Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивачка звернулась до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] до Міньковецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області про визнання права власності на спадкову землю. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що 30 серпня 1997 року померла його мати [PERSON], яка до дня смерті проживала в [INFO]. За життя вона склала заповіт, яким заповіла усе своє майно позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі на земельні ділянки: площею 0,25 га. - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,21 га. - для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Залізничній, 23 в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області, які були передані їй у приватну власність рішенням виконавчого комітету Міньковецької сільської ради народних депутатів Андрушівського району № 26 від 03 листопада 1993 року. Позивач є спадкоємцем першої черги за заповітом та прийняв спадщину розпорядившись майном померлої в шестимісячний термін після її смерті. Крім того, відповідно до рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2010 року № 2-902/10 за ним визнано право власності на спадковий житловий будинок № 23 по вул. Залізничній в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області. Однак позивач не може оформити свої спадкові права, оскільки на вищевказані спадкові земельні ділянки відсутні правовстановлюючі документи, які не були виготовлені ще за життя власниці. Просив визнати за ним право власності на спадкові земельні ділянки, як на спадщину за заповітом після смерті матері, оскільки він позбавлена можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. В підготовчому судовому засіданні позивач підтримв позовні вимоги повністю,в подальші судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, заначив, що позовні вимоги підтримує повністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи в його відсутність, зазначив, що позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: 30 серпня 1997 року померла мати позивача [PERSON], яка до дня смерті проживала в [INFO]. За життя вона склала заповіт, яким заповіла усе своє майно позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі на земельні ділянки: площею 0,25 га. - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,21 га. - для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Залізничній, 23 в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області, які були передані їй у приватну власність рішенням виконавчого комітету Міньковецької сільської ради народних депутатів Андрушівського району № 26 від 03 листопада 1993 року. Відповідно до наданої представником позивача план схеми фактична загальна полоща земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Залізнична, 23, с. Міньківці становить 0.4400 га.. Позивач є спадкоємцем першої черги за заповітом та прийняв спадщину розпорядившись майном померлої в шестимісячний термін після її смерті. Крім того, відповідно до рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2010 року № 2-902/10 за ним визнано право власності на спадковий житловий будинок № 23 по вул. Залізничній в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області. Однак позивач не може оформити свої спадкові права, оскільки на вищевказані спадкові земельні ділянки відсутні правовстановлюючі документи, які не були виготовлені ще за життя власниці Зазначені обставини визнані відповідачем, підтверджені належними письмовими доказами та вважаються судом доведеними. Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються ст.ст.328, 380, 1225, 1269 ЦК України, ст.3 ч.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, ст. ст.81, 120, 125 ЗК України. При вирішенні спору суд виходить з положень ст. 1225 ЦК України, відповідно до якої право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст.1269 ЦК України, згідно якої, спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно ст.3 ч.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», згідно з яким, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Таким чином,суд прийшов до висновку,що позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку визнати право власності на спадкове майно. При цьому суд вважає, що спадкодавиця була власником нерухомого майна, яке входить до складу спадщини у відповідності з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Ст.125 ЗК України, де вказано, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту отримання особою державного акту на право власності на земельну ділянку та її держаної реєстрації. Згідно ст.120 ЗК України, набувач права власності на жилий будинок одночасно набуває право власності на земельні ділянки для його обслуговування без зміни цільового призначення, відсутність у спадкодавця державного акту на право власності на зазначені земельні ділянки в даному випадку правового значення не має. Відповідно до наданої представником позивача плансхеми фактична загальна полоща земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Залізнична, 23, с. Міньківці становить 0.4400 га., тобто фактична площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить 0,19 га. Виходячи з викладеного суд задовольняє позов частково, визнає за позивачем право власності на земельні ділянки: площею 0,25 га. - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,19 га. - для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Залізничній, 23 в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області, як на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 30 серпня 1997 року, оскільки в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадщину. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач свільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом другої групи. Задовольняючи позов суд відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача - Міньковецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.. \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial