Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 06 серпня 2005 року по 11.січня.2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання дитини, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 50% від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач з'явилась, надала суду заяву в якій уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 400 грн., просить слухати справу без її участі. Відповідач в судове засідання з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив слухати справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували з 06 серпня 2005 року по 11січня.2012 року в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 1-БК № 004160 та Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 11.01.2012 року. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON] 04.02.2008 згідно свідоцтва про народження І-КГ№ 058869, який знаходиться на утриманні матері відповідно до довідки ЖКК(15.05.2015р.). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved