Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 29.05.1996р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Судововишнянській міській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №12. Зазначає, що за час подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що спільне подружнє життя у них (сторін) не склалося через неналежну поведінку\~відповідача,\~який часто\~зловживає алкогольними\~напоямита у нетверезому стані вчиняти скандали, а також не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї. Стверджує, що відповідач не поважає її як жінку та зраджує у подружній вірності. Зазначає, що їхній шлюб на даний час існує формально, вони (сторони) стали чужими один одному, а тому залишатись і надалі у такому шлюбі не бажає. Вважає, що примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб між нею, позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , а після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Крім того, просить стягнути з відповідача у її користь понесені витрати зі сплати судового збору. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд справу розглядати у її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Зазначила, що після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] \~про час\~та місце\~розгляду справи\~був повідомлений\~належним чином,\~у судове\~засідання не\~з`явився\~без поважних\~причин,\~клопотань про\~відкладення або\~про розгляд\~справи за\~його відсутності\~до суду\~не надходило.\~Як вбачається\~із матеріалів\~справи судові\~повістки відповідачу\~надсилались рекомендованими\~листами з\~повідомленням про\~вручення поштового\~відправлення за\~адресою місця\~його проживання,\~зареєстрованою у\~встановленому законом\~порядку,\~які останній\~отримав особисто.\~Відомості про\~будь-які\~інші адреси\~місця проживання\~чи перебування\~відповідача чи\~про його\~офіційну електронну\~адресу в\~матеріалах справи\~відсутні,\~заяв про\~зміну місця\~проживання чи\~перебування від\~відповідача не\~надходило. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судова повістка відповідачу доставлена і він належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Ухвалою судді від 05.03.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою суду від 24.05.2021 року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив та не подав відзиву, а також враховуючи те, що позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 29.05.1996р. перебувають у шлюбі, який зареєстровано у виконавчому комітеті Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №12. Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою, та син [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні відносини через неналежну поведінку відповідача, між ними відсутнє взаєморозуміння, позивачка не бажає зберегти шлюб та наполягає на розірванні шлюбу. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 04.12.2008 року; копіями сторінок паспорта позивачки; копіями свідоцтв про народження дітей сторін; іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивачка не виявила бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка [PERSON] бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладається у разі задоволення позову на відповідача. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908грн., що підтверджується поданою нею квитанцією №0.0.1973480711.1 від 13.01.2021р. (платник: [PERSON] , банк платника: ПриватБанк). Оскільки позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволено, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, як вважає суд, з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved