Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/4 частку квартири, як у спільному майні подружжя, в якому , зазначила що з 16.08.1991 року по 27.11.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер 26.06.2014 року. В період шлюбу, а саме 17.06.2002 року, померлим [PERSON] було придбано ? частину квартири [ADDRESS]. Після його смерті вона звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]Д, яка постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.12.2014 року № /02-31 відмовила їй у видачі свідоцтва на частку у спільному майні подружжя. Причиною відмови стало те, що на момент смерті шлюб між нею та померлим [PERSON] був розірваний. Позивачка вважає, що ? частина квартири [ADDRESS] була придбана в шлюбі, тому просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири, як у спільному майні подружжя. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі наполягали на їх задоволенні, суду пояснили, що після розірвання шлюбу позивачка та померлий [PERSON] продовжували проживати однією сімєю до його смерті, за життя спору щодо набутої в період шлюбу квартири між ними не було. Майно, яке було набуто в період шлюбу вони ніколи не ділили та не мали наміру ділити. Колишній чоловік помер раптово в наслідок нещасного випадку. Розірвання шлюбу у 2008 році було ініційовано нею у звязку із тим, що померлий мав захворювання на цукровий діабет, не лікував його, не приймав необхідних ліків через що, був часто знервованим та зривав свою злість на дружині. Крім того, померлий зловживав алкогольними напоями. [PERSON] тому, з метою впливу на свідомість померлого, що він може втратити дружину, нею було прийнято рішення звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу. Фактично шлюбні відносини між нею та померлим [PERSON] не припинялися. Після розірвання шлюбу [PERSON] з померлим переїхали проживати до її батьків через те, що батько був тяжко хворим, переніс інсульт та ампутацію ноги, через що потребував сторонньої допомоги. Спірну квартиру вони із [PERSON] здавали квартирантам, а отримані від цього кошти витрачали на власні потреби. Відповідачі та їх представник, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на пропуск позивачкою строку позовної давності, просили з цих підстав у задоволенні позову відмовити застосувавши позовну давність, надали письмові заперечення. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що після розірвання шлюбу позивачка та її померлий батько не спілкувалися, поділивши набуте в період шлюбу майно наступним чином : померлому залишається спірна квартира, а позивачці квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], де позивачка зареєстрована та проживає. До батька, який після розірвання шлюбу одноособово проживав у спірній квартирі, вона періодично приїздила сама або з братом, готувала батькові їжу, прала одяг та допомагала по господарству. Коли вона та її брат приїздили до батька, то позивачку вони у спірній квартирі не бачили. Пояснення іншого відповідача [PERSON] також зводилися до того, що після розірвання шлюбу позивачка та їх покійний батько не спілкувалися та добровільно поділили набуте майно після розірвання шлюбу. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву у якій просила розглядати справу за її відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне: Згідно ст. 60 ЦПК України, сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 16 серпня 1991 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом РАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 951. У звязку із укладенням шлюбу [PERSON] було взято прізвище чоловіка [PERSON] . 17.06.2002 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1646, було придбано ? частину квартири [ADDRESS] . Інша ? частина цієї ж квартири належала померлому [PERSON] на підставі договору дарування від 10.05.2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1283. Від імені та в інтересах особи, яка подарувала ? частину спірної квартири [PERSON] виступала позивачка [PERSON], яка подарувала діючи в інтересах [PERSON] вказану частку померлому [PERSON] 17 листопада 2008 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-2685/2008р., яке набрало законної сили 27.11.2008 року, шлюб між позивачкою та померлим [PERSON] було розірвано . Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на момент придбання померлим [PERSON] ? частини спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Обставин, які б зумовлювали необхідність відступу від начал рівності часток подружжя в процесі розгляду справи, судом не встановлено. На підтвердження ведення спільного господарства із померлим [PERSON] та проживання з ним однією сімєю після розірвання шлюбу позивачка надала наступні письмові докази: - акт про фактичне місце проживання громадян від 29 квітня 2015 року, згідно із яким, членами комісії під час виходу на квартиру [ADDRESS] зі слів сусідів було встановлено, що [PERSON], [INFO], не був зареєстрований, але фактично проживав в зазначеній квартирі з 01.09.2008 року по день його смерті; - особова медична книжка [PERSON] серії АВ № 779935 від 25.05.2013 року в якій зазначено домашню адресу: [ADDRESS] та яка оформлювалася в КУ «Центральна поліклініка № 1» Хортицького району м. Запоріжжя; - фотокартки від 01.10.2011 року, які зроблені на весіллі [PERSON] та [PERSON] на якому позивачка та померлий були присутні, оскільки були запрошені другом померлого [PERSON] [PERSON], який подарував іншу ? частину спірної квартири померлому та від імені якого діяла саме [PERSON]; - фотокартки з випускного [PERSON], [INFO], яка випускалася у 2012 році де позивачка та покійний [PERSON] зображені разом - квитанціями про сплату за утримання будинку та комунальні послуги за спірну квартиру за період часу після розірвання шлюбу до моменту розгляду справи. Оплата здійснювалася згідно квитанції за адресами: м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, 9 та м. Запоріжжя, вул. Новгородська, 4а, що є територією Хортицького району м. Запоріжжя та географічно розташоване поряд із квартирою у якій зареєстрована та проживає позивачка. Вказані докази та їх достовірність, відповідачами під час розгляду справи спростована не була. Суд дослідивши вказані докази приходить до висновку, що після розірвання шлюбу позивачка та померлий [PERSON] продовжували проживати однією сімєю і вести спільне господарство, про це також свідчить відсутність між ними спору з приводу набутої в період шлюбу ? частини спірної квартири. Також судом було встановлено вказаний факт виходячи із пояснень допитаних у судовому засіданні свідків. Допитана у судовому засідання в якості свідка, [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Позивачка та померлий [PERSON] проживали за адресою: [INFO] разом із батьками [PERSON] [PERSON] [PERSON], її батьків вона знає давно. Спілкується з ними по - сусідські. Померлий [PERSON] допомагав їй, купував їй ліки, оскільки вона є людиною похилого віку. Свідок також пояснила, що неодноразово спілкувалася безпосередньо з померлим. Незадовго до своєї смерті, десь за два тижні померлий [PERSON] повідомив їй, що має намір зробити ремонт у своїй квартирі, оскільки зїхали особи, які до цього знімали та проживали у ній. Поминальна вечеря проходила у квартирі позивачки і вона була присутня. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачку вона знає дуже давно. Із померлим [PERSON] познайомилася коли між ним та позивачкою завязалися стосунки. Увесь час до його смерті підтримувала дружні відносини, разом відпочивали. Про розірвання шлюбу їй було відомо. Причиною розірвання шлюбу, як їй відомо, було зловживання померлим алкогольними напоями, захворювання на цукровий діабет, що разом призводило до частої знервованості та агресії. Тому з метою впливу на свідомість померлого, [PERSON] ініціювала розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу померлий та позивачка продовжували проживати разом у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], оскільки потрібно було доглядати за батьком [PERSON] Також пояснила, що про існування у померлого дітей їй було відомо, однак вона їх ніколи не бачила. В судовому засіданні за клопотанням відповідачів були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що із померлим [PERSON] познайомився навесні 2013 року, коли останній прийшов працювати охоронцем на Запорізьке карєроуправління. Свідок на вказаному підприємстві працює за трудовим договором та прикомандирований до нього. Роботодавцем йому виділено місце проживання на території підприємства. Він бачив, що померлий [PERSON] знаходиться на території підприємства у неробочий для нього час. Під час розмови, [PERSON] йому повідомив, що свою квартиру він здає близько 3-х років квартирантам, які сплатили грошові кошти наперед і йому нема де жити. Тоді він запропонував померлому жити разом із ним у кімнаті, яка була йому виділена. Померлий [PERSON] тривалий час проживав разом із ним у виділеній йому кімнаті. Пояснив, що дійсно померлий зловживав алкогольними напоями. З місця роботи та проживання виїздив рідко до дітей. До позивачки не їздив. У 2014 році він допомагав померлому перевозити холодильник з квартири позивачки до його квартири на Правому березі. Будь-яких сварок з приводу перевезення холодильника не було. Він був присутній на похоронах, зокрема на кладовищі, та в подальшому на поминальній вечері у квартирі позивачки. Документи на спірну квартиру знаходилися у третьої особи та їх після смерті [PERSON] було віддано [PERSON] Також повідомив, що з відповідачкою [PERSON] познайомився коли остання приїздила на останню роботу батька задля того, щоб дізнатися про життя батька та