Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, за яким просить суд: -усунути перешкоди в користуванні власністю, припинити дію, яка порушує її право заборонити [PERSON] здійснювати підприємницьку діяльність у дворі житлового будинку № 12 по вул. Меліоративній; -зобовязати [PERSON] і [PERSON] звільнити подвіря та господарські будівлі будинку № 12 по вул. Меліоративній від виробничого обладнання; -стягнути з [PERSON] та [PERSON] на її користь компенсацію заподіяної їй моральної шкоди в сумі 20000 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка є власницею 1/2 частини від 18/30 частин будинку № 12 по вул. Меліоративній у м. Дніпропетровську. Відповідач [PERSON] є власником решти 1/2 частки від 18/30 частин вказаного будинку. Останній без відома та згоди позивачки здав подвіря будинку а також сарай в оренду приватному підприємцю [PERSON] для виготовлення та оформлення гранітних памятників. Позивачка стверджує, що весь двір захаращений відходами виробництва, могильними плитами та виробничим обладнанням. Порядок користування подвірям та господарчими будівлями між співвласниками не визначений. На вимогу позивачки до [PERSON] звільнити подвіря та сарай, останній відповів відмовою. Позивачка зазначає, що такими діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, відшкодування якої вона оцінює в 20000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти предявлених до нього позовних вимог в повному обсязі. Пояснив, що він дійсно є приватним підприємцем та надає послуги з виготовлення та оформлення надгробків. Подвіря житлового будинку № 12 по вул. Меліоративній у м. Дніпропетровську та один з сараїв він використовує для здійснення підприємницької діяльності за згодою [PERSON] Підтвердив той факт, що на подвірї знаходиться належне йому виробниче обладнання. [PERSON], яка є представником відповідача [PERSON], в суді також заперечила проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Пояснила, що [PERSON] користується належною їм часткою подвіря та сараю за згодою [PERSON] Стверджує, що це не створює для позивачки будь яких перешкод, оскільки позивачка в будинку не мешкає. Наполягає на тому, що позивачка навмисно псує життя їй з чоловіком та створює для них нестерпні умови, щоб змусити продати їхню частку домоволодіння. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 69-71) вбачається, що житловий будинок № 12 (літ. А-1) по вул. Меліоративній м. Дніпропетровська складається з двох ізольованих квартир, які за технічної документацією позначені як № 1 та № 2. Квартира № 1 складає 18/30 часток житлового будинку. За планом земельної ділянки (а.с. 70), квартири мають окремі подвіря, відокремлені одне від одного та від інших домоволодінь парканом. На подвірї квартири № 1 розташовані сарай літ. В, вбиральня літ. Г та душ літ. Ж. З оцінених в сукупності копій витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 16) та договору дарування 18/30 частин домоволодіння (а.с. 68) вбачається, що вказані 18/30 частин домоволодіння № 12 по вул. Меліоративній м. Дніпропетровська на праві спільної часткової власності належать позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних частках. Сторонами визнаний той факт, що порядок користування вказаною частиною домоволодіння між співвласниками не визначений. Відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ (а.с. 85). Сторонами визнаний той факт, що за згодою відповідача [PERSON], як співвласника частини домоволодіння, [PERSON] користується двором квартири № 1 та розташованим на території домоволодіння сараєм літ. В для здійснення підприємницької діяльності. Зокрема, двір використовується для розміщення виробничого обладнання та матеріалів, а сарай літ. В для проявлення робіт з художнього оздоблення гранітних надгробків. Також сторонами визнаний той факт, що позивачка згоди на використання спільного майна відповідачем [PERSON] не надавала. Вирішуючи позовні вимоги в частині усунення перешкод у здійсненні права власності, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Як визначено ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно приписів ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідач [PERSON], як співвласник майна у спільній частковій власності, на підставі ст. 361 ЦК України, мав право самостійно розпоряджатися лише своєю часткою у праві спільної часткової власності, та за відсутності згоди позивачки на порушення приписів ч. 1 ст. 358 ЦК України протиправно передав у користування іншій особі будівлю, яка є спільною власністю сторін, а також подвіря, яке перебуває у спільному володінні сторін. За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачка, як співвласник нерухомого майна, за наявності перешкод у здійсненні нею права власності, на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення таких перешкод. Припинення дії, яка порушує право, є способом захисту, передбаченим п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України. За наведених обставин, позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні власністю, припинення дії, яка порушує її право заборони [PERSON] здійснювати підприємницьку діяльність у дворі житлового будинку № 12 по вул. Меліоративній та зобовязати [PERSON] звільнити подвіря та господарські будівлі будинку № 12 по вул. Меліоративній від виробничого обладнання підлягають задоволенню в частині що стосується двору саме 18/30 частин житлового будинку. Позовні вимоги в частині зобовязання [PERSON] звільнити подвіря та господарські будівлі будинку № 12 по вул. Меліоративній від виробничого обладнання задоволенню не підлягають, оскільки сторонами не оспорюється той факт, що [PERSON] виробничою діяльністю в зазначеному подвірї не займається та виробниче обладнання, яке належало б йому, на території подвіря відсутнє. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що за ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивачкою не доведено, що наявні перешкоди у здійснення нею права користування подвірям та сараєм призвело до душевних страждань, та за таких обставин, за недоведеністю факту спричинення позивачці моральної шкоди, відсутні визначені законом підстави для стягнення і грошового відшкодування такої шкоди. На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Розподіляючи понесені позивачкою судові витрати, суд враховує розяснення, викладені у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, а застосувати вимогу пропорційності неможливо, відповідні судові витрати зі сплати судового у розмірі 243,60 грн. підлягають розподілу між [PERSON] та [PERSON] порівну. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені останньою судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 121,80 грн. (243,60 / 2).

Outcome: partial