Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 23.06.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.11.2019 року. Від якого вони мають двох малолітніх дітей - доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та домовленостей з ним щодо порядку такого утримання не досягнуто, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з травня 2020 року. Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти за минулий час, починаючи з березня 2018 року по квітень 2020 року в сумі 52946 грн. В судовому засіданні позивачка підтримали позов та, посилаючись на викладені в позовній заяви обставини, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти присудження аліментів на утримання дітей в розмірі ј частини з усіх видів доходів. Проти позову в частині стягнення аліментів за минулий час заперечував та просив відмовити за необгрунтованістю вказаних позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що останні з 23.06.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.11.2019 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частинами 1,2 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, суд вважає, що останній здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів, суд враховує спільний обов`язок батьків щодо утримання дітей, визнання позову відповідачем у відповідній частині та приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання двох малолітніх дітей в єдиній частці в розмірі ј частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 18.05.2020 року (дня пред`явлення позову) та до досягнення дітьми повноліття. В частині заявлених вимог про стягнення аліментів аліменти за минулий час, починаючи з березня 2018 року по квітень 2020 року в сумі 52946 грн., суд враховує наступне. Частиною 2 ст.191 СК України встановлено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Суд враховує, що шлюб між сторонами було розірвано 28.11.2019 року. Доказів того, що до цього часу діти проживали разом із позивачкою та знаходились виключно на її утриманні позивачкою суду не представлено. Також позивачкою не надано доказів, що в період з березня 2018 року по квітень 2020 року вона вживала заходів щодо одержання аліментів та не могла їх одержати в зв`язку із ухиленням відповідача від їх сплати. Факт звернення позивачки раніше до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача, з огляду на відмову в його видачі судом, не є передбаченою ч.2 ст.191 СК України підставою для стягнення аліментів за минулий час, оскільки не свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів. В зв`язку з цим, в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за період з березня 2018 року по квітень 2020 року в сумі 52946 грн. позивачці слід відмовити за необгрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 840 грн. 80 грн. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial