Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою, у якій просить збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , починаючи з 05.07.2027 року у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2016 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно на утримання їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , починаючи з 24.06.2016 року до досягнення дітьми повноліття. Однак, як стверджує позивачка, цей розмір аліментів не є достатнім для утримання дітей, крім того старша дочка має хронічне захворювання- дискенезію жовчно-виводящих шляхів, молодша дочка часто хворіє на ОРВІ, тому позивачка змушена витрачати значні кошти на придбання ліків, аналізи, дієтичне харчування та вітаміни для дітей. У судове засідання позивачка не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій просила справу розглянути у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, але надав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у його відсутність, позов визнає. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2016 року (а.с. 12). Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 16.07.2009 року Виконавчим комітетом Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №7 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 25.04.2013 року Виконавчим комітетом Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №03 (а.с. 7-8). Згідно довідки №656 від 15.11.2019 року, виданої Шабівською сільською радою, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2016 року з відповідача на користь позивачки було стягнено аліменти на утримання їхніх спільних дітей у розмірі 500,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 24.06.2016 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12). На виконання рішення суду 20.10.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист (а.с.9-10). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року\~про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до\~ст.\~141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 СК України\~встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3\~ст.\~181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Відповідно до ч. 2\~ст.\~182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку діти, природньо, потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. До того ж діти потребують відповідного лікування та дієтичного харчування. Крім того, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями\~Сімейного кодексу України\~мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. З п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. У сукупності наведеного, із врахуванням позиції відповідача, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача, в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , починаючи з 05.07.2027 року у розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивачка разом із відповідачем повинні забезпечити спільним дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовийзбір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі - у справах про збільшення розміру аліментів. Згідно з ч. 6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави за ставками судового збору станом на день подання позову до суду\~18.11.2019 року. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.180,181,\~182,183,192 СК України,

Outcome: approved