Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що донька проживає разом з нею та усі обов'язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно. Відповідач з ними не проживає та не надає матеріальної допомоги на утримання доньки ані у грошовому, ані у натуральному вигляді. Позивачка та відповідач надали через канцелярію суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, при цьому в своїй заяві відповідач зазначав, що проти задоволення позову не заперечує. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, судом не здійснювалось. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Печенізького районного суду Харківської області від 29 березня 2012 року, судом було розірвано шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 4). Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Печенізького районного управління юстиції Харківської області, про що зроблено актовий запис № 52 (а. с. 3). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вирішенні щоденних побутових проблем не бере, від виконання батьківських обов'язків ухиляється та добровільно виконувати їх не бажає. Відповідач ані у грошовій, ані у натуральній формі не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Позивачка самостійно виховує доньку та потребує матеріальної допомоги, оскільки через збільшення витрат на купівлю одягу та взуття, продуктів харчування, шкільного приладдя, вона разом з дитиною опинилась у скрутному матеріальному становищі. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач є працездатним, фізично здоровим, та ним він цього не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 180, частини 3 статті 181, частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття,а за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються, зокрема, у частці від доходу того з батьків, хто проживає окремо від дитини, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначений в Законі України «Про державний бюджет України на 2014 рік». На виконання вимог статті 182 Сімейного кодексу України, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховує малолітній вік дитини, скрутний матеріальний стан позивачки, а також те, що вона самостійно виховує доньку. Відповідач не надав будь-яких доказів в обґрунтування заперечень проти позову та не повідомив суд про своє матеріальне становище та стан здоров'я, наявність на його утриманні інших осіб, або про будь-які інші обставини, що мають значення для розгляду справи. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки для утримання їхньої дитини в розмірі 1/4 частини щомісячного доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 243 гривні 70 копійок підлягає стягненню в дохід держави з відповідача, так як позивачка, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved