overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, позовні вимоги якого в подальшому уточнила в порядку статті 49 ЦПК України. Просить стягнути з [PERSON] половину суми оплати освітніх послуг - оплату додаткових витрат на утримання дочки [PERSON] у розмірі 14925,50 грн. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог посилається на наступне. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.03.2006 вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини (заробітку) доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2006 року до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] . Вказує, що виникли обставини, які потребують подальшого стягнення аліментів на її користь з відповідача [PERSON] , оскільки вона є повнолітньою та продовжує навчання на денному відділенні факультету міжнародних відносин Львівського національного університету імені Івана Франка, яке триватиме до червня 2023 року. Крім цього, здійснює витрати на продукти харчування, підручники, тощо. Зазначає, що вона страждає на захворювання - «Тиреотоксикоз з дифузним зобом. Дифузний токсичний зоб, ІІІ ступеня, тиреотоксикоз середнього ступеню в стадії медикаментозної субкомпенсації. Стан після тиреостатичної терапії (2 р.). Безперервно-рецидивуючий перебіг. Ендокринна офтальмопатія», що потребує лікування та реабілітації. Стверджує, що відповідач жодним не допомагає їй матеріально та не цікавиться її життям. Всі витрати на неї несе виключно її матір [PERSON] , яка має на даний час іншу сім`ю та дитину. Зазначає, що її батько та відповідач по справі є адвокатом відповідно до Свідоцтва № 1943, виданого 07.09.2012 Львівською обласною КДКА. Вказує, що між нею та відповідачем була усна домовленість про те, що він, при можливості, буде надавати їй певну суму коштів, і враховуючи це, вона не зверталася до суду із вказаним позовом, однак відповідач домовленість порушив та порушує дотепер, так як жодних коштів вона не отримала та не отримує. Коштів, які надає матір є недостатньо. Зазначає, що згідно квитанцій АТ КБ ПриватБанк про оплату за навчання вбачається, що нею сплачено 22.01.2021 кошти за навчання у сумі 14575 грн. та 25.07.2021 у сумі 15275, що сумарно становить 29851 грн., а тому, вважає, що половина такої суми в розмірі 14925 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, який мотивує тим, що з 06 листопада 1999 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON]. Оскільки відповідач повністю самоусунувся від виховання дитини, жодної фінансової допомоги на її утримання не надає, на неодноразові звернення про необхідність надання коштів не реагує, при цьому має нерегулярний та мінливий дохід, тому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка [PERSON] зменшила розмір позовних вимог, а саме просила стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні змінений позов визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що змінений позов підлягає до задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 06 листопада 1999 року перебувають у шлюбі, від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с. 4, 5). Крім цього встановлено, що відповідач взагалі не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Дані правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема статті 180, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд, з врахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилалася на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 07 серпня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис за №560. Від шлюбу у них дітей немає. Разом з тим, подружнє життя не склалось через несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності. З жовтня 2019 року вони проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. У зв`язку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просила його розірвати. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін. 31 серпня 2020 року до суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Строк на примирення просила не надавати. Також від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просив розгляд справи провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Строк на примирення просив не надавати. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 07 серпня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис за №560 (а.с.17). Від шлюбу у сторін дітей немає. Спільне життя позивача та відповідача на склалось через несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. На даний час вони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 02 травня 2011 року в с. Корчівці Глибоцького району Чернівецької області помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на майно. Згідно заповіту, складеного її батьком, вона є спадкоємцем майна померлого, а саме земельної ділянки площею 0,44 га. Про існування заповіту їй стало відомо лише у жовтні 2018 року. У звязку з тим, що вона часто виїжджала за межі України, а після смерті батька жодних спроб розшукати спадкоємця по заповіту не було, тому вона не знала і не могла знати про існування вказаного заповіту. Зважаючи на вищевикладене просить суд позов задовольнити, надавши їй додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Представник позивачки [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю та просить суд позов задовольнити, а справу розглянути у його відсутність. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, проте надали суду листи, в яких позовні вимоги визнають повністю і просять суд розглянути справу без їх участі Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 02 травня 2011 року в с. Корчівці, Глибоцького району Чернівецької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-МИ № 089943. Відповідно до заповіту, складеного 03.09.2010 року, [PERSON] заповів [PERSON] земельну ділянку площею 044 га, яка належала останньому за державним актом серії ЯА №538592 від 17.06.2005 року. Згідно довідки №349 від 11.10.2018 року, виданої виконкомом Корчівецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області [PERSON] проживає за місцем реєстрації в с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області. [PERSON] проживав за місцем реєстрації в с. Корчівці провул. Український, 1 буд. 2, Глибоцького району Чернівецької області з 01.01.1950 року по день смерті. Ч.3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При таких обставинах суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє обґрунтування при розгляді справи, причина пропуску строку є поважною, оскільки позивачка перебувала тривалий час за межами України, про існування заповіту останній не було відомо, а тому суд вважає можливим визначити позивачці додатковий строк в 3 місяці для прийняття спадщини. Вказаний строк є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 12 червня 1982 року зареєструвала свій шлюб з відповідачем у Никловицькій сільській раді Самбірського району Львівської області за актовим записом №8. Спільне подружнє життя у них не склалося і рішенням Самбірського міськрайонного суду від 25.11.2005 року шлюб між ними був розірваний. За час спільного подружнього життя рішенням виконавчого комітету Рудківської міської ради № 32 від 14.02.1985 року відповідачу була відведена земельна ділянка площею 600 кв.м під будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS]. На забудову земельної ділянки був виготовлений будівельний паспорт та надано дозвіл на початок будівництва фундаменту у травні 1985 року. На виділеній ділянці в період з 1985 року по 1989 рік вони за спільні кошти як подружжя збудували житловий будинок, будівництво якого було закінчено у 1989 році, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим Самбірським МБТІ від 20.02.2008 року. Будинок був зареєстрований за відповідачем, [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Рудківською міською радою 16.05.2012 року у відповідності до рішення виконкому Рудківської міської ради від 27.04.2012 р. за № 68. З тих підстав вважає, що таке нерухоме майно, набуте за час шлюбу, за спільні кошти, належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу в рівних ідеальних частках з визначенням часток сторін по ? частині кожному, як і земельна ділянка площею 0,06 га, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, на якій знаходиться збудований за період шлюбу житловий будинок. З аналогічних підстав вважає, що за нею повинно бути визнано право власності і на ? частину земельної ділянки площею 0,0347 га, призначеної для індивідуального садівництва, оскільки дана земельна ділянка знаходиться поряд з земельною ділянкою, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, і становить одну сформовану та огороджену площу землі для обслуговування житлового будинку. А відтак просить постановити рішення, яким провести розподіл цього нерухомого майна, дотримуючись принципу рівності часток подружжя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини, просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов визнала повністю, не заперечила проти його задоволення. Суд, розглянувши справу в порядку ст. 174 ч.4 ЦПК України, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому виходить з того, що згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Встановивши вищезазначене, суд задовольняє вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивують тим, що у [ADDRESS] знаходився житловий будинок, який належить їй на підставі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом після смерті чоловіка. До вказаного будинку нею добудовано коридор, площею 6.7 кв. м, кухня, площею 12.1 кв.м, ванна кімната, площею 4,3 кв. м, туалет площею 0.9 кв. м, а також переобладнано кімнату, розміром 2,05 х 4.24 м, кімнату розміром 2.05 х 4.24 м, коридор розміром 3.30 х 5 м. Добудова до будинку,що в технічному плані позначена літерами А-2 та А-3 та переобладнані коридор, дві кімнати проведено без будь- якої документації. У листопаді 2014 року нею виготовлено технічний паспорт на житловий будинок та господарські будівлі, який виданий Самбірським бюро технічної інвентаризації. В даному паспорті вказано, що добудова А-2,А-3 та переобладнання кімнат вчинено самовільно. На даний час виникла необхідність виготовити свідоцтво про право власності на будівлі. Вона звернулася в Самбірське бюро технічної інвентаризації для виготовлення свідоцтва про право власності на вчинені добудови та переобладнані кімнати, де отримала відмову у видачі свідоцтва про право власності, оскільки добудова та переобладнання кімнат, вчинена без належних проектних документів, а тому вважаються збудовані самовільно. Збудовані нею будівлі відповідають чинним будівельним нормам та правилим, є технічно можливі для експлуатації, відповідають санітарно- гігієнічним вимогам. А тому вважає, що є всі підстави для визнання права власності на самовільно проведені добудови та переобладнані кімнати, які знаходяться в [ADDRESS], з огляду на вищевказані обставини. Тому просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на вчинені нею добудови. В судовому засіданні позивачка [PERSON] в силу ст. 31 ЦПК України змінила свої позовні вимоги та просила постановити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння [ADDRESS] загальною площею 97,3 кв. м, житловою площею 58,2 кв. м разом зі згаданими добудовами. Представник відповідача - Самбірської міської ради Львівської області Янів М.І., позов визнав повністю, не заперечив проти його задоволення. Суд, розглянувши справу в порядку ст.174 ч.4 ЦПК України, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з того, що згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Встановивши вищезазначене, суд задовольняє вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що рішенням Глухівського міськрайонного суду від 05 грудня 2014 року було розірвано шлюб між нею та [PERSON] Однак, при ухваленні вказаного рішення судом не було вирішене питання про зміну прізвища позивачки на дошлюбне. За таких обставин вона просить суд ухвалити додаткове рішення, в якому змінити її прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, а представила заяву, в якій повністю підтримує вимоги та просить суд розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до положень ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. В оформленні права власності після померлого [PERSON] позивачці в нотаріальній конторі було відмовлено у зв'язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів, що стало підставою для звернення позивачки до суду. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність, обставини зазначені в позові визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с.Лучанки, Овруцького району, Житомирської області помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №13. Позивачка, дочка померлого [PERSON], яка прийняла спадщину за законом, оформити право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] в нотаріальній конторі не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документу на житловий будинок. Право позивачки на спадкове майно підтверджуються наданими доказами, а саме: свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.8), копією про народження позивачки (а.с.5), копією рішення Житомирського районного суду від 19 листопада 2010 року (а.с.6-7), копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с.11-12), довідкою Іванівської сільської ради Житомирського району (а.с.10), оцінювальним актом (а.с.13), постановою нотаріуса від 24 вересня 2013 року №1368/02-31 про відмову [PERSON] у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (а.с.14). Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, а також те, що спір між сторонами врегульовано при судовому розгляді справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, яку фактично прийняла його дружина [PERSON], яка не оформила право власності після померлого чоловіка та померла [INFO]. Після смерті [PERSON] фактично прийняв спадщину її син [PERSON], який також спадщину у встановленому законом порядку не оформив та помер [INFO]. В оформленні права власності після померлого брата [PERSON] позивачці в нотаріальній конторі було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлювального документа на будинок, що стало підставою для звернення позивачки до суду. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, обставини зазначені в позові визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с.Миролюбівка Житомирського району помер [PERSON], спадкоємцями якого були його син, [PERSON], який помер [INFO] та дружина, [PERSON], яка померла [INFO], які прийняли спадщину, але за життя не оформили своїх спадкових прав. Позивачка, сестра померлого [PERSON], яка прийняла спадщину за законом, оформити право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] в нотаріальній конторі не може у зв'язку з відсутністю правовстановлювального документу на будинок. Право позивачки на спадкове майно підтверджуються наданими доказами, а саме: свідоцтвом про смерть [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.18-20), довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації (а.с.7), копією технічного паспорту (а.с.8-9), довідками виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради Житомирського району (а.с.10-13), рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17.12.2012 р. (а.с.21), постановою нотаріуса від 04 грудня 2013 року №2100/02-31 про відмову позивачув у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину на спірне майно (а.с.14). Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, а також те, що спір між сторонами врегульовано при судовому розгляді справи.

Outcome: approved