Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розрівання шлюбу, стягнення на її утримання аліментів, поділ спільного майна - автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н. [NUMBER], 2008 року випуску та позбавлення права користування - квартирою [ADDRESS]. Обгрунтовуюст свої вимог пояснила, що 21.10.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка є інвалідом з дитинства. Фактично сімейних стосунків між ними немає, з відповідачкою вони разом не проживають, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Вона вимушена постійно доглядати за дитиною, яка не може обійтися без сторонньої допомоги, і тому не має можливості працювати за фахом. Таким чином просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 1500,00 грн. Вважає що відповідач має таку можливість бо отримує пенсію і заробітну плату. Під час шлюбу вони придбали автомобіль «Mitsubishi Lancer», д.н. [NUMBER], який вона просить залишити у її власності, відступивши від рівності часток подружжя з врахуванням інтересів дитини. Також просила прийняти до уваги, що дочка- інвалід проживає разом з нею, перебуває на її утриманні. Автомобіль потрібен виключно для систематичних потреб дитини-інваліда. Крім того, у зв'язку з тим, що [PERSON] більше року не проживає в належній їй квартирі [ADDRESS], просить визнати його втратившим право користування зазначеним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник позивачки підтримала в судовому засіданні заявлені вимоги. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову вказав наступне. Він не визнає вимоги про розірвання шлюбу, бо бажає проживати разом із донькою, виховувати її. Крім того вказав, що для придбання спірного аітомоблія він взяв гроші у борг в розмірі 2100 доларів США і 100 євро, які на сьогодняшній час не повернуті. У період шлюбу були ними придбано за спільні кошти електропобутова техніка, меблі, два автомоблія на загальну суму 224000,00 грн. і майже все це майно залишилося у позивачки, тому просить залишити йому у власності автомобліь«Mitsubishi Lancer», д.н. [NUMBER]. Сукупність з сплачуваними ним аліментів на утримання дитини та дружини буде становити більшу частку його заробітку, а сума що залишиться після даних виплат недостатня для проживання людини його віку та задоволення загальнолюдських потреб, тому, просить відмовити в задоволенні вимог позивачки в частині стягнення з нього аліментів на її утримання. Вимоги, щодо визнання його втртившим право користування належною позивачці квартирою не визнає, бо він періодично там проживає, до того ж в квартирі знаходяться його особисті речі. Представник відповідача не визнав заявлених вимог, крім того важає, що позивачкою неналежним чином сплачено судовий збір. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.10.2005 року сторони зареєстрували шлюб у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 1153, що підтверджується повторним Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с. 57/. Від спільного сімейного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Встановлено, що сторони разом спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Приведене дає суду можливість зробити висновок, що збереження шлюбу між подружжям суперечить їх інтересам, та шлюб належить розірванню. Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Згідно із ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено судом, під час зареєстрованого шлюбу сторонами по справі був придбаний автомобіль «Mitsubishi Lancer» (д.н. [NUMBER], 2008 року випуску, № кузову [NUMBER]). Сторони зазначеної обставини в суді не оспорили. Таким чином, автомобіль є спільно набутим майном подружжя, право на це майно має кожній із подружжя по 1/2 частині. Судом вивчались доводи позивачки щодо збільшення її частки у спільному майні з підстав того, що на її утриманні перебуває неповнолітня дитини інвалід. Доказів в сенсі вимог частині 2 статті 70 СК України, які б надавали суду правові підстави для збільшення частки дружини у спільному майні, позивачкою не надано. Як наслідок, суд задовольняє в цієї частини позовні вимоги частково та визнає за позивачкою та відповідачем право власності за кожним на 1/2 частини спільно набутого автомобіля подружжя. Згідно медичного висновку № 111 від 17.10.2006 року встановлено, що [PERSON], є дитиною інвалідом з діагнозом: синдром Дауна (а.с. 18). З пояснень позивачки, що не заперечувалось відповідачем, встановлено, що неповнолітня дочка [PERSON] проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.07.2014 року з відповідача було стягнуто на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно на утримання дитини дочки [PERSON], [INFO], починаючи з 17.06.2014 року до досягнення нею повноліття, та на лікування дочки-інваліда [PERSON] по 3000 грн. щомісяця, починаючи з 17.06.2014 року і до зміним матеріального положення сторін. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29.08.2014 року вищезначене рішення в частині стягнення витрат на лікування було змінено, зменшено розмір до 1000 грн. Позивачка [PERSON] згідно довідки ПФУ Управління в Московському районі м. Харкова від 15.07.2014р. одержує пенсію за віком, як мати дитини - інваліда з дитинства у розмірі 2359,95 грн. (а.с.32) . Відповідно довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 25.06.2014р. [PERSON] одержує соціальну допомогу на дитину - інваліда [PERSON] (а.с.31). Відповідно до розрахунвого листа, наданого бухгалтерією Цента професійно- технічної освіти № 3 м. Харкова, [PERSON] працює керівником фізвиховання, у листопаді 2015 року йому було нараховано 4790,89 грн., стягнуто - 3649,12 грн. (а.с. 74). Відповідно довідки УПФУ в Московському районі м. Харкова від 07.12.2-15 року, [PERSON] отримує пенсію з вирахуванням аліментів в розмірі 2695, 25 грн. (а.с. 76). Враховуючи матеріальне становище, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки у зв'язку з доглядом за дитиною-інвалідом у розмірі 400,00 грн. щомісяця протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом. Вимоги позивачки, щодо позбавлення [PERSON] права користування - квартирою [ADDRESS], не підлягають задоволенню. За приписом ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, що надані сторонами... Доказів в цій частині позовних вимог позивачкою суду не надо. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки [PERSON] суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а саме - 816 грн. 40 коп. На підставі ст. ст. 60, 69, 70, 104, 105, 112, 113, 88 СК України,

Outcome: partial