Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 13.09.2004 року є пенсіонером за віком та єдиним її доходом є пенсія, що становить 1241 грн. 46 коп. Інших джерел доходу не має, є самотньою літньою жінкою. Проживає разом із відповідачем, що є її рідним сином, в квартирі [ADDRESS]. Однак, не дивлячись на те, що вони проживають однією сімєю, відповідач жодної допомоги їй не надає, зловживає спиртними напоями, чинить насильство в сім?ї, завдає їй фізичного болю. Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання. Частину останньої вона витрачає на сплату комунальних платежів, а коштів, що залишаються, в розмірі близько 600 грн., ледь вистачає на харчування. Крім того, через постійні конфлікти та насилля з боку відповідача, вона стала хворою людиною та потребує постійного лікування. З урахуванням зазначеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову та довічно. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачка крім пенсії має інші доходи у вигляді виплат за належні їй земельні паї та процентів від розміщених в банку коштів. В звязку з цим, додаткової матеріальної допомоги не потребує. За належну їм на праві спільної часткової власності квартиру він сплачує ? частини комунальних платежів, а витрати позивачки щомісячно становлять в середньому 100-150 грн. Також посилався на те, що він не може надавати матеріальну допомогу в звязку з незадовільним матеріальним станом, оскільки з 04.06.2007 року не має постійної роботи, отримує доходи від тимчасових, випадкових заробітків, має на утримання двох малолітніх дітей, які страждають рядом хронічних захворювань та потребують додаткових витрат на лікування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. А відповідно до ст.205 Сімейного кодексу суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, відповідач [PERSON] є рідним сином позивачки. Остання є пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Кіровському районі м.Дніпропетровська та отримує пенсію за віком, розмір якої згідно наданої до позову довідки становить 1241 грн. 46 коп. на місяць. Позивачка, відповідач та члени його родини, мешкають в квартирі [ADDRESS], що належить сторонам на праві спільної часткової власності (по ? частині кожному). Між сторонами існують неприязнені стосунки та постійно виникають конфлікти, про що свідчать зокрема пояснення сторін під час розгляду справи в суді та постанови Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2015 року та 29.03.2016 року, за якими позивачка та відповідач були визнані винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП за фактом насильства в сім?ї. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалась на те, що вона є самотньою, літньою жінкою, пенсіонером за віком, та розмір її пенсії в сумі 1241 грн. 46 коп., яка є єдиним джерелом доходів, з урахуванням сум, які вона витрачає на оплату комунальних послуг, не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання. Крім того, через постійні конфлікти та насилля з боку відповідача, вона стала хворою людиною та потребує постійного лікування. Посилаючись на необхідність несення постійних витрат на лікування, позивачка надала медичну довідку, з якої вбачається, що остання ще 17.02.2016 року зверталась до лікаря з приводу отримання тілесних ушкоджень та її було призначено лікування, курс якого у вигляді вживання медичних препаратів встановлено протягом 20 днів. А тому, з огляду на встановлений у довідці строк лікування та його обсяги, дату звернення позивачки до суду з позовом та відсутності будь-яких інших доказів щодо несення позивачкою постійних витрат на лікування на теперішній час та їх розміру, суд не вважає вказану медичну довідку належним доказом потреби у матеріальній допомозі з цих підстав на час звернення до суду з позовом. Також позивачкою не надано будь-яких доказів щодо розміру фактичних витрат, яки вона несе в звязку з оплатою комунальних послуг та утриманням належної їй на праві власності частини житлового приміщення. В той час, як відповідачем надано суду квитанції про оплату саме ним комунальних послуг за квартиру. В наданих запереченнях відповідач посилався на те, що окрім пенсії позивачка також має інші доходи у вигляді виплат за належні їй земельні паї та процентів від розміщених в банку коштів. Вказані обставини в судовому засіданні визнала позивачка, а тому ці обставини в силу ч.1 ст.61 ЦПК України є такими, що не потребують доказуванню. При цьому, позивачка зі свого боку у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надала доказів щодо розміру вказаних додаткових доходів та необхідності отримання матеріальної допомоги з урахуванням розміру цих доходів та отриманої пенсії. Будь-яких інших обґрунтувань та доказів щодо витрат, які несе позивачка та співмірності з розміром її доходів, за яких можливо було б прийти до висновку щодо потреби позивачки у сторонній матеріальній допомозі, останньою суду не представлено. За вказаних вище обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову за необґрунтованістю та не підтвердженням позовних вимог належними доказами. В звязку з відмовою в задоволенні позову та оскільки позивачку в силу Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed