Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 26 жовтня 2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. У вересні 2015 року через взаємні непорозуміння та небажання жити разом вони з відповідачем припинили сімейні стосунки і вона, залишивши сина на вихованні батька, стала жити з іншим чоловіком. Вказуючи на те, що їх сім'я розпалась остаточно і відновленню не підлягає, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягала на розірванні шлюбу, доводячи суду неможливість та недоцільність його збереження. Відповідач позов визнав і суду пояснив, що спочатку він намагався зберегти шлюб, так як хотів, щоб дитина виховувалась в повноцінній сім'ї, однак позивачка, нехтуючи інтересами сім'ї і дитини, залишила їх, щоб влаштувати своє особисте життя. Зазначаючи на те, що він здатний самостійно виховати малолітню дитину та що жити разом з позивачкою більше не хоче, також просить суд вимоги позивачки задовольнити, вважаючи неможливим збереження шлюбу та відновлення сімейних стосунків. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2013 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 300 (арк.спр.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який залишився на вихованні батька, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та розпискою матері прор залишення дитини (арк.спр.4,13). Із пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Порушуючи питання розірвання шлюбу, позивачка просить суд відновити їй її дошлюбне прізвище Згідно ст.113 Сімейного Кодексу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка виявила бажання після розірвання шлюбу носити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе її вимоги задовольнити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved