Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO] Позов обґрунтовує тим, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON] З самого народження дитина мешкає разом з позивачкою, батька не знає у зв'язку з тим, що останній не виявляв ніякої зацікавленості стосовно життя сина та не спілкувався з ним. Відповідач повністю ухиляється від виховання та матеріального утримання сина, жодного разу не цікавився ним. Одночасно відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина. Від позивачки надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні присутній не був - надав на адресу суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судовому засіданні присутній не був - надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, рішення просив прийняти з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Прокурор вважає доцільним задовольнити позов. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.8). З рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 05.12.2011 року вбачається, що розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавленні і поновлення батьківських прав» ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом встановлено, що відповідач не спілкується із дитиною, не піклується про фізичний і розумовий розвиток дитини, не проявляє до неї батьківської турботи, що свідчить про те, що він ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексі України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач у справі проти позбавлення його батьківських прав стосовно сина не заперечує. Враховуючи, що позбавлення відповідача батьківських прав є способом захисту прав дитини та відповідає її інтересам, а відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини та не проявляє батьківської турботи до неї, суд вважає доцільним позовні вимоги задовольнити. На розподілі судових витрат сторони не наполягали.

Outcome: approved