Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилається на те, що проживала з [PERSON] у шлюбі, який зареєстровано 11.10.2016 року у виконавчому комітеті Липчанської сільської ради Хустського району за актовим записом №29. Від шлюбу на них народився син [PERSON], 10.12.2017 р. н. якого вона виховує та утримує. В даний час сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Причиною розірвання шлюбу позивачка вказує те, що вони з відповідачем вже тривалий час спільно не проживають і не мають наміру на збереження їхнього шлюбу, так як між ними повністю втрачено взаємне порозуміння, любов і повага, тому немає сенсу для збереження їхнього шлюбу. Просила шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати без надання строку на примирення та стягнути з відповідача судові витрати понесені нею на оплату судового збору. Майнового спору позивачкою не заявлено і питання про зміну прізвища після розірвання шлюбу не ставилося. В позовній заяві позивачка також просила проводити розгляд справи без її участі та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву в якій просив суд розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги визнав та не заперечив, щодо їх задоволення. Процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення, відновлення провадження, надання строку на примирення, тощо) судом не проводилось. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ З роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст.24 СК України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Судом встановлено, що сторони проживають в зареєстрованому шлюбі з 11.10.2016 року який зареєстрований у виконавчому комітеті Липчанської сільської ради Хустського району за актовим записом №29. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] який знаходиться на вихованні біля позивачки. На час розгляду справи в суді встановлено що сторони вже тривалий період проживають окремо та не підтримують стосунків. На день розгляду справи, сторони в своїх письмових заявах висловили бажання про розірвання шлюбу та не просили надати їм строк на\~ примирення. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Судові витрати відповідно до вимог передбачених ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки

Outcome: approved