Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вказані вимоги позивач мотивувала тим, що з 03.06.2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від вказаного шлюбу у сторін народилося двоє синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року шлюб з відповідачем було розірвано. Після звернення позивача в суд з позовом про розірвання шлюбу в серпні 2016 року ставлення відповідача до позивача та дітей значно погіршилося, відповідач відмовився брати участь у витрачанні коштів на придбання одягу, взуття для дітей тощо, лише в незначній частині брав участь в утриманні сина [PERSON] - частково сплачуючи оплату за дитячий садок. Через постійні висловлювання відповідачем образ та приниження на адресу позивача та дітей, спільні діти за власною волею перестали харчуватися з відповідачем. Після набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, [PERSON] в останніх числах грудня 2016 року відшкодував позивачу частину понесених нею витрат на лікування [PERSON] під час перебування його на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Київської міської клінічної лікарні, після чого взагалі перестав брати участь в утримані спільних дітей. Отже, з початку 2017 року діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на повному утриманні позивача, відповідач взагалі не бере участі в їх матеріальному забезпеченні. Наразі позивач та спільні з відповідачем діти проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Діти перебувають на повному утриманні позивача та не отримують від батька жодного матеріального забезпечення. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON]. При вирішенні даного спору в частині, що стосується розміру аліментів, який має бути визначений судом до стягнення з відповідача на утримання дітей, позивач просить врахувати, що відповідач інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, має вік 44 роки, на хронічні захворювання, які б вимагали постійного витрачання ним коштів, не хворіє, є працездатним, у 2015 році звільнився з Генеральної прокуратури України та отримує пенсію, розмір якої становить понад 10000,00 грн. Також позивач просить врахувати, що син [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в лікаря-гастроентеролога з приводу захворювання підшлункової залози, дискинезії шлунково-кишкового тракту, [PERSON] страждає на хронічний атопічний дерматит, екзему, що періодично загострюється, у зв'язку з чим потребує відповідного харчування та лікування, що відомо відповідачу. Зазначені особливості здоров'я дітей також потребують витрат на їх покриття. В той же час, позивач несе витрати на оплату гуртків у дитячому садочку [PERSON] та щодо додаткових занять [PERSON] з математики, української та англійської мов, про що відомо відповідачу, однак [PERSON] з необхідністю цих витрат не погоджується. У зв'язку з досягненням [PERSON] дошкільного віку, він потребує відвідування занять з підготовки до школи, що також вимагає матеріальних витрат на їх оплату. Середньомісячні витрати позивача на утримання [PERSON] та [PERSON] (придбання одягу, взуття, продуктів харчування, оплати навчальних занять та гуртків, необхідного для занять приладдя тощо) складають приблизно 10000,00 грн. Окрім витрат на спільних з відповідачем дітей, позивач самостійно утримує свого неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], щодо якого вона є одинокою матір'ю. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що відповідач має постійний дохід у виді пенсії, постійне дорожчання вартості життя, що є загальновідомою обставиною, яка не підлягає доказуванню, позивач вважає, що аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню з відповідача у частці від доходу, а саме в розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу) щомісяця. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував у зв'язку з його незаконністю, створення позивачкою шляхом викрадення дітей штучних підстав для його подання, тому її вимоги суперечать і не відповідають закону, а також відсутністю доказів, зокрема, про факти порушення відповідачем норм чинного законодавства, тобто необґрунтованістю вимог по стягненню коштів. Окрім цього відповідач суду пояснив, що має сина - [PERSON], [INFO]. У даний час син проживає у м. Черкаси і наразі є студентом 3 курсу Черкаського державного технологічного університету денної форми навчання та відповідачем щомісячно витрачаються кошти на його утримання. Також вказував на те, що він не припиняв і на має наміру ухилятись від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та матеріального утримання синів. Суду пояснив, що на матеріальне утримання кожного з синів витрачав приблизно 2000,00 грн. - 3000,00 грн. на місяць. Загалом, грошові кошти на утримання дітей надавались ним в 2016 році, оскільки наразі у нього немає змоги побачити дітей так, як позивачка всіма своїми діями цьому перешкоджає. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2006 року по 24.11.2016 року. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до довідки про заробітну плату №229 від 03.05.2017 року, що видана Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України [PERSON], вбачається, що остання працює в Голосіївському районному суді м. Києва та її заробіток з березня 2017 року по квітень 2017 року включно складає: 38640,00 грн. Відповідно до копій виписок з історії розвитку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району м. Києва Амбулаторія загальної практики-сімейної медицини №8 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають на «Д» обліку у лікаря-гастроентеролога. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.03.1997 року вбачається, що батьком [PERSON], [INFO] є відповідач по справі - [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Згідно ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.2 цієї ж статті - розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та вихованню дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається з позовної заяви та не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні останній у 2015 році звільнився з Генеральної прокуратури України та отримує пенсію, розмір якої становить на даний час близько 10 800,00 грн. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів позивач вказує, що після її звернення в суд з позовом про розірвання шлюбу в серпні 2016 року ставлення відповідача до позивача та дітей значно погіршилося, відповідач відмовився брати участь у витрачанні коштів на придбання одягу, взуття для дітей тощо, лише в незначній частині брав участь в утриманні сина [PERSON] - частково сплачуючи оплату за дитячий садок. Після набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, а саме 06.12.2016 року, [PERSON] в останніх числах грудня 2016 року відшкодував позивачу частину понесених нею витрат на лікування сина [PERSON] під час перебування його на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Київської міської клінічної лікарні №1, після чого взагалі перестав брати участь в утримані спільних дітей. Отже, з початку 2017 року діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на повному утриманні позивача, відповідач взагалі не бере участі в їх матеріальному забезпеченні. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог позивача вказував на те, що визначений судом розмір аліментів на утримання дітей є значно завищеним і він не взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дітей саме у такому розмірі. Також зазначав, що окрім отримуваної пенсії у нього немає постійного стабільного доходу, проте, він розуміє, що повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, і погоджується сплачувати аліменти на їх утримання у сумі грн. щомісяця. Крім того, вказував на те, що має сина [PERSON], [INFO], від першого шлюбу, який тривалий час проживав в родині колишньої дружини. На даний час він щомісячно витрачає кошти на утримання сина [PERSON], оскільки той є студентом 3 курсу університету денної форми навчання. Відповідно до положеньст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Оскільки відповідач має регулярний дохід, суд вважає, що з нього підлягають стягненню аліменти у частці від його доходу. Стягнення аліментів у частці від доходу відповідає також і інтересам дітей, оскільки при збільшенні розміру доходу, а також при виявленні у відповідача інших доходів, автоматично буде збільшуватись і розмір аліментів, які стягуються в частці. З урахуванням матеріального становища позивачки, яка несе тягар матеріального забезпечення трьох неповнолітніх дітей, які проживають з нею, однак самостійно не може повноцінно утримувати їх, оскільки несе інші витрати пов'язані з їх фізичним, духовним та моральним розвитком, обставин, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів, суд вважає законним і справедливим, враховуючи пояснення самого відповідача про розмір витрат на дітей до винекнення конфліктної ситуації з позивачкою, який на той час складав більше половини пенсії відповідача - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 12.04.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат і вважає за необхідне стягнути з відповідача згідно зі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved