Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], про захист прав споживача в якій просить стягнути з відповідача на її користь завдані збитки внаслідок невиконання зобов'язань за договором про надання послуг, сума яких буде уточнена після проведення судової експертизи з приводу визначення вартості понесених витрат на придбання будівельних матеріалів та вартості частини виконаних робіт по утепленню будинку, а також відшкодувати завдану їй моральну шкоду в сумі 8000 гривень та суму на правову допомогу адвоката у сумі 350 гривень. У відкрите судове засіданні позивачка [PERSON] не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася в установленому законом порядку, її інтереси в суді представляли: [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 08.01.2014 року (а.с. 14) та [PERSON], який діє на підставі довіреності від 17.01.2014 року (а.с. 63). Під час судового розгляду даної цивільної справи представники позивачки кожен окремо просять суд задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та пояснили суду, що відповідач не виконав домовленостей між позивачкою по виконанню вище зазначених робіт. При цьому, представники позивачки в більшості висловлювали свої суб'єктивні міркування та припущення з приводу вище зазначеного звернення з позовом до суду, а також розповідали про обставини, які ніякого правового значення по даній цивільній справі взагалі не мають. 18 лютого 2014 року в ході чергового відкритого судового засідання представник позивача [PERSON], надав до суду заяву позивачки про уточнення позовних вимог, в якій просить стягти з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 15 000 гривень, що передані йому в якості передплати за договором підряду, в зв'язку з його невиконанням. Решту позовних вимог залишено без змін. Суд заслухавши думку учасників процесу виніс Ухвалу від 18.02.2014 року, якою відмовив по вище зазначеній цивільній справі у відкритті провадження по уточненій позовній заяві, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст. 31 ЦПК України передбачено, що до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, в наданій уточненій позовній заяві та позовній заяві про захист прав споживача різні предмет та підстави позову. Одночасно роз'яснено позивачу, що відмова у відкритті уточненої позовної заяви по даній цивільній справі не перешкоджає зверненню до суду на загальних підставах (а.с. 100-101). Відповідач [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав взагалі, пояснивши суду, що звернення позивачки до суду є безпідставне. Ніяких коштів він їй не винен, так-як за кошти, які надала позивачка придбав будівельний матеріал, який знаходиться в неї на подвір'ї та надав свої письмові заперечення проти позову (а.с. 54-56). Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи (а.с. 1-101), заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши чинне законодавство, приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Виходячи із змісту ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено в ході судового розгляду даної цивільної справи позивачка дійсно дала відповідачу кошти в сумі 15000 гривень на придбання будівельного матеріалу, який був придбаний відповідачем та в теперішній час знаходиться у позивачки, дані обставини ніким не оспорюються та підтверджені в ході судового засідання представниками позивачки та відповідачем. Згідно з вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до змісту світлокопії довідки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців серії АД № 013426 від 30.01.2014 року, відомості щодо [PERSON] відсутні (а.с. 74). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до змісту вимог п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Виходячи із змісту вище зазначених правових норм Закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] до таких суб'єктів господарювання не належить, що підтверджується вище зазначеною довідкою, то до вказаних правовідносин між позивачкою та відповідачем даний закон не може бути застосований взагалі, оскільки він не регулює відносин, які виникли між сторонами. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки завданих збитків внаслідок невиконання зобов'язань за договором про надання послуг, суму яких позивачка обіцяла уточнити після проведення судової експертизи з приводу визначення вартості понесених витрат на придбання будівельних матеріалів та вартості частини виконаних робіт по утепленню будинку. В ході судового розгляду, судом роз'яснено сторонам їх права та обов'язки, передбачені ст.ст. 60, 143-145 ЦПК України щодо проведення судової будівельно-товарознавчої експертизи, на вирішення якої можливо поставити ті запитання, що потребують спеціальних знань і мають значення для встановлення фактів, на які посилаються сторони, але сторони (позивач та відповідач) відмовилися від проведення експертизи, про що надали до суду відповідні письмові заяви (а.с. 75,76). Таке ставлення позивачки до проведення судової будівельно-товарознавчої експертизи, на думку суду унеможливлює її посилання на ті обставини для з'ясування яких необхідно спеціальні знання, в зв'язку з чим пропонувалося проведення даної експертизи. Відповідно до змісту вимог ст. 145 ЦПК України призначення вище зазначеної судової будівельно-товарознавчої експертизи не є обов'язковим для суду по даній цивільній справі, оскільки обставини для встановлення яких призначення судових експертиз є обов'язковим, відсутні. За таких обставин доказів на обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки завданих збитків внаслідок невиконання зобов'язань за договором про надання послуг, позивачкою взагалі надано не було, як і не заявлено про неможливість їх подання з незалежних від неї причин. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 8000 гривень, суд виходить з того, що моральна шкода відшкодовується у випадках, передбачених Законом, і особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Нанесення позивачці - [PERSON] моральної шкоди взагалі нічим не підтверджено і не обґрунтовано, а посилання представників позивачки на те, що вона заощаджувала кошти на ремонт будинку, пенсіонерка, має похилий вік, має хронічні захворювання відповідно до довідки Котелевської ЦРЛ (а.с. 73), не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди так-як дані підстави не передбачені ст. 23 ЦК України. Крім цього, причинного зв'язку між хворобами зазначеними в довідці ЦРЛ, придбанням будівельних матеріалів через відповідача [PERSON], та заподіянням цим позивачці моральної шкоди взагалі не доведено і не вбачається. До припущень позивачки, щодо її позовних вимог, суд відноситься критично, оскільки ніяких об'єктивних доказів позивачка з цього приводу суду не надала. З огляду на наведене вище суд вважає, що позивачка її представники повинні були використовуючи принцип диспозитивності надавати докази та обґрунтовувати свої позовні вимоги. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене вище суд вважає, що позивачка не довила своїх позовних вимог, що є її основним обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому, суд створив усі умови для змагальності процесу, роз'яснював сторонам їх права і обов'язки. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], про захист прав споживача, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. При подачі вище зазначеного позову позивачка посилаючись на вимогу Закону України «Про захист прав споживачів» не сплатила судовий збір, але при вирішенні позову по суті, суд вважає, що оскільки позовна вимога по стягненню моральної шкоди містить розмір, а саме суму в 8000 гривень, то відповідно до змісту вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судові витрати підлягають стягненню з позивачки на користь держави в сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: dismissed