коло осіб із якими він спілкувався. Свідок [PERSON] суду пояснив, що із померлим [PERSON] він познайомився на роботі, коли він прийшов працювати охоронцем. Свідок був безпосереднім керівником померлого. Періодично він бачив, що померлий знаходиться на території підприємства в позаробочий час. Йому відомо, що померлий проживав на території підприємства у кімнаті наданій [PERSON] Новий рік 2014 року померлий святкував на роботі, хоча це була не а його зміна. Практично увесь свій вільний час померлий знаходився на території підприємства. Суд критично відноситься до пояснень свідків, оскільки вони ідуть в супереч наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим в процесі розгляду справи обставинам. До того ж, свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] мають розбіжності між собою. Так, згідно трудової книжки померлого [PERSON] у період часу з 28.03.2013 року по 06.08.2013 року він працював на посаді вантажника відділу товарного обліку магазину № 103 ТОВ «Фоззі-Фуд», про що є відповідний запис в трудовій книжці. З 17.10.2013 року по 14.04.2014 року він працював машиністом (кочегар) котельні по вул. Шевченка, 123 ФК «МТМ» Шевченківського району. І лише з 16.05.2014 року до моменту своєї смерті 26.06.2014 року він працював у гірничому цеху слюсарем-черговим та з ремонту устаткування 5роз. ПрАТ «Запорізьке карєроуправління». Відповідно суд критично відноситься до пояснень вказаних свідків в частині того, що померлий постійно проживав на роботі та працював у ПрАТ «Запорізьке карєроуправління» з весни 2013 року. До того ж, суд приймає до уваги те, що пояснення свідків стосуються періоду з 2013 року. За змістом ст. 29 КпШС України та ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Аналізуючи зазначені положення Закону, суд приходить до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин позовної давності та відповідно відмови у позові з цих підстав у звязку із наступним: Згідно абз. 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) ( 2947-14 ) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Твердження відповідачів, які викладені у письмових заперечення, щодо початку перебігу строку позовної давності предявлення вимог про поділ майна подружжя, шлюб між яким розірвано з моменту набрання рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2008 року, про розірвання шлюбу - законної сили, тобто з 27.11.2008 року спростовуються положеннями ст. 29 КпШС України та ст. 72 СК України, якими визначено початок перебігу строку позовної давності днем, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Доказів того, що за життя між померлим та позивачкою був спір з приводу користування спірною квартирою відповідачами не надано та судом в процесі розгляду справи ці обставини не встановлені. Навпаки в процесі розгляду справи встановлено, що після розірвання шлюбу померлий [PERSON] та позивачка [PERSON] продовжували вести спільне господарство, проживали разом. У 2014 році померлий із свідком [PERSON] без буд-яких перешкод та сварок з боку позивачки та померлого перевезли холодильник із квартири у якій мешкала позивачка до спірної квартири, що також, на думку суду, свідчить про відсутність суперечок між колишнім подружжям з приводу спірної квартири. За таких обставин, слід дійти висновку, що строк позовної давності почав свій перебіг з моменту отримання позивачкою постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.12.2014 року, оскільки саме з цього часу вона дізналася про порушення її права власності на частку у спірній квартирі, яка полягала у неможливості отримання документального підтвердження наявності у неї права власності на ? частину квартири. Позов предявлено у січні 2015 року, тобто в межах встановленого ст. 257 ЦК України, трирічного строку позовної давності. Суд також приймає до уваги, що за своїм змістом заявлені позовні вимоги полягають не у поділі майна подружжя, а у визначені частки у спільному майні, яке було набуто подружжям та визнанні на нього права власності. Суд виходить із того, що за змістом ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, право спільної сумісної власності на ? частку спірної квартири виникло з моменту придбання вказаного майна одним із подружжя, зокрема померлим. [PERSON] з цього часу у позивачки виникло право спільної сумісної власності на вказану частку разом із померлим, оскільки вказане майно придбано у період шлюбу. Законодавством не обмежено строк протягом якого один із учасників спільної сумісної власності має право звернутися, зокрема до суду, із метою визначення його частки у такому майні та визнання за ним права власності на відповідну частку. З таких обставин заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, обставини на які посилалася позивачка знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved