Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин між нею, [PERSON], та її чоловіком [PERSON], та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 46,40 кв.м., в тому числі житловою площею 24,90 кв.м., надвірні будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, та на 1/2 частину житлового будинку, надвірних будівель та споруд, в порядку забудови, як за забудовником. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що впродовж 1957 - 1984 років вона разом з чоловіком [PERSON] здійснили будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Після смерті чоловіка, спадщину прийняла позивачка, оскільки проживала в будинку, вступила в управління спадковим майном та продовжувала доглядати за ним, але не має змоги оформити свої спадкові права на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами через те, що за життя чоловік право власності на вищезазначений будинок оформити не встиг та в написанні прізвища чоловіка в свідоцтві про шлюб та свідоцтві про його смерть наявна помилка. Позивач в судове засідання не з'явилася, але від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи за її відсутності. Відповідач Люботинська міська рада Харківської області в судове засідання не з'явилася, але направила листа про розгляд справи без участі її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням виконавчого комітету Люботинської міської Ради депутатів трудящих № 34 від 23 листопада 1954 року [PERSON] було відведено земельну ділянку під індивідуальне будівництво, розміром 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS] На виконання рішення виконкому № 34 від 23 листопада 1954 року виконкомом Люботинської міської ради Харківської області з [PERSON] був укладений договір від 26 грудня 1954 року на право безстрокового користування земельною ділянкою та будівництва будинку по [ADDRESS] Згідно довідки Люботинського БТІ № 181 від 16 жовтня 2013 року житловий будинок [ADDRESS] не зареєстрований. Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого станом на 11 жовтня 2013 року, позивачем та її чоловіком на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], були збудовані житловий будинок літ. «А-1», веранда «а», тамбур «а1», літня кухня «Б», сіни «б», сарай «В», сарай «Д», погріб «вп», гараж «Г», альтанка «Е», убиральня «Ж» та огорожа «1-2». Житловий будинок було зведено в 1957 році. Рішенням Люботинської міської ради Харківської області № 767 від 23 грудня 2013 року, позивачці було надано дозвіл на збереження збудованих з відхиленням від проектної документації об'єктів: житлового будинку літ. «А-1» з верандою «а», тамбуром «а1», сараю «ВД», погрібу «вп», та самочинно побудованих об'єктів: літньої кухні «Б» з сіньми «б», сараю «Д», гаражу «Г», альтанки «Е», убиральні «Ж» та надано згоду на виділення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га під уже збудоване нерухоме майно по [ADDRESS] Поняття самочинного будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені в ст. 376 ЦК України, яка є спеціальною в врегулюванні спірних правовідносин, оскільки урегульовує правовідносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та нормативно правових актів при створенні нової речі тобто самочинному будівництві, були порушені. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже збудоване нерухоме майно. Згідно з п.49 постанови КМУ «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» № 868 від 17 жовтня 2013 р. документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, збудованого до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Як вбачається з технічного паспорту вказаний житловий будинок, надвірні будівлі та споруди на земельній ділянці за адресою [ADDRESS], побудовані до 05 серпня 1992 року. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 грудня 1953 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 17 грудня 1953 року виданого Виконкомом Манченківської Сільської Ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області. Відповідно до ст.ст. 104, 105 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану в Українській РСР від 1926 року, в УРСР визнавався лише цивільний шлюб, який підлягав реєстрації в органах ЗАГС. Ст. 122 вказаного Кодексу передбачено право подружжя, яке перебуває в зареєстрованому шлюбі, носити спільне прізвище, про що вони мають заявити під час реєстрації шлюбу. Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 17 грудня 1953 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились та їм присвоєно спільне прізвище. Паспортом позивачки [PERSON] серії [NUMBER] виданого Люботинським МВ УМВС України в Харківській області підтверджується той факт, що вона мешкає в будинку [ADDRESS] з 1958 року по теперішній час. Крім того, в будинковій книзі для прописки громадян в будинку [ADDRESS], містяться записи про те, що разом з [PERSON], позивачкою по справі, мешкав до часу смерті і [PERSON] За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, перебували у зареєстрованому шлюбі до часу смерті забудовника та є подружжям. Відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КЗпШС України № 2006-VII від 20.06.1969 року, які діяли під час виникненні правовідносин, спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані за адресою: [ADDRESS], були збудовані та набуті [PERSON] та [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому є такими, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст. 28 КЗпШС України у спільній сумісний власності майна подружжя їх частки визначаються рівними. Отже кожному з подружжя має належати по 1/2 частині спірного домоволодіння. Оскільки позивачка є забудовником спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, суд визнає за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, розташовані за адресою: [ADDRESS] як за забудовником. Чоловік позивачки [PERSON], помер [INFO] року, про що було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 03 січня 1984 року. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з 1/2 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] року. Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є його дружина [PERSON], що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, дружина, батьки померлого. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла лише його дружина [PERSON] як спадкоємець першої черги, оскільки після смерті спадкодавця вона продовжила проживати в зазначеному будинку та користуватися ним, тобто протягом шести місяців вступила в управління спадковим майном відповідно до вимог ст. 549 ЦК України. Крім того, за повідомленням Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області після смерті [PERSON] в нарядах відкритих спадкових справ нотаріальної контори за 1984 рік відкритої спадкової справи немає, свідоцтва про право на спадщину за 1996-2014 роки нікому не видавались. За повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву за 1984-1995 роки заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого [PERSON] до Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Таким чином, у зв'язку з підтвердженням факту прийняття позивачкою спадщини після смерті [PERSON], позивачці [PERSON] у порядку спадкування за законом має належати 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд. За таких обставин, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Outcome: approved