Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити для неї та відповідача [PERSON] режим окремого проживання та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та по сплаті судового збору. Мотивуючи свої вимоги, позивачка вказує, що з 20.10.2012 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають малолітню доньку [INFO], яка проживає з нею. Фактично шлюбні відносини припинилися в серпні 2014 року. Відповідач зловживає спиртними напоями, не цікавиться донькою. Всі розмови між ними закінчуються сварками. Відповідач застосовує також до неї фізичне насилля. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що на даний час вони проживають окремо, він проживає зі своїми батьками. Проти задоволення позову не заперечує. Крім того пояснив, що має намір бачитися зі своєю дитиною. Судом встановлені слідуючі обставини та відповідні їм правовідносини. 20 жовтня 2012 року сторонни зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. З серпня 2014 року проживають окремо і даний факт сторонни визнають. Питання про режим окремого проживання поставив позивач. Сторони розійшлися, проживають окремо, але шлюб між ними не розірваний. Причиною окремого проживання стали сварки між подружжям та неможливість проживати в одному будинку. Данний факт підтверджується показаннями свідка [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні та поясниал, що позивачка [PERSON] є її донькою, а відповідач їй зять. Відповідач систематично приходить до її будинку, в якому проживає позивачка разом з малолітньою донькою, вчиняє сварки, погрожує, намагався вчинити самогубство в її дворі. Все це негативно впливає на спокій її доньки та онуки. Аналогічні показання надала свідок [PERSON] Відповідно до ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, практиці Верховного Суду України, висловленій у постанові Пленуму № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не порушує права подружжя. Інститут сепарації є юридичним закріпленням одного з проявів права кожного з подружжя на особисту свободу. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Сепарація не має наслідком позбавлення права на спадкування за законом у разі смерті одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов'язків. Вимагати встановлення режиму окремого проживання може один із подружжя. Володіючи правом на особисту свободу, він може вимагати сепарації і тоді, коли другий з подружжя не бажає подавати спільну заяву про сепарацію або заперечує проти неї. Кожен з подружжя може змінити своє місце проживання, не підтримувати жодних зв'язків із своїм чоловіком чи дружиною. Припинення режиму окремого проживання може відбутися внаслідок фактичного поновлення шлюбних відносин, а також на підставі рішення суду. З часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання. Враховуючи наведене, надавши оцінку встановленим фактичним обставинам суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 243,60 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією від 07.08.2014 року, та витрачено кошти на правову допомогу в сумі 100 грн. Згідно квитанції № 94 від 05.08.2014 року, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved