Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , що був укладений між її матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , та колективним сільськогосподарським підприємством «Заповіт Леніна» в особі Руденко Л.О. на Павлоградській товарній біржі Дніпропетровської області 28.12.2000 року та зареєстрованого за № 12/53-НД . В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що 28.12.2000 року між її матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , (покупець) та колективним сільськогосподарським підприємством «Заповіт Леніна» в особі Руденко Л.О. (продавець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . Зазначений будинок належав продавцю КСП «Заповіт Леніна» на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.12.2000 року, виданого Юр`ївською селищною радою на підставі рішення виконкому Юр`ївської селищної ради за № 141/20 від 10.04.2000 року, зареєстрованого в Павлоградському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 31 від 28.12.2000 року. Договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений на Павлоградській товарній біржі Дніпропетровської області, при цьому після придбання будинку право особистої власності [PERSON] на вказаний будинок було зареєстровано в Павлоградському МБТІ Дніпропетровської області 02.01.2001 року . За договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані всі умови договору, а зокрема сторони передали один одному об`єкт нерухомості та прийняли його, покупець сплатив продавцю за будинок кошти, передбачені п.3 договору, однак нотаріально договір сторони не посвідчили, оскільки він був укладений на товарній біржі та відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню. 11.02.2018 року [PERSON] було складено заповіт, в якому зазначено, що все належне їй на день смерті майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та все те, на що вона за законом матиме право, остання заповідає [PERSON] , [INFO] , тобто позивачці, при цьому вказаний заповіт 11.02.2018 року було посвідчено приватним нотаріусом Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григор`євою О.Л.. [INFO] року [PERSON] померла та 26.03.2019 року позивачка, як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григор`євої О.Л. з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . Однак, 26.03.2019 року позивачка отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений будинок на тій підставі, що відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Відтак, на теперішній час позивачка не має змоги оформити належним чином свої спадкові права на даний житловий будинок та в повному обсязі розпоряджатися ним на власний розсуд, оскільки нотаріус відмовив позивачці в цьому, посилаючись на те, що угоди, затверджені на біржі, не вважаються правовстановлюючими документами, в зв`язку з чим позивачка змушена звертатися до суду. За таких обставин позивачка, посилаючись на ст. ст. 15, 16, 220, 334, 657 ЦК України, ст. ст. 4, 19, 82, 175-177, 184 ЦПК України, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , що був укладений між її матір`ю [PERSON] та колективним сільськогосподарським підприємством «Заповіт Леніна» на Павлоградській товарній біржі Дніпропетровської області 28.12.2000 року, зареєстрованого за № 12/53 - НД . В підготовче засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в підготовчому засіданні в її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримала у повному обсязі та судові витрати по справі просила залишити за нею, вказавши, що їй роз`яснено, що в разі визнання відповідачем позову судом може бути ухвалено рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні(ас.34). Представник відповідача по справі Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області Балабан О.П. в підготовче засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи в підготовчому засіданні за її відсутності із зазначенням про визнання позовних вимог в повному обсязі, вказавши, що їй роз`яснено, що в разі визнання нею позову судом може бути ухвалено рішення про задоволення такого в підготовчому засіданні, при цьому визнання позовних вимог відповідачем є добровільним і не порушує чиїх - небудь прав та інтересів(ас.29,30,39). В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 09.09.2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами загального позовного провадження (ас.22-23); - 07.10.2019 року постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання (ас.31). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За викладених вище обставин, суд знаходить можливим за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення в даній справі у відсутності не з`явившихся сторін по справі на підставі наявних у ній матеріалів, при цьому суд не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: - так, в судовому засіданні встановлено, що 28.12.2000 року між [PERSON] (покупець) та КСП «Заповіт Леніна» (продавець) на Павлоградській товарній біржі Дніпропетровської області за реєстровим номером 12/53-НД , відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу», був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавець продав, а покупець купив жилий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці присадибних земель сільської ради, при цьому жилий будинок належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.12.2000 року, виданого Юр`ївською селищною радою на підставі рішення виконкому Юр`ївської селищної ради за № 141/20 від 10.04.2000 року, зареєстрованого в Павлоградському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 31 від 28.12.2000 року. Жилий будинок продано за 2 611 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. В договорі зазначено, що відповідно до ст. 227 ЦК України останній підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації м. Павлограда та у Юр`ївській сільській раді, при цьому відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» вказаний договір не підлягає нотаріальному посвідченню (ас.8). Як вбачається, на підставі вказаного договору за [PERSON] в Павлоградському МБТІ 02.01.2001 року за реєстровим номером 7-2/2 здійснена реєстрація права власності на зазначене домоволодіння (ас.8). На даний час, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Павлоградська товарна біржа, як юридична особа, припинила свою діяльність з 01.12.2010 року. Позивач зазначив, що на даний час посвідчити спірний договір нотаріально неможливо, оскільки продавець КСП «Заповіт Леніна» був ліквідований приблизно 15 років тому назад, а покупець - [PERSON] ( після укладення шлюбу [PERSON]) померла [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть останньої серії [NUMBER] від 21.09.2018 року (ас.16). Суд зауважує, що факт зміни прізвища покупця за спірним договором з «[PERSON]» на « [PERSON] » підтверджений в судовому засіданні копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.03.2003 року, виданого відділом РАГС Юр`ївського управління юстиції Дніпропетровської області, з якого вбачається, що після укладення шлюбу 14.03.2003 року з [PERSON] - [PERSON] присвоєно прізвище » [PERSON] » (ас.15). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 38871165 від 21.12.2017 року вбачається, що власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] зазначена [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна 12/53-НД від 28.12.2000 року, укладеного на Павлоградській товарній біржі (ас.35), що в свою чергу, на думку суду, також виключає можливість в даний час нотаріально посвідчити вказаний договір. Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. ст. 206 - 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи, або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Наслідки відповідних процесуальних дій відомі як позивачу, так і представнику відповідача по справі, про що останніми зазначено в заявах про розгляд справи в підготовчому засіданні в їх відсутності (ас. 34, 39), при цьому представник відповідача вказав, що визнання ним позову є добровільним та не порушує чиїх - небудь прав та охоронюваних законом інтересів. Визнання представником відповідача позовних вимог у повному обсязі входить до наданих йому повноважень відповідно до довіреності від 01.10.2019 року (ас.29). Судом також не встановлено будь-яких обставин стосовно порушення прав інших осіб визнанням представником відповідача позову. В зв`язку з даним, суд не вбачає підстав для неможливості ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Оскільки, права і обов`язки сторін за договором купівлі-продажу житлового будинку виникли і закінчилися до набрання чинності ЦК України, в редакції 2004 року, а суть позову складає недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, то слід застосовувати Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Згідно ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній в належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Згідно ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Не дотримання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього кодексу). Договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. На виконання вимог ч.2 ст. 227 ЦК УРСР житловий будинок по [ADDRESS] органами Павлоградського МБТІ 02.01.2001 року за № 7-2/2 був зареєстрований на праві власності за [PERSON] (ас.8). Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Павлоградським МБТІ права власності на житловий будинок за [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на 02.01.2001 року, не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності та об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121 передбачала таку підставу для державної реєстрації права власності, як договори купівлі-продажу, зареєстровані на біржі. Відповідно до вимог ч.2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна сторона повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Оскільки, покупець та продавець повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу житлового будинку, домовившись щодо всіх істотних умов договору, при цьому покупець сплатив за придбане майно грошові кошти та зареєстрував договір відповідно до ч.2 ст. 227 ЦК УРСР в Павлоградському МБТІ, тобто відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання договору дійсним, приймаючи до уваги, що посвідчити такий в даний час в нотаріальному порядку з об`єктивних причин неможливо (продавець ліквідований, а покупець помер), при цьому дане перешкоджає позивачці оформити спадкові права після смерті [PERSON] , спадкоємцем якої за заповітом є остання (ас.14,18). Суд не вважає за потрібне вирішувати питання щодо поновлення позивачу строків позовної давності, про що позивач зазначає в тексті позовної заяви, враховуючи що відповідач по справі не просив застосувати наслідки спливу позовної давності (ст.267 ЦК України). Враховуючи волю позивача, суд знаходить можливим судові витрати залишити за останнім (ас.34).

Outcome: approved