Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на початку 2006 року вона познайомилась з відповідачем [PERSON] З квітня 2006 року вони почали проживати разом як сім'я, вели спільне господарство, проживали в орендованій квартирі [ADDRESS]. З початку спільного проживання [PERSON] перебувала на утримані [PERSON], на його вимогу 05.12.2006 року звільнилась з роботи і до розлучення ніде не працювала. В лютому 2007 року [PERSON] запропонував офіційно зареєструвати їх відносини, і 07.06.2007 року відбулась реєстрація шлюбу. Шлюбні відносини [PERSON] та [PERSON] тривали до 20.07.2009 року, а офіційно шлюб було розірвано 15.09.2010 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва за позовом [PERSON] З моменту спільного проживання постійно виникало питання про місце спільного проживання. Для цього відповідач вирішив придбати квартиру. З цією метою 26.01.2007 року було підписано попередній договір між позивачкою та [PERSON] на придбання за 160 000 доларів США квартири за адресою - [ADDRESS]. Під час підписання попереднього договору відповідач [PERSON] передав [PERSON] завдаток у розмірі 20 000 доларів США, про що зроблено відмітку в договорі. В цей день між позивачкою та ТОВ «Агенство нерухомості «Рідний дім» було підписано договір про надання послуг та підписано акт виконаних робіт на суму 20 200 гривень. Ці кошти агентству передав також відповідач [PERSON] Не дивлячись на те, що придбанням квартири та оплатою всіх пов'язаних з цим витрат займався [PERSON], на його категоричну вимогу всі документи було оформлено на [PERSON] З приводу коштів, [PERSON] говорив позивачці, що на даний момент у нього немає необхідної суми, але поки продавець підготовить всі необхідні документи кошти в нього будуть, оскільки він продає земельну ділянку. Але на час підготовки [PERSON] всіх документів для відчуження квартири [PERSON] кошти так і не отримав, у зв'язку з цим він вирішив взяти кредит. Оформленням кредиту займався виключно [PERSON] 05.04.2007 року в приміщення ВАТ «Родовід Банк» позивачка дізналася, що кредит буде оформлено на неї. Відповідач пояснив це тим, що це вимога банку оформити кредит на власника квартири. Також він запевнив, що кредит буде швидко погашено, оскільки скоро продасть земельну ділянку. Позивачка на момент отримання кредиту не працювала та не мала ніяких доходів. В цей же день 05.04.2007 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Також 05.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (в подальшому найменування - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк») та позивачкою був укладений кредитний договір № 15.3/ІЖ-127.07.1, відповідно до якого банк надав позивачці кредит на купівлю квартири на загальну суму 155 000 доларів США строком по 05.04.2028 року. Кошти за кредитним договором отримав відповідач [PERSON], частину з них у сумі 140 000 доларів США він передав [PERSON] в рахунок оплати за квартиру, інші кошти в сумі 15 000 доларів США залишилися в нього. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05.04.2007 року між позивачкою та банком було укладено договір іпотеки, предметом іпотеки є придбана позивачкою квартира. З травня 2007 року по липень 2008 року [PERSON] давав позивачці кошти для погашення кредиту та процентів, які позивачка від свого імені вносила на рахунок банку. З липня 2008 року [PERSON] перестав давати кошти на погашення кредиту та процентів, мотивуючи це фінансовими складнощами. В липні 2009 року позивачка та відповідач [PERSON] розійшлися, коштів відповідач більше не давав. Оскільки за кредитним договором з'явилась заборгованість 11.01.2010 року банк звернувся до позивачки з вимогою про дострокове погашення всього кредиту, відсотків та штрафних санкцій в сумі 184 731,55 доларів США та 56 854,38 гривень. Частина цієї суми була погашена за рахунок продажу квартири на підставі виконавчого напису нотаріуса, а решту суми у розмірі 139 103,50 доларів США та 1 145 230,27 гривень банк намагається стягнути з позивачки в судовому порядку. Після розлучення з [PERSON] [PERSON] стало відомо, що її бувший чоловік з 2003 року по 2008 рік займався злочинною діяльністю - шахрайськими діями отримував кредити в банках на підставі підроблених документів. 06.05.2011 року Голосіївським районним судом м. Києва [PERSON] було засуджено до 4 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна. Позивачка вважає, що укладання кредитного договору стало наслідком спланованих дій [PERSON] з метою перекладання відповідальності за неповернення кредитних коштів на іншу особу. Оскільки реальним позичальником по кредитному договору № 15.3/ІЖ-127.07.1 від 05.04.2007 року був [PERSON], позивачка вважає, що кредитний договір є недійсним з підстав удаваності правочину в частині позичальника. Позивачка просить визнати кредитний договір № 15.3/ІЖ-127.07.1 від 05.04.2007 року недійсним в частині позичальника, визнати позичальником за цим кредитним договором [PERSON] В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 07.06.2007 року по вересень 2010 року (а.с. 40 - копія свідоцтва про шлюб, а.с. 41 - копія рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.09.2010 року про розірвання шлюбу). 26.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, предметом якого є зобов'язання в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS](а.с. 20-21). 05.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (тепер назва - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 15.3/ІЖ-127.07.1 (а.с. 6-9), відповідно до якого банк надав позивачці кредит на купівлю квартири на загальну суму 155 000 доларів США строком по 05.04.2028 року включно під 12% річних. 05.04.2007 року [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 512 (а.с. 17-18). Відповідно до п.4 договору купівлі-продажу квартири продаж зазначеної квартири за домовленістю сторін здійснено за 782 750 гривень, що за офіційним курсом НБУ на день укладання договору складає 155 000 доларів США, які покупець сплатив продавцю повністю до підписання договору. Того ж дня між позивачкою [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 513 (а.с. 10-15). Згідно до п. 1.1 договору іпотеки, позивачка для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором № 15.3/ІЖ-127.07.1 від 05.04.2007 року та можливих змін та доповнень до нього, передала в іпотеку банку належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Представник позивачки в судовому засіданні стверджує, що взяти кредит на придбання квартири наполягав відповідач [PERSON], він займався оформленням кредиту, він фактично був позичальником, він також надавав грошові кошти для погашення кредиту, на позивачку були лише оформлені документи. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні допитані за клопотанням представника позивачки свідки [PERSON] та [PERSON] Також свідки показали, що особисто вони при укладенні кредитного договору та інших договорів присутні не були, їм все відомо зі слів позивачки. Тому, суд не може прийняти до уваги пояснення цих свідків. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з середини 2006 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом в орендованій квартирі. На початку 2007 року позивачка сказала, що хоче придбати квартиру і попросила у відповідача гроші в борг. [PERSON] надав позивачці 8 000 доларів США для укладення, як вона сказала, попереднього договору. Приблизно у травні 2007 року [PERSON] дізнався, що позивачка купила за 150 000 доларів США квартиру за кредитні кошти, уклавши кредитний договір з банком. При цьому [PERSON] запропонувала відповідачу допомагати їй у виплаті кредиту в разі його бажання проживати з нею. За період з травня 2007 року по серпень 2008 року [PERSON] надав позивачці приблизно 25 000 доларів США для погашення кредиту. Після цього відповідач коштів не надавав, а в березні 2009 року сімейні стосунки між подружжям припинилися. Представник [PERSON] стверджує, що ніякого тиску на позивачку щодо укладення кредитного договору не чинив, взяти гроші в кредит для купівлі квартири було бажанням позивачки. Представник Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в судовому засіданні пояснив, що кредитний договір укладався банком з позивачкою [PERSON], яка його підписувала, надала для його підписання всі необхідні документи, а також погашала кредитні кошти. З приводу примушування позивачки укласти такий договір представнику банку нічого невідомо. Представник [PERSON] в суді не заперечував, що позивачкою були надані для укладення кредитного договору звіти суб'єкта малого підприємництва за 2006 рік, а також, що саме позивачка погашала кредит. 05.04.2007 року [PERSON] на ім'я приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.70) надала і підписала заяву, в якій зазначила, що квартира [ADDRESS], яка передається в іпотеку, належить їй на праві особистої приватної власності, оскільки на момент її придбання вона в зареєстрованому шлюбі ні з ким не перебувала, однією сім'єю без реєстрації шлюбу ні з ким не проживала і в даний час не проживає. Представник позивачки підтвердив написання такої заяви позивачкою, однак не зміг пояснити зазначення в заяві позивачкою тієї обставини, що на час передачі квартири в іпотеку вона однією сім'єю без реєстрації шлюбу ні з ким не проживала, адже в позовній заяві і в суді представник наполягав на тому, що з [PERSON] позивачка проживала однією сім'єю з 2006 року. Судом встановлено, що кредитний договір укладено [PERSON], вона розуміла, що отримала кредит і має його погашати. Представником позивачки не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме [PERSON] отримував кредит. Кредитні кошти були витрачені на придбання квартири позивачкою в особисту приватну власність. Також представник позивача, посилаючись на те, що укладений договір є удаваним, не зазначив для приховання якого правочину, який вони насправді вчинили, сторонами вчинено оспорюваний правочин. Представник ПАТ «Родовід Банк» в судовому засіданні подав заяву про застосування позовної давності, оскільки позивачці стало відомо про порушення її прав в день укладення кредитного договору - 05.04.2007 року, а тому нею пропущений строк позовної давності, і в задоволенні позову представник банку просив відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки про позичальника за кредитним договором позивачці було відомо з дня підписання кредитного договору, т.т. 05.04.2007 року, слід виходити з того, що про порушення свого права вона дізналася в день підписання кредитного договору. Представник позивачки не зазначив поважні причини пропуску позовної давності і не просив поновити строк. Отже, позивачкою пропущений передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позов задоволений бути не може. На підставі наведеного, ст.ст. 203, 215, 235, 257, 261, 267, 626, 627 ЦК України,

Outcome: dismissed