Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] вказавши в ньому, що 05 серпня 2001 року сторони уклали шлюб, про що у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, зроблено відповідний актовий запис за № 890. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що шлюб фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки на протязі останніх п'яти років шлюбні відносини з відповідачем вони припинили, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Позивачка вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечитиме їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, примирення вважає неможливим, оскільки кожен з них живе самостійним відокремленим життям. Спору про поділ майна що є у спільній власності сторін між ними немає. Спір про місце проживання неповнолітньої дитини у сторін відсутній, оскільки після розірвання шлюбу неповнолітній - [PERSON] буде проживати з позивачкою. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судовому засіданні надала покази аналогічні викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Крім того, позивачка в судовому засіданні вказала, що з 05.08.2013 року вони з відповідачем не живуть подружнім життям. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачкою. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 05 серпня 2001 року сторони уклали шлюб, про що у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, зроблено відповідний актовий запис за № 890, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с. 6). Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Також судом встановлено, що шлюб сторін фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з 05.08.2013 року шлюбні відносини сторони припинили, вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини, вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Спір про місце проживання неповнолітнього сина у сторін відсутній, оскільки після розірвання шлюбу неповнолітній - [PERSON] буде проживати з позивачкою. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з позивачкою. Задовольняючи позовні вимоги, суд також бере до уваги те, що відповідач позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення, а також, що судом надавався сторонам строк на примирення, після спливу якого сторони не примирились, позивачка просить розірвати їх шлюб, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved