Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона, є власником будинку [ADDRESS] . Даний факт підтверджується рішенням Сквирського районного суду Київської області у справі №376/419/18 від 27.03.2018 року. В будинку [ADDRESS] зареєстрований син померлого брата позивачки - [PERSON] , який в будинку не проживає понад десять років, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання виданий виконкомом Тхорівської сільської ради Сквирського району Київської області № 18 від 23.01.2020 року. Позивачка вказує, що в даному будинку відповідач зареєстрований але не проживає. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивачка не чинить. Відповідач [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до с. Тарасівка Сквирського району Київської області та не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. Відповідач добровільно зніматися з реєстрації не бажає, його реєстрація впливає на розмір комунальних послуг, позивачка не має можливості отримувати субсидію, однак відповідач ігнорує прохання позивачки, тому вона звертається до суду з даним позовом та просить суд: Визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та не проводити фіксацію судового засідання технічними засобами (а.с.16). Відповідач [PERSON] в судове засідання на виклик до суду не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.19,24,26), розпискою про вручення повістки в суді про виклик до суду (а.с.18). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі вимог ст. 223 ЦПК України, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутність не з`явившихся учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією рішення Сквирського районного суду Київської області у справі №376/419/18 від 27.03.2018 року (а.с.7-8), копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер Витягу 134 685 365 (а.с.9). В будинку [ADDRESS] зареєстрований син померлого брата позивачки (племінник) - [PERSON] , що підтверджується Довідкою №17 виданою 23.01.2020 року Тхорівською сільською радою Сквирського району Київської області (а.с.11), який в будинку не проживає понад десять років, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання складений депутатом Тхорівської сільської раду [PERSON] та виданий виконкомом Тхорівської сільської ради Сквирського району Київської області № 18 від 23.01.2020 року (а.с.10). Відповідач добровільно зніматися з реєстрації не бажає, його реєстрація впливає на розмір комунальних послуг, позивачка не має можливості отримувати субсидію, однак відповідач ігнорує прохання позивачки, тому остання звертається до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати а оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені угоди. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що відповідач є племінником позивачки (кровне споріднення), а тому є членом сім`ї позивачки і правовідносини, які виникли між сторонами регулюються вимогами ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки право позивачки як власника будинку, дійсно порушується тим, що в будинку, який належить їй на праві приватної власності, зареєстровано відповідача [PERSON] , який не проживає в будинку з 2010 року, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved