перевірки і про повернення автомобіля. 05.04.2016 року [PERSON] отримала лист з Сумського відділу поліції ГУ НП в Сумській області, в якому зазначалося, що за її заявою проведена перевірка (ЖЕО за № 9091 від 18.03.2016 р.) та за результатами перевірки спірні відносини, що склалися між [PERSON] та [PERSON], є цивільно-правовими і потребують вирішення в судовому порядку. Таким чином відповідач незаконно користується зазначеним автомобілем, відмовляється у добровільному порядку повернути його власнику позивачці чи уповноваженій особі власника [PERSON]\~\~\~Тому позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити. Суд розцінює, що з поданням цієї заяви позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, письмових заперечень суду не надав. До початку судового засідання третя особа - [PERSON] надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. До початку судового засідання представниця третьої особи за довіреністю [PERSON] надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. Позивачка є власницею транспортного засобу автомобіля ВАЗ2101, 1980 року випуску, кузов № [NUMBER], державний реєстраційний номер Е 5194 СУ. З довіреності від 10.09.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № Д 619, вбачається, що [PERSON] оформила довіреність на право [PERSON], [PERSON] розпоряджатися зазначеним автомобілем, зокрема: обміняти або продати за ціну і на умовах на розсуд уповноважених, а також керувати цим автомобілем на території України та за її межами. Зазначена довіреність видана на 10 років і дійсна до 10.09.2017 року. Після оформлення довіреності позивачка передала автомобіль, ключі та документи на нього в користування [PERSON] На початку 2015 року до [PERSON] звернувся її сусід - [PERSON], який є відповідачем по справі, з проханням передати йому автомобіль, ключі від нього та технічний паспорт для тимчасового користування. [PERSON] погодилася, оскільки [PERSON] переконливо запевнив, що автомобіль, ключі від нього та документи за першою її вимогою він поверне. [PERSON] звернулася до [PERSON] з вимогою повернути автомобіль, але він її вимогу проігнорував. В подальшому [PERSON] неодноразово зверталася до нього з приводу повернення автомобіля, але він на її вимоги не реагував. 03.03.2016 року [PERSON] звернулася до правоохоронних органів з заявою про проведення відповідної перевірки і про повернення автомобіля. 05.04.2016 року [PERSON] отримала лист з Сумського відділу поліції ГУ НП в Сумській області, в якому зазначалося, що за її заявою проведена перевірка (ЖЕО за № 9091 від 18.03.2016 р.) та за результатами перевірки спірні відносини, що склалися між [PERSON] та [PERSON], є цивільно-правовими і потребують вирішення в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, на основі зясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved