Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру посилаючись на те, що вона є власником 3/4 часток квартири [ADDRESS] згідно з договором дарування частки квартири від 16.03.2018 року та згідно з свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 14.01.2019 року. Відповідачу [PERSON] належить 1/4 частка спірної квартири. Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.02.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] кожному по 1/2 частці. Після смерті [PERSON] [INFO] , в Першій чернігівській державній нотаріальній конторі відкрилась спадкова справа на 1/2 частку квартири, спадкоємцями були двоє синів [PERSON] , який помер [INFO] , та відповідач [PERSON] , які успадкували по 1/4 частці спірної квартири. Відповідач своїм майном не цікавиться, не несе витрати по сплаті всіх комунальним послуг та не несе поточні витрати на утримання житлового будинку, що робить неможливим спільне володіння та користування майном. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, частка відповідача в квартирі є незначною, відповідач в даній квартирі не проживає, а проживає в квартирі [ADDRESS] , яка йому належить на праві спільної часткової власності, тому припинення його частки у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди. А тому просила припинити право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , яка належить відповідачу, та визнати за нею в цілому право власності на зазначену квартиру. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності та задовольнити позовні вимоги, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцова К.Т. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності. Представник третьої особи Першої чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутності представника, вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності по 1/2 частці [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 23.02.2005 року (а.с.12). Відповідно до договору дарування частки квартири від 16.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т. (а.с.10), дарувальник [PERSON] в особі представника [PERSON] передав безоплатно у власність обдарованій [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] [INFO] , в Першій чернігівській державній нотаріальній конторі відкрилась спадкова справа на 1/2 частку квартири, спадкоємцями були двоє синів: [PERSON] та відповідач [PERSON] , які успадкували кожен по 1/4 частці спірної квартири. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т., позивачка успадкувала належну [PERSON] 1/4 частку спірної квартири. Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого вбачається, що позивачці [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки квартири [ADDRESS] , а відповідачу [PERSON] належить 1/4 частка квартири. Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової оціночно-будівельної експертизи №1616/19-22 від 09.01.2020 року (а.с.107-114), дійсна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS] становить 236160 грн., 1/4 частина 59040 грн. За змістом статей 316, 317 ЦК України, право власності передбачає право володіння, користування та розпорядження з боку власника своїм майном. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч.1, 2 та 4 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно ч.1 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно зі ст.155 ЖК України, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. При вирішенні спору, суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. За вимогами ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За правилами ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, оскільки частка відповідача в квартирі є незначною, квартира є неподільною, відповідач в спірній квартирі не проживає, оскільки має інше житло, в якому він зареєстрований і фактично проживає та яке належить йому на праві спільної часткової власності, а тому, суд вважає, що припинення права власності на 1/4 частку квартири, яка належить відповідачу, не завдасть істотної шкоди його інтересам. Відповідно ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи позивачкою, на виконання вимог ч.2 ст.365 ЦК України, на депозитний рахунок 19.04.2019 року було внесено суму в розмірі 26500 грн. та 17.02.2020 року суму в розмірі 32540 грн., відповідно до проведеної судової експертизи щодо дійсної (ринкової) вартості квартири [ADDRESS] . Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, який не проживає в спірній квартирі, а зареєстрований та фактично проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на праві спільної часткової власності, частка відповідача в спірній квартирі є незначною, квартира поділена в натурі бути не може й спільне володіння та користування майном є неможливим, а тому, суд вважає, що необхідно припинити право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , визнати за позивачкою [PERSON] в цілому право власності на спірну квартиру, стягнути з позивачки на користь відповідача суму в розмірі 59040 грн. в рахунок грошової компенсації вартості 1/4 частки шляхом списання коштів, внесених позивачкою на депозитний рахунок, задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved