Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача посилаючись на те, що 10 грудня 2013 року на автодорозі Р-04, 71 км поблизу м.Фастова сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб позивачки з вини водія [PERSON], внаслідок чого позивачці спричинена моральна шкода, тому вона просить суд стягнути з відповідача 20 000 гривень. В судове засідання позивачка і її представник не з»явились, позивачка письмово просила суд розглянути справу без її участі в судовому засіданні, а представник не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення. Третя особа-[PERSON] до суду за викликом не з»явився. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вважають його необгрунтованим, позовні вимоги не доведеними, суду пояснили, що жодних моральних страждань відповідачем позивачу не завдавалось, навпаки, одразу після ДТП була запропонована допомога, надані кошти в сумі 500 гривень, до того страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування. Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 10 грудня 2013 року на автодорозі Р-04, 71 км поблизу м.Фастова сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб позивачки з вини водія [PERSON]. Відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду від 25.12.2013 року [PERSON] Було визнано винним у ДТП від 10.12.2013 року і накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу. Згідно розписки [PERSON] одразу після ДТП позичив водію іншого транспортного засобу-[PERSON] Грошові кошти в сумі 500 гривень з метою, щоб останній міг скористатися послугами евакуатора (а.с.16). Як стверджує сама позивачка, вона звернулась до страхової компанії і отримала страхове відшкодування в сумі 18 365 гривень на відновлення свого автомобіля. Проте, [PERSON] вважає, що їй внаслідок ДТП, яке було скоєно з вини відповідача спричинена моральна шкода і на її думку, вона її оцінила в сумі 20000 гривень, оскільки в неї погіршився стан здоров»я внаслідок перенесеного шоку, вона відчула душевні хвилювання і моральні страждання, які сталися на території України з приводу пошкодження її майна -автомобіля, яким керував її син [PERSON] Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При вирішенні даного спору про відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на наявність такої шкоди, протиправну поведінку заподіювача та наявність причинниного зв»язку між шкодою і притиправною поведінкою та вину. Згідно п.9 ППВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазначв позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин. Як вбачається зі змісту позову та доданих позивачкою матеріалів, моральна шкода полягає у у душевних стражданнях, яких вона та члени її родини зазнали внаслідок протиправної поведінки відповідача, який був визнаний винним в ДТП та у зв»язку із пошкодженням автомобіля. Проте, позивачкою не надано суду жодного документального доказу на підтвердження вищезазначеної спричиненої відповідачем шкоди, що завдала її і членам її родини душевного болю та страждань, відсутні докази звернення за медичною допомогою, погіршення стану здоров»я, розрахункові документи на придбання ліків у зв»язку з погіршенням здоров»я тощо. Крім того, позивачка, третя особа та пасажир їх автомобіля відмовились від будь-якої медичної допомоги після ДТП і не надали доказів звернення до медичних установ за будь-якою психологічною допомогою чи допомогою пов»язаною із погіршенням стану здоров»я, що безперечно і прямо пов»язанами з ДТП. Не надано суду доказів також і про порушення нормальних життєвих зв»язків із-за неможливості продовження активного громадського життя, порушення відносин з оточуючими людьми і не зрозуміло як і в чому саме це було виражено. Письмові показання свідка -[PERSON] суд оцінює критично, оскільки дана особа не була присутня при ДТП, не була свідком ДТП, і в своїх письмових поясненнях посилається лише на ту інформацію, яку вона отримала від самої позивачки. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що не ставлячