Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: служба у справах дітей по Дніпровському району Запорізької міської ради про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та дозвіл на оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон вказавши, що її донька [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25 квітня 2009 року. У шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. 14 березня 2013 року шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано. [PERSON], [INFO], після розлучення батьків, залишився проживати з позивачкою (бабусею), оскільки донька [PERSON] перебуває за межами України в Об'єднаних Арабських Еміратах, де працює за контрактом. Батько ж [PERSON] його життям не цікавиться, вихованням та утриманням не займається. Рішенням Петровського районного суду м. Донецьк від 22 березня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини, але ж він так і не сплатив не копійки за цим рішенням. В даний час мати неповнолітньої дитини хоче виїхати з дитиною за кордон з ціллю оздоровлення дитини, щоб більше часу проводити з дитиною, ознайомити його з культурою країни в якій вона працює. Отримати від відповідача, батька дитини, дозвіл на тимчасове вивезення малолітньої дитини за кордон неможливо, оскільки не має відомостей про його місцезнаходження. Позивачка неодноразово через своїх знайомих, що залишилися проживати в м. Донецьк, намагалася зв'язатися з відповідачем, але вони мене повідомили. Що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає вже більше двох років. Де він знаходиться їм не відомо. Оскільки місце знаходження батька дитини, на теперішній час, невідоме, тому отримати його дозвіл на виїзд за кордон для оздоровлення дитини неможливо, тому змушена звернутися до суду з позовом про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, та дозвіл на оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон. Задоволення позову буде в інтересах дитини, для поліпшення його здоров'я та кругозору. У судовому засіданні позивачка, наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та дозвіл на оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон, оскільки це є виключно в інтересах дитини. Відповідач у судове засідання не з'явився. Представник третьої особи - служба у справах дітей по Дніпровському району Запорізької міської ради у судовому засіданні просив суд прийняти рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в судовому засіданні надані докази, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25 квітня 2009 року. У шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. 14 березня 2013 року шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано. [PERSON], [INFO], після розлучення батьків, залишився проживати з позивачкою (бабусею), оскільки її донька [PERSON] перебуває за межами України в Об'єднаних Арабських Еміратах, де працює за контрактом. Батько [PERSON], [INFO] його життям не цікавиться, вихованням та утриманням не займається. Рішенням Петровського районного суду м. Донецьк від 22 березня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини, але ж він так і не сплатив не копійки за цим рішенням. В даний час мати неповнолітньої дитини хоче виїхати з дитиною за кордон з ціллю оздоровлення дитини, щоб більше часу проводити з дитиною, ознайомити його з культурою країни в якій вона працює. Отримати від відповідача, батька дитини, дозвіл на тимчасове вивезення малолітньої дитини за кордон неможливо, оскільки не має відомостей про його місцезнаходження. Позивачка неодноразово через своїх знайомих, що залишилися проживати в м. Донецьк, намагалася зв'язатися з відповідачем, але вони мене повідомили. Що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає вже більше двох років. Де він знаходиться їм не відомо. Таким чином, відповідач ухиляється від надання згоди на перетин їх спільної дитини кордону України. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Частина 2 ст. 150 СК України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 17, 31 визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Відповідно до ст. 17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст. 31 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом , поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виготовлення їй проїзного документу та виїхати з дитиною за кордон, а також, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виготовлення паспорту та дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved