Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 20.07.2016 [PERSON] надала їй розписку, відповідно до якої відповідачка отримала у неї в борг (власність) грошові кошти у розмірі 8700 доларів США, що на день позики складало за офіційним курсом Національного банку України (за 1 долар США - 25 грн. 94 коп.) - 225678 грн. 00 коп. та зобов`язалася повернути дану суму - 20.07.2017 по курсу Національного банку України, який буде існувати на дату повернення. Вищезазначена розписка від 20.07.2016, надана їй відповідачкою, відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, яка вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Також вказує, що розписка від 20.07.2016, на яку вона посилається, як на доказ своїх вимог, підписана відповідачкою в її присутності, має дату укладення та термін виконання, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Отже, з вищезазначеного вбачається, що між нею та відповідачкою 20.07.2016 був укладений договір позики (розписка від 20.07.2016), відповідно до якого вона надала відповідачці в борг (власність) грошові кошти у розмірі 8700 доларів США, що на день позики складало за офіційним курсом Національного банку України (за 1 долар США - 25 грн. 94 коп.) - 225678 грн. 00 коп., а відповідачка зобов`язалася повернути їй дані кошти - 20.07.2017 по курсу Національного банку України, який буде існувати на дату повернення. Строк повернення коштів за договором позики (розпискою від 20.07.2016) визначений - 20.07.2017. У позовній заяві також зазначено, що з метою урегулювання спору вона неодноразово зверталася до відповідачки при особистих зустрічах та у телефонних розмовах з вимогою виконання зобов`язання за договором позики (розпискою від 20.07.2016), але вимушена констатувати той факт, що всі її зусилля виявилися марними. Станом на момент подання даної позовної заяви сума позики за розпискою від 20.07.2016 у сумі - 8700 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (за 1 долар США - 26 грн. 81 коп.) складає - 233247 грн. 00 коп. не повернута. Таким чином, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь заборгованість за Договором позики (розпискою від 20.07.2016) у розмірі - 8700 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (за 1 долар США - 26 грн. 81 коп.) складає - 233247 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 15.06.2020 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. У підготовче засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надавши до суду письмову заяву від 07.09.2020 про розгляд справи без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. У підготовче засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, надавши до суду письмову заяву від 01.07.2020 про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи. Позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відзив на позов не подано. Враховуючи думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд, відповідно до ст.ст. 200, 206 ЦПК України, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до розписки від 20.07.2016, [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] ) отримала у борг від [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] ) суму еквівалентну 8700 доларів США, що складає 225678грн. 00 коп. Крім того, [PERSON] зобов`язалася повернути вищевказану суму боргу до 20.07.2017 по курсу Національного банку України, який буде існувати на дату повернення, про що зазначено у вказаній вище розписці від 20.07.2016, яка підписана відповідачкою власноручно. Фактично відбувся договір позики. При цьому, судом встановлено, що відповідачка порушила умови виконання зобов`язання, передбачені договором позики, а саме прострочила повернення коштів у сумі 8700 доларів США. Неодноразові нагадування [PERSON] стосовно необхідності повернення грошей, залишені останньою без реагування. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, не спростовані відповідачкою, а навпаки визнаються нею, а тому суд вважає їх доведеними. При цьому, на час розгляду справи відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором позики не погашає, що є порушенням законних прав [PERSON] . Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов?язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики, розписка про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08.07.2019 справа №524/4946/16-ц. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник, як зазначено у ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що нею була надана грошова позика відповідачці, про що складено відповідний договір позики (розписка від 20.07.2016). У розписці зазначено розмір отриманих відповідачкою грошових коштів, валюта, порядок і строк повернення. Грошові кошти відповідачкою не були повернуті позивачці на умовах передбачених договором. Зазначені вище обставини підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи і визнаються відповідачкою. У даному випадку судом прийнято визнання позову відповідачкою, відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме, - слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 20.07.2016 у розмірі 8700 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США - 26 грн. 81 коп.) складає 233247 грн. 00 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі, то із відповідачки [PERSON] на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2332 грн. 47 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved