Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухому будівлю гаража [NUMBER], що знаходиться на земельній ділянці в районі «Автомотолюбитель» м. Ізяслав. в підтвердження своїх позовних вимог, в судовому засіданні позивачка вказала, що в жовтні 2005 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу гаража за 14 768 грн. Відповідач передав їй всі документи на гараж. Після отримання документів, вона в 2011 році на відповідача склала право власності на гараж, отримала технічні документи на земельну ділянку, але нотаріально договір купівлі-продажу не завіряла, право власності не реєструвала. Такі дії тягнуть за собою вкладення значних коштів, а в неї їх не має. Просить суд задовольнити її вимоги. Відповідач підтримав позов та суду пояснив, що він не заперечує щодо винесення рішення судом, що визнати за позивачкою право власності на гараж, адже дійсно в жовтні 2005 року позивачка йому передала гроші за гараж, а він дав їй розписку в тому, що гроші отримав. Сторони в судовому засіданні не заперечували що можливість нотаріального оформлення договору купівлі-продажу не втрачена, але послалися на тяжке матеріальне становище. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом установлено, 25 жовтня 2005 року між сторонами укладено письмовий договір купівлі-продажу гаража, [NUMBER], що знаходиться на земельній ділянці по вул. Станіславського в районі гаражного масива «Автомотолюбитель» м. Ізяслав., про що [PERSON] складено розписку. Вказаний договір нотаріально не оформлявся. А.с. 19. Витягом з реєстру прав на нерухоме майно від 18.03.2013 року про реєстрацію права власності, власником земельної ділянки 0.0028 га, призначеної для будівництва індивідуальних гаражів, та нежитлового приміщення гаража, по [ADDRESS], є [PERSON] А.с. 20-21. Згідно з ст. 657 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, які продовжуються й на даний час) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Зі змісту ч. 1 ст. 210 ЦК України випливає, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. У відповідності до положень ч. 3 ст. 640, ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації. Право власності у набувача на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, виникає лише з моменту державної реєстрації. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, момент вчинення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. За таких обставин, суд вважає, що вказаний правочин не має ніякої юридичної сили та не тягне за собою ніяких правових наслідків, у зв'язку з чим відсутні законні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Крім того, у судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав повністю, а будь-які докази щодо невизнання та перешкоджання відповідачем оформленню за позивачем права власності на спірне нерухоме майно у матеріалах справи відсутні. Таким чином, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України у разі відмови в позові понесені позивачем судові витрати відповідачем не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed