Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивачка звернулась до Макарівського районного суду з вказаним позовом 08.01.2015 року посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.11.2003 року. Під час шлюбу ними було придбано нерухоме майно, а саме дві земельні ділянки та будинок, який розташований на цих земельних ділянках в селі Грузьке Макарівського району Київської області. 10.05.2006 року вони придбали земельну ділянку на підставі договору купівлі продажу №4653, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу [PERSON] площею земельної ділянки 0,401 га, з них - 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; 0,151 га для ведення ОПГ. За результатами договору відповідачу були видані два державні акти. Так, рік тому вона дізналась , що відповідач має іншу жінку [PERSON], з якою його повязують фактичні шлюбні відносини. За період який відповідач перебував у стосунках з цією жінкою він не працював та жодним чином не брав участь у формуванні сімейного бюджету, натомість постійно випрошував у неї гроші які також витрачав на жінку. Після викриття стосунків відповідача на стороні вона припинила надати йому кошти і він подав позов на розлучення. Дійсно, 20.10.2014 року було відкрите провадження Шевченківським районним судом міста Києва у справі за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу, а тому вважає що відповідач може реалізувати спільне майно просила суд поділити спільне майно подружжя , визнавши за нею право власності на 2/3 земельних ділянок, а за відповідачем на 1/3 частину вищевказаних земельних ділянок. У судовому засіданні 20 травня 2015 року , 11.06.2015 року, 03 вересня 2015 року представником позивача [PERSON] були подані заяви про збільшення позовних вимог та уточнення позовних вимог , у яких просили суд також поділити житловий будинок, який розташований в селі Грузьке Макарівського району по вулиці Пролетарська-40. Позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяв про збільшення та уточнення підтримала, пояснила, що перебувала у шлюбі з відповідачем протягом 20 років, мають повнолітнього сина. Спільне життя будувалось так, що вона заробляла гроші і вкладала їх у добробут сімї, а відповідач не працював, останні 5 років вона його утримувала. Коли вона зрозуміла, що у відповідача є інша жінка, вона припинила його утримувати , а тому [PERSON] подав позов про розірвання шлюбу. Просила суд відступити від рівності часток при вирішення спору, оскільки житловий будинок та земельну ділянку у селі Грузьке Макарівського району було придбано за її кошти, проте оскільки вона працювала комерційним директором у Товаристві з обмеженою відповідальністю, будинок і земельні ділянки купувались на імя відповідача. Більш того, вона самотужки вчила спільного сина, на даний час утримує самостійно квартиру у місті Києві, де відповідач має 1/3 частину, але комунальні платежі не сплачує. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, викладене підтвердив. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково , подав письмові заперечення . Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено документально, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження ( а.с. 7) Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06.04.2015 року , яке набрало законної сили 17.04.2015 року їх шлюб розірвано. ( а.с. 97) Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , який навчається у Національному авіаційному університету з 01.09.2014 року на платній основі. (а.с.12,13-14) Позивачкою по справі було подано позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, проте Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.08.2014 року у задоволенні позову було відмовлено. ( а.с. 95-96) В період перебування сторін по даній справі у шлюбі, а саме 10 травня 2006 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована на території Гружчанської сільської ради Макарівського району Київської області площею 0,401 га (в межах згідно з планом передана для будівництва та обслуговування жилого будинку 0 0,250 га та ведення ОПГ 0,151 га), що був укладений між [PERSON] та [PERSON]. ( а.с. 8-9) На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу відповідач по справі 08.12.2006 року отримав державні акти на дві земельні ділянки : а саме на земельну ділянку площею 0,2500 га Державний акт серії ЯД №692768 від 08.12.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №114), кадастровий номер 3222782101:01:013:0004 та на земельну ділянку площею 0,1510 га Державний акт серії ЯД №692767 від 08.12.2006 року зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №115 ) кадастровий номер 3222782101:01:013:0003. ( а.с. 10) Крім того, на підставі договору купівлі-продажу р.№4649 від 10.05.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу [PERSON]П, в реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем [PERSON] житловий будинок в селі Грузьке Макарівського району Київської області , вулиця Пролетарська-40. ( а.с. 92-93) Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України \~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1, 2 , 3 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ» При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Так, у судовому засіданні повністю підтверджено, що син сторін по справі [PERSON] є повнолітнім, працездатним, аліменти на його утримання судом не стягнуто. Відповідач по справі згідно записів у трудовій книжці на час придбання подружжям нерухомого майна був працюючим,в тому числі в період з 15.04.2004 року по 01.11.2007 року [PERSON] працював слюсарем у ТОВ « Квін-Світ» , що підтверджено трудовою книжкою серії АН №161349. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, позивач та його представник посилаючись на те, що позивачка [PERSON] на час придбання спірного майна отримувала заробітну плату значно більшу чим відповідач і за своїх кошти придбала будинок та земельні ділянки у селі Грузьке Макарівського району, у судовому засіданні належних та допустимих доказів цьому не подали. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ч.1 статті 88 ЦПК України пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved