Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 червня 1994 року між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, 14.05.2010 року ухвалою Будьоннівського районного суду м. Донецька, була затверджена мирова угода між нею та відповідачем, відповідно до якої було визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] наступним чином: з 14.00 години понеділка по 08-00 годину п»ятниці - з батьком [PERSON], а їй відповідно було визначено час проживання з донькою з 18-00 години п»ятниці до 08-00 години понеділка. Тобто, виходячи з умов мирової угоди, більшу частину часу дитина повинна була проводити разом з батьком. Неодноразово відповідач [PERSON] застосовував до дитини фізичну силу, в зв»язку з чим вона зверталася до міліції, а також до служби у справах дітей Будьоннівської районної ради у м. Донецьк. Але, зазначені державні органи не змогли захистити права її неповнолітньої дитини. Внаслідок психологічного та фізичного насильства з боку батька [PERSON], дитині [PERSON] була нанесена психологічна травма, що було зафіксовано у відділенні неврології дитячої поліклініки №5 м. Донецька. Їх донька не з власної волі, а під суворим примусом свого батька займалася спортивної гімнастикою у Палаці спорту «Динамо» м. Донецька з 2006 року. За цей час дитина отримала декілька спортивних травм, які зафіксовані в Донецькій обласній травматології. Незважаючи на заборону медичних спеціалістів та небажання дитини займатися гімнастикою, батько мав бажання, яке не співпадає з інтересами доньки - зробити з неї спортсменку. Він ніколи не враховував інтереси дитини, залякуючи психологічно та навіть, застосовуючи силу, примушував їх доньку відвідувати спортивні тренування, незважаючи на скарги дитини щодо болю в ногах, спині та шиї. Нерідко дитині приходилось займатися одразу після спортивних травм через біль за наполяганням батька. 17 квітня 2012 року в спортивному залі Палацу спорту «Динамо» під час тренування, де займалася її донька [PERSON], в спортивний зал зайшов відповідач [PERSON], якому не сподобалося те, як займається донька на спортивному знарядді та він обурившись її діями, вдарив дитину ременем, тим самим спричинив їй легкі тілесні ушкодження. За даним фактом спричинення тілесних ушкоджень дитині, на підставі вироку Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18.10.2012 року [PERSON] був засуджений за ст. 125 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00грн. З часу спричинення дитині тілесних ушкоджень їх дочка пішла від батька і на теперішній час проживає разом з нею. В квітні 2013 року вона перевела доньку в Макіївську загальноосвітню школу №22, з приводу чого відповідач заперечень ніяких не має. З того часу, як дитина проживає разом з нею, відповідач [PERSON] грошових коштів на утримання неповнолітньої дитини не надає, та навіть відмовляється сплачувати витрати, пов»язані з медичними призначеннями. На підставі наведеного, просить суд, на теперішній час визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені нею в позові та додатково зазначила, що на теперішній час виникла необхідність вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини з нею, оскільки відповідач застосовує до дитини фізичну силу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та суду пояснив, що позивачка [PERSON] є його колишньої дружиною, та від шлюбу з нею, вони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає разом зі своєю матір»ю, незважаючи на те, що ухвалою Будьоннівського районного суду м. донецька від 14.05.2010 року була затверджена мирова угода, відповідно до якої вже було визначено місце проживання неповнолітньої дитини. Зазначена мирова угода була укладена з урахування думки їх дочки, та умови мирової угоди ним виконуються в повному обсязі. Він робить все необхідне для розвитку дитини, оздоровлює її кожного року на морі, повність забезпечує доньку всім необхідним, займається її вихованням, та бажає в подальшому займатися її вихованням. Дівчинка тягнеться до нього. На теперішній час він спілкується з дитиною, але не в тому обсязі, в якому він мав можливість спілкуватися з нею раніше, коли дівчинка проживала разом з ним. Матеріально він забезпечує дочку всім необхідним, купує їй одяг, взуття та все необхідне для її розвитку. Вони з дочкою обговорювали питання щодо її місця проживання і вона сказала, що хоче проживати зараз з матір»ю, потім з ним. Він дійсно був засуджений за спричинення дитини легких тілесних ушкоджень, але у повній мірі розкаявся в цьому. Просить відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог, оскільки існує мирова угода, яка затверджена в судовому порядку, та її умови ним не були порушені. Представник 3-ої особи органу опіки та піклування - виконавчого комітету Макіївської міської ради Домрачова Я.І. в судовому покладалася на розсуд суду та пояснила, що згідно ухвали Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14.05.2010 року вже визначено місце проживання неповнолітньої дитини. Ця ухвала є обов'язковою для виконання, у зв'язку з чим орган опіки та піклування не може дати свій висновок та покладається на рішення суду. Опитана в судовому засіданні в присутності педагога-психолога та представника служби у справах дітей Центрально-Міської райадміністрації, за відсутності батьків, малолітня дитина - [PERSON], [INFO], суду пояснила, що на теперішній час вона проживає разом зі своєю матір»ю [PERSON], а раніше, до четвертого класу, вона проживала разом з батьком - [PERSON] в м Донецьку. Батько купував їй одяг, відвозив влітку відпочивати на море, але дуже часто під час відпочинку залишав її одну на сонці та вночі. Також пояснила, що їй не подобалося жити разом з батьком, оскільки якщо вона довго робила уроки, або якщо їй щось було не зрозуміло, батько кричав на неї, а іноді навіть давав запотиличники. Одного разу, коли вона займалася гімнастикою, та не могла зробити один елемент, батько її став сварити, в зв»язку з чим, вона перелякалася і зробила цей елемент та отримала травму - перелом ноги. Крім того, батько під час її зайняття гімнастикою, вдарив її ременем і у неї утворився синець. На теперішній час вона бажає проживати разом зі своєю мамою, оскільки їй з нею ліпше і остання її не ображає. Разом з тим, вона не відмовляється від спілкування зі своїм батьком, може приходити до нього у будь-який час, але проживати з ним постійно вона не бажає. Також пояснила, що батько при ній говорив на маму погані слова, критикував одяг та взуття, яке їй купувала матір, а також говорив їй, якщо вона не буде з ним жити, він приведе іншу дівчинку і вона буде одягати її речі та грати її іграшками, а також те, що якщо він буде платити матері аліменти, то вони не зможуть поїхати на море. З того часу, як вона стала проживати разом з матір»ю, вона перейшла до іншої школи, у будинку в якому вона проживає з мамою у неї дві свої кімнати. Проживати разом з мамою це її особисте бажання, так як їй краще з мамою, а з батьком вона також буде спілкуватися. Мати ніколи не чинила перешкод та не забороняла їй спілкуватися з батьком. Крім того, батько просив її щоб в судовому засіданні вона сказала, що бажає жити разом з матір»ю та батьком, але вона хоче проживати зі своєю мамою. Педагог-психолог [PERSON], в присутності якої була опитана дитина, суду пояснила, що на її думку, як психолога, проживати разом з матір»ю це є особистим бажанням дитини, яке вона і раніше висловлювала їй при особистому спілкуванні. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку малолітньої дитини, представника 3-ої особи, а також дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року, та її батьками в свідоцтві зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON]/а.с.8/. Згідно свідоцтву про шлюб серії [NUMBER] позивачка [PERSON] 05 березня 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON], та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON], актовий запис №75/а.с.18/. Судом встановлено, що на підставі ухвали Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14.05.2010 року визнано мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] наступного змісту: місце проживання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], визначається наступним чином: 1) з 18-00 години п»ятниці до 08-00 години понеділка дитина проживає разом з матір»ю за адресою: [ADDRESS]; 2) з 14-00 години понеділка до 08-00 години п»ятниці дитина проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS]; 3) на канікулах (осінніх, зимових, весінніх) протягом учбового року дитина мешкає разом з матір»ю; 4) в період з 01 червня по 15 липня кожного року дитина мешкає з матір»ю; 5) в період з 16 липня по 01 вересня кожного року дитина мешкає разом з батьком; 6) у випадку хвороби дитини, або настання нещасного випадку з нею, та зі сторін, у якої проживає дитина, зобов»язана повідомити другій стороні про те що сталося протягом 30 хвилин з моменту події; 7) всі матеріальні витрати з лікування дитини ( в тому числі через спортивні травми) несе батько дитини; 8) матеріальні витрати на утримання дитини несе кожна зі сторін в період проживання дитини з нею; 9) при виїзді з дитиною за межі Донецької області, сторони повідомляють про це одна одній з зазначенням місця знаходження та інших осіб, котрі будуть знаходитися в цей час з дитиною за три дні до виїзду; 10) сторони можуть відвідувати дитину в період проживання останньої у іншої сторони за спільною згодою, але не пізніше 21 години; 11) при виконанні умов зазначеної мирової угоди враховується думка дитини; 12) при проведенні тренувань та спортивних заходів (за спортивної гімнастики) під час находження дитини у одного з батьків, останній зобов»язується разом з дитиною відвідувати вказані заходи; 13) у випадку невиконання сторонами добровільно зазначеної угоди, вона виконується примусово, якщо переговори між сторонами виявляться безрезультатними/а.с.5,39/. Відповідно до ухвали Будьонівського районного суду м. Донецька від 05 лютого 2013 року [PERSON] було відмовлено у задоволені заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду від 14 травня 2010 року щодо визнання мирової угоди. Звертаючись до суду з зазначеним позовом про визначення місця проживання дитини, позивачка [PERSON] посилається на зміну обставин, які відбулися після визнання судом вище вказаної мирової угоди, а саме застосування зі сторони відповідача [PERSON] фізичного насильства до дитини. Судом встановлено, що вироком Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання в виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних податком мінімумів доходів громадян, що складає 850грн., з тих підстав, що на відмову неповнолітньої [PERSON], [INFO] виконувати вправи в гімнастичному зали приміщення фізкультурно - спортивного товариства «Динамо» України, висловлюючи погрози фізичного насилля, діючи умисно, він зняв ремінь зі своїх брюк, та наніс один удар в область правого стегна неповнолітній [PERSON], внаслідок чого спричинив останній синець правого стегна, який згідно висновку судово - медичної експертизи №1027/407 від 14.08.2012 року відноситься до легких тілесних ушкоджень/а.с.6-7/. Вирок суду в апеляційному порядку не оскаржувався та набрав законної сили, що було визнано відповідачем [PERSON] в судовому засіданні. З копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] вбачається, що за зазначеною адресою зареєстровані та постійно проживають: [PERSON], позивачка [PERSON], та неповнолітня [PERSON], [INFO]/а.с.11-15/. Відповідно договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого в нотаріальному порядку від 11.04.2012 року, а також витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «БТІ м. Макіївки» від 12.06.2012 року, власником будинку [ADDRESS] є [PERSON]/а.с.16,17/. Згідно акту обстеження житлово - побутових умов, затвердженого 17.07.2013 року начальником служби у справах дітей Центрально - Міської районної адміністрації, неповнолітня [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір»ю [PERSON], та її чоловіком [PERSON]. Житлово - побутові умови за зазначеною адресою задовільні, приватний будинок загальною площею 80кв.м, в будинку 5 кімнат, є централізоване водопостачання, каналізація, опалення конвекторно - пічне, санітарно - гігієнічні умови задовільні. В будинку є необхідні меблі, побутова техніка, телевізор, пральна машина, холодильник та інше. В будинку чисто та охайно. Для дитини створено всі умови, у дівчинки є особиста кімната, в якій є диван, письмовий стіл, книжні полиці, іграшки, шафа для одягу, комп»ютер/а.с.10/. З листа Макіївського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді Макіївської міської ради від 13.09.2013 року №1320 вбачається, що на запит начальника служби у справах дітей Центрально - Міської районної адміністрації Макіївської міської ради щодо прихильності дитини [PERSON], [INFO] до одного з батьків була надана відповідь з якої вбачається, що в телефонній бесіді з батьком дитини - [PERSON] стало відомо, що він негативно ставиться до співпраці зі службами та свого дозволу на проведення психодіагностики з його донькою не дає, а тому проведення психодіагностики з дитиною неможливе/а.с.40/. Відповідно листа на ім.»я позивачки [PERSON] від 28.10.2010 року, її заява про прийняття заходів до її колишнього чоловіка [PERSON], який 09.10.2013 року, приблизно о 20-00 годині, в ході телефонної розмови висловлював погрози фізичної розправи в її адресу, яке зареєстровано в Ц-Міському РВ Макіївського ГУ 15.10.2013 року за вх.. №М-28, та в журналі єдиного реєстрації заяв та повідомлень про скоєння кримінальних правопорушень та інших пригод за №7340, за яким співробітниками РВ проведена перевірка/а.с.41/. З психологічної характеристики, наданої практичним психологом Макіївської ЗОШ 1-3 ступеню №22 вбачається, що [PERSON], [INFO] навчається у 5-В класі Макіївської ЗОШ. Батьки дівчинки розлучені, дівчинка проживає разом з матір»ю. Стан здоров»я дівчинки відповідає віковій нормі. Успішність задовільна, добра адаптованість у класі. У групі однолітків має статус учениці, якій надають перевагу, має добрі художні та фізичні задатки, відвідує позашкільні заняття з хореографії, про що має грамоти, бере активну участь у шкільних заходах. Ініціативна, допитлива, акуратна, емоційно реагує на життєві складнощі. На індивідуальних консультаціях психолога дитина неодноразово наполягала на тому, що бажає проживати з матір»ю. Мати [PERSON] добре доглядає за дівчинкою, цікавиться її шкільним життям, відвідує батьківські збори та позашкільні заходи, в яких [PERSON] приймає участь/а.с.52/. З медичної карти стоматологічного хворого [PERSON], [INFO], вбачається, що остання неодноразово відвідувала лікаря - ортодонта, та проходила лікування/а.с.53-63/. З наданого суду договору №Д-107/473671 від 07.11.2013 року вбачається, що між Страховою компанією «Енергополіс» та позивачкою [PERSON] був укладений договір, відповідно до якого були застраховані майнові інтереси пов»язані з життям та здоров»ям застрахованої особи - [PERSON], [INFO]. Строк дії договору з 08.11.2003 року по 07.05.2014 року, страховий платіж складає 480,00грн., страхова сума - 4800,00грн. Згідно наданих відповідачем [PERSON] оригіналів товарних чеків, які були досліджені в судовому засіданні, встановлено, що батько дитини займається її матеріальним забезпеченням. Положеннями ч. 2 ст. 160 Сімейного Кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачена обов'язкова участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На підставі ухвали суду від 23 грудня 2013 року суд зобов'язав орган опіки та піклування Макіївської міської ради надати письмовий висновок щодо розв'язання спору по даній цивільній справі, але фактично такий висновок не був наданий. Відповідно до листа органу опіки та піклування № 05/07.1-00238 від 17 лютого 2014 року, вважають, що місце проживання дитини було визначено ухвалою Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14.05.2010 року, яка діє до теперішнього часу, а тому при розгляді спору, орган опіки та піклування покладається на рішення суду. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII (789-12) від 27/02/1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поважається право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджено наданими суду належними письмовими доказами по справі, а також визнано сторонами, малолітня дитина [PERSON], [INFO] на теперішній час проживає разом зі своєю матір»ю [PERSON] в будинку, який належить чоловіку позивачки, в якому створені всі необхідні умови для проживання дитини. Судом встановлено, що як мати, так і батько дитини ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків добре, але особливу прихильність на теперішній час дитина виявляє до своєї матері [PERSON], та також не заперечує проти спілкування з батьком. В судовому засіданні була з»ясована думка малолітньої дитини [PERSON] щодо її бажання проживати з одним із батьків, та остання висловила своє бажання проживати зі своєю матір»ю і у неї відсутнє бажання проживати постійно з батьком, оскільки останній ображав її, та іноді застосовував фізичне насильство. Факт жорсткого поводження з дитиною зі сторони відповідача [PERSON] та умисного спричинення їй легких тілесних ушкоджень встановлений вище вказаним вироком Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18 жовтня 2012 року, який набрав законної сили. При цьому суд також враховує, що дитина є дівчинкою, якій на теперішній час виповнилося 10 років, а тому позивачка [PERSON], як мати та жінка має всі можливості впливати на її розвиток, як дівчинки, формувати у неї необхідні якості майбутньої жінки та матері (жіночість, лагідність, турботливість, доброзичливість, охайність, тощо), а тому відсутність жіночого впливу, а саме люблячої, турботливої матері, при вихованні дівчинки, може негативно вплинути на її особистість та формування характеру. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, беручи до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особистої прихильності дитини до матері, а також вік дитини, її стать, суд вважає за необхідне визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] з її матір»ю позивачкою [PERSON] виходячи з її інтересів та можливого подальшого гармонійного розвитку її особистості. Таким чином, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визначення місце проживання неповнолітньої дитини з нею за місцем її проживання. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто передбачений обов'язок батьків утримувати свої неповнолітню дитину, а тому суд вважає за можливе також задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено поясненнями відповідача [PERSON] він працює, інших неповнолітніх дітей та утриманців немає, аліменти нікому не сплачує. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд у відповідності зі ст. 182 СК України враховує його матеріальне становище і стан здоров'я, який суд вважає задовільним, оскільки ніяких належних доказів щодо незадовільного стану його здоров»я відповідачем суду не було надано, а також враховує матеріальне становище і стан здоров'я дитини, відсутність у відповідача інших утриманців, та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку/доходу/ щомісяця, починаючи стягнення із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, при цьому суд також враховує, що відповідач є особою працездатного віку.

Outcome: approved