Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до її повноліття. В обґрунтування заявлених вимог покликалася на те, що відповідач не приділяє належної уваги їх дитині, не цікавиться її здоров'ям, вихованням та забезпеченням, не надає належної матеріальної допомоги, ухиляється добровільно сплачувати аліменти на утримання доньки, чим не виконує обов'язку щодо утримання батьками своїх дітей. Шлюбні відносини між ними припинені. Заробітна плата в неї невисока, а тому їй важко утримувати дитину самостійно. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Дочка знаходиться на її утриманні. Дитина постійно потребує повноцінного харчування, одягу, тощо. Добровільно допомогу на її утримання відповідач надавати відмовляється, тому вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просить в їх задоволенні відмовити повністю, обгрунтовуючи заперечення тим, що з моменту одруження здійснює матеріальне забезпечення доньки та дружини і турбується про достаток у сім'ї. Вважає вимоги позивачки незаконними, так як вона протиправно зняла дитину з реєстрації 12.11.2013 року в м. Мукачево без його згоди та протиправно зареєструвала в [ADDRESS] 13.11.2013 року теж без його згоди, чим самочинно змінила місце проживання доньки, у зв'язку з чим ним були подані скарги на неправомірні дії посадових осіб Стрийського ГУ ДМС України та Мукачівського ГУ ДМС України до Стрийської та Мукачівської міжрайонної прокуратури, а також позов до суду про встановлення місця проживання дитини. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст., ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] /а.с. 4/ та є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.04.2009 року /а.с. 5/. Донька [PERSON] зареєстрована і проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні, що стверджується довідками Дулібської сільської ради № 112 від 30.01.2014 року та № 380 від 06.05.2014 року /а.с. 8, 85/. Поясненнями позивачки в судовому засіданні з'ясовано, що дитина знаходиться на повному її утриманні, сама вона не взмозі повністю забезпечити сім'ю та потреби дитини, так як має невисокі доходи. Для належного фізичного та розумового розвитку дитина потребує повноцінного харчування, одягу та взуття. Відповідач має можливість утримувати свою дитину, так як є приватним підприємцем, працює та інших утриманців не має. Вважає, що на утримання доньки він спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн., що буде відповідати потребам дитини та можливостям відповідача. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За роз'ясненнями п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі допускається лише у випадках, передбачених положеннями ст. 184 СК України. Вирішуючи даний спір, суд виходить з положень ст. 184 СК України, за змістом якої суд визначає аліменти у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює у ПП «Гранітбуд» в м. Мукачево Закарпатської області на посаді менеджера у сфері оренди машин і устаткування. Місячна заробітна плата відповідача складає 1500 грн. /а.с. 93/. Він має на праві власності двохкімнатну квартиру загальною площею 100,50 кв.м в [ADDRESS] /а.с. 41/. Окрім того, відповідач є приватним підприємцем, що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER], та згідно з довідкою, виданою Стрийською ОДПІ Головного Управління Міндоходів у Львівській області № 3528/1703 від 24.04.2014 року, [PERSON], РНОКПП [NUMBER], який проживає за адресою : [ADDRESS], згідно податкової декларації про майновий стан і доходи за IV квартал 2013 року та І квартал за 2014 року доходу не одержав /а.с. 64, 87/. Згідно з довідкою Навчально-виховного комплексу Дулібського загальноосвітнього навчального закладу І-ІІ ступенів - дошкільного навчального закладу № 212 від 24.04.2014 року [PERSON] дійсно виховується у середній групі НВК «Дулібський ЗНЗ І-ІІ ст. - ДНЗ» і перебуває на неповному державному забезпеченні /а.с. 84/. Як вбачається із заключення ЛКК № 141 від 25.04.2014 року [PERSON], [INFO], часто хворіє на простудні захворювання, алергічний реніт, атопічний дерматит, рецидивуючі ларинготрахеїти /а.с. 83/. Судом встановлено, що позивачка є приватним підприємцем, що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER], та згідно з довідкою, виданою Стрийською ОДПІ Головного Управління Міндоходів у Львівській області № 3355/17-03 від 16.04.2014 року, [PERSON], РНОКПП [NUMBER], яка проживає за адресою : [ADDRESS], згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2013 рік отримала дохід, що становить 14100,00 грн. /а.с. 65-71/. Доказів наявності у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, ним не надано, як і доказів того, що за станом свого здоров'я відповідач неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, і таких у судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. З квитанцій, наданих відповідачем, вбачається, що останній купував продукти, одяг та іграшки, що свідчить про часткове надання ним матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON], [INFO], розмір якої з урахуванням стану її здоров'я є недостатнім для забезпечення всебічного розвитку дитини та не може слугувати підставою для відмови в позові про стягнення аліментів /а.с. 48, 62, 88/. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що донька [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю. Суд не бере до уваги покликання відповідача на незаконність проживання дитини з позивачкою як на підставу його заперечень проти позову про стягнення аліментів, оскільки такі можуть бути підставою для звернення його до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Таким чином, судом встановлено, що в позивачки були всі підстави звернутися до суду з даним позовом, оскільки розмір доходу позивачки [PERSON] є очевидно недостатній для самостійного утримання доньки [PERSON], чим були б порушені права дитини При цьому, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд виходить з того, що обов'язком щодо утримання дитини є рівною мірою як матері, так і батька, враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, стан здоров'я та матеріальне становище доньки [PERSON], на утримання якої підлягають стягненню аліменти, та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, в тому числі, на які покликаються сторони. Відтак, суд приходить до висновку, що з врахуванням обставин справи, фактичних доходів та можливостей відповідача, за наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі з огляду на те, що його дохід носить мінливий характер та є нестабільним, з нього на утримання доньки [PERSON], [INFO], слід стягувати до досягнення донькою повноліття по 800 грн. щомісячно, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, потребам дитини і можливостям платника.

Outcome: partial