Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 26.11.2012 у Стрілківській сільській раді Стрийського району Львівської області, актовий запис № 6. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком зіпсувалися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сімя припинила своє існування. На даний час вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення між ними неможливе та суперечить її інтересам. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивачки [PERSON] підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечив, так як дійсно з грудня 2016 року вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки та відповідача, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що 26.11.2012 сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Стрілківській сільській раді Стрийського району Львівської області, актовий запис № 6. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] /а.с. 9/. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] /а.с. 10/. Сімя фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як сторони з грудня 2016 року разом не проживають, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, чого відповідач не заперечив у судовому засіданні. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що розлад у сімї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та малолітньої дитини, оскільки її повноцінний розвиток і виховання у сімї, де відсутнє взаєморозуміння, є неможливим, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved