Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом із матір'ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування свого позову позивачка [PERSON] посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу з відповідачем [PERSON] має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Вона має на меті організувати для своєї дитини відпочинок за кордоном на морському узбережжі та в інших країнах світу з метою розширення світогляду дитини, спрямувати дитину на розвиток її історичних і культурних цінностей інших народів, підготовити дитину до свідомого життя у суспільстві. Однак, через напружені стосунки із батьком її дитини [PERSON], останній відмовляється надавати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон разом з нею, а тому вона вважає, що його дії суперечать інтересам дитини, в результаті чого дитина позбавлена тих можливостей, про які вона вказала раніше. Вона вважає, що згідно із діючим законодавством України, яке регулює даний вид правовідносин, вона має право на отримання дозволу на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна зі своєю дитиною, без згоди та супроводу батька. Просила суд надати дозвіл дитині - [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з нею матір'ю - [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON], на строк три роки, а саме з 20 березня 2015 року по 20 березня 2018 року, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просить суд розглянути справу без її участі. Свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в своїй заяві просить суд розглянути справу без його участі та позов визнав у повному обсязі. Справа розглянута у відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.4) Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5), де в графі мати вказана - [PERSON], а в графі батько вказаний - [PERSON]. На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved