Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 1000 грн. матеріальної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 листопада 2013 року [PERSON], знаходячись у під'їзді її будинку, що по [ADDRESS], зламав замок і пошкодив дерев'яну раму дверей кладової кімнати, яка знаходиться між сьомим та восьмим поверхами цього будинку, звідки викрав велосипед марки «Монреаль» темно-синього кольору. За її заявою про викрадення велосипеда і пошкодження майна було порушено кримінальну справу. Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.02.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі, згідно зі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Внаслідок скоєння злочину їй було завдано матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн., яку вона просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши позивачку, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що відсутність відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.02.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі, згідно зі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки /а.с. 2-3/. Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської від 06.02.2014 року відповідача засуджено за те, що він 24 листопада 2013 року близько 02.00 год., знаходячись у під'їзді будинку [ADDRESS], реалізовуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження дерев'яної рами дверей проник у приміщення кладової кімнати, яка належить потерпілій [PERSON], звідки таємно викрав велосипед марки «Монреал» темно-синього кольору, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій на суму 1000 гривень. Таким чином, відповідач завдав позивачці матеріальну шкоду на суму 1000 грн. За змістом п., п. 1, 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина має право на повагу його особистого життя, житла, держава не має права втручатися в реалізацію цього права не інакше як відповідно до закону і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст., ст. 60, 61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, та згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз. 1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За таких підстав, суд оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що між неправомірними діями відповідача та завданою позивачці шкодою є безпосередній причинний зв'язок і є вина відповідача, а тому останній повинен відшкодувати завдану позивачці матеріальну шкоду в повному обсязі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивачки матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн.

Outcome: approved