Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаним позовом до [PERSON] та мотивує свої вимоги тим, що 17 лютого 2018 року між нею та відповідачем був укладений договір позики (займу), за яким він отримав від неї у борг 30000,00 грн. Договір позики був укладений шляхом складання договору позики (займу) в письмовій формі, який був підписаний обома сторонами угоди. Згідно домовленості, відповідач зобов`язався повернути їй борг до 31 березня 2018 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув. На її прохання про добровільну сплату боргу, відповідач їй відмовляв. Посилаючись на зазначені обставини, просить стягнути з відповідача на свою користь 30000 грн. та судові витрати. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2018 року вказана справа передана за територіальною підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 липня 2018 року вказану позовну заяву залишено без руху. 08 серпня 2018 року позивачкою надано суду оригінал документу про сплату судового збору. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2018 року відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи, підготовче засідання призначено на 09 жовтня 2018 року об11 год. 00 хв. 11 вересня 2018 року від представника [PERSON] адвоката Бидюкова Д.В. надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання договору позики (займу) недійсним. Зустрічний позов мотивує тим, що договір позики (займу) [PERSON] вважає незаконним та таким, що повинен бути визнаний недійсним, оскільки [PERSON] договір позики (найму) не підписував. Вказує на те, що якщо існує договір позики, як стверджує [PERSON] , то не зрозуміло чому з її боку не було здійснено жодної вимоги про повернення грошових коштів, та чому в момент передачі грошових коштів не було вимоги про написання боргової розписки [PERSON] власноручно та підписавши її. Наголошує, що у [PERSON] в наявності другого примірника договорупозики (займу) не має, та ніколи не було, оскільки він його не підписував, та не був присутній при складанні договору позики (займу) від 17 лютого 2018 року. В договорі не зазначено, яка саме кількість аркушів наявна в договорі позики (займу), а лише зазначено, що він складений в двох примірниках, що є недопустимим при оформленні договору. А також не зрозуміло, чому нібито «підписи» [PERSON] в наявності на двох аркушах, а [PERSON] підписалась тільки в кінці договору на одному аркуші. Вважає, що договір позики (займу) є недійсним, оскільки передачі грошових коштів з боку [PERSON] здійснено не було, договір позики (займу) [PERSON] побачив вперше, та не підписував його, а також [PERSON] не може бути доведено, отримання [PERSON] передачу грошових коштів, оскільки розписка про отримання грошових коштів [PERSON] не складалася та не підписувалася, аналогічно як і договір позики (займу). Посилаючись на вказані обставини, просить визнати договір позики (займу) від 17 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним (а.с.32-35). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики (займу) недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. 08 жовтня 2018 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, в якому зазначає, що [PERSON] був присутній під час написання договору позики, особисто його підписував та саме після підписання договору отримав у позику (борг) 30000 грн. Він чудово розумів, що отримує гроші у позику і повинен їх отримати на умовах підписаного ним договору. Договір позики був укладений шляхом складання договору позики (займу) в письмовій формі, який був підписаний обома сторонами угоди. Договір належним документом, який підтверджує отримання 30000,00 грн. та зобов`язання повернути отримані гроші позикодавцеві до 31 березня 2018 року. При цьому відповідач [PERSON] докладно розписав зміст зазначеного договору та правове обґрунтування оформлення договорів позики (займу) через розписку, але це є лише витягами з норм чинного законодавства і жодних доводів про недійсність договору позики не містять. Доводи [PERSON] про те, що передача грошей йому не відбувалась, не спростовують позику, так як сам договір позики укладений в письмовій формі, а в силу ст. 1051 ЦПК України заперечення про негрошовість договору в цьому випадку не приймаються. Доводи [PERSON] у зустрічному позові про те, чому [PERSON] не вимагала записання боргової розписки не є логічними, так як між сторонами був складений договір за підписами двох сторін. Доводи [PERSON] у зустрічному позові про те, чому [PERSON] не вимагала повернення боргу не відповідають дійсності, так як вона неодноразово зверталась до нього як при особистих зустрічах так і під час телефонних розмов. Але в будь-якому випадку її спроби стягнути борг в досудовому порядку не є обов`язковими для вирішення питання стягнення боргу або визнання договору позики недійсним. Доводи [PERSON] про те, що в нього немає другого примірника договору позики не відповідають дійсності. Так як він там був присутній і особисто підписував договір і забрав свій примірник договору. Наявність підпису [PERSON] на договорі є належним доказом. Посилаючи на викладені обставини, просить суд в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання договору позики недійсним відмовити за необґрунтованістю (а.с.55-56). 09 жовтня 2018 року у зв`язку із відрядженням головуючого судді Сидоренко А.П. 09 жовтня 2018 року до Харківського регіонального відділення НШСУ для участі у тренінгу для суддів-наставників, підготовче засідання відкладено до 18 грудня 2018 року, 11 год. 00 хв. 18 грудня 2018 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 19 лютого 2019 року, 14 год. 30 хв. за клопотанням представника відповідача-позивача адвоката Бидюкова Д.В. про відкладення та надання часу для ознайомлення з відзивом на зустрічний позов. 19 лютого 2019 року в підготовчому засіданні протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 03 квітня 2019 року, 14 год. 10 хв., надано час позивачці- відповідачці для надання оригіналу договору позики для проведення експертизи по справі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2019 року призначено по справі комплексну судово-технічну експертизу документів та почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інститут судових експертиз. Провадження по справі зупинено. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 червня 2019 року поновлено провадження по справі, призначено підготовче засідання на 26 липня 2019 року, 13 год. 00 хв. для вирішення клопотання експертів. 26 липня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 16 серпня 2019 року, 13 год. 00 хв. у зв`язку з клопотанням представника відповідача-позивача про відкладення. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 серпня 2019 року призначено по справі почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інститут судових експертиз. Провадження по справі зупинено. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2019 року поновлено провадження по справі, призначено підготовче засідання на 17 грудня 2019 року, 10 год. 20 хв. 17 грудня 2019 року протокольною ухвалою головуючого підготовче засідання відкладено до 12 лютого 2020 року, 16 год. 30 хв.за клопотанням позиваки-відповідачки надати час для ознайомлення з висновком експерта. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено зазначену справу для розгляду по суті на 21 квітня 2020 року, 15 год. 00 хв. 21 квітня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 23 липня 2020 року, 13 год. 30 хв. у зв`язку із клопотанням представника відповідача-позивача. 23 липня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 22 жовтня 2020 року, 14 год. 00 хв. у зв`язку із клопотанням представника відповідача-позивача. 22 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 23 грудня 2020 року, 14 год. 30 хв. у зв`язку із клопотанням представника відповідача-позивача. 23 грудня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 17 березня 2021 року, 13 год. 30 хв. у зв`язку із клопотанням представника відповідача-позивача, роз`яснено, що в разі повторної неявки учасників судової справи суд буде розглядати справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Від представника відповідача-позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з його участю у кримінальному провадженні. Суд приходить до висновку, що враховуючи час знаходження справи в суді, вимоги п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, згідно яких передбачено можливість відкладення розгляду справи саме в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважним, а також те, що процесуальні права учасників судового розгляду не є абсолютними, заявлене клопотання представника відповідача-позивача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~вважає,\~що первісний\~позов підлягає\~задоволенню,\~а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до копії договору позики від 17 лютого 2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 30000 грн., які зобов`язувався повернути до 31 березня 2018 року (а.с. 5-6). Проте відповідач свої зобов`язання по поверненню суми боргу не виконав. З висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 17 вересня 2019 року вбачається, що підписи від імені [PERSON] , які містяться під рукописними записами « [PERSON] » на першому та другому аркуші договору позики (займу) від 17 лютого 2018 року виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Рукописні записи « [PERSON] », які містяться під рукописним текстом на першому та другому аркуші договору позики (займу) від 17 лютого 2018 року виконані [PERSON] (а.с.115-123). Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Ст. 1049 ЦК України встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. \~ На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином судом встановлено, що право первісного позивача [PERSON] порушене, \~ [PERSON] не виконав умови договору, а тому на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути суму боргу 30000 грн. 00 коп. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в особі представника адвоката Бідюкова Д.В. просив визнати недійсним договір позики від 17 лютого 2018 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] ,\~\~посилаючись на те, що правочин не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, оскільки він договір не підписував, грошових коштів у позику від відповідачки-позивачки не отримував, про що свідчить відсутність розписки. Однак, суд не може погодитися з даним твердженням, з огляду на наступне. Як вже зазначалось, відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із\~статтею 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (реальне настання наслідків). Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Згідно зі\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зі змісту оспорюваного договору позики від 17 лютого 2018 року вбачається, що він укладений у письмовій формі, як того вимагають норми\~ст.1047 ЦК України, містить підписи та реквізити сторін, а також усі істотні умови договору, зміст даного правочину не суперечить вимогам чинного законодавства. Згідно п. 1договору позики від 17 лютого 2018 року, позикодавець передає у тимчасове та безоплатне володіння грошову суму, а позичальник приймає і зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошей, передбачену п.2 Договору. Згідно п.2 предметом Договору є передача грошової суми у розмірі 30\~000, 00 грн. Пунктом 4 Договору позики передбачено, що гроші передаються у позику (займ) у момент підписання договору готівкою. Термін користування позикою складає до 31 березня 2018 року (п.5 Договору позики від 17 лютого 2018 року). Вказаний договір містить підписи сторін та даний договір набув чинності з моменту його підписання. Належних та допустимих доказів того, що [PERSON] та [PERSON] в момент підписання оспорюваного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять\~та стороною позивача за зустрічним позовом суду не надано. З договору позики від 17 лютого 2018 року вбачається, що сторони повною мірою розуміють умови і значення цієї угоди, її правові наслідки. Що стосується відсутності розписки в підтвердження факту отримання позивачем грошових коштів, то це не є підтвердженням неотримання відповідачем-позивачем грошових коштів, оскільки в договорі визначено, що грошові кошти він отримав в момент підписання договору. Крім того, згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно вимог ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що передбачених ст.ст.\~203,\~215 ЦК України, підстав для визнання договору позики від 17 лютого 2018 року недійсним немає, тому у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики слід відмовити. На\~ підставі ст.\~141 ЦПК України\~з відповідача-позивача підлягає стягненню на користь позивачки-відповідачки понесені витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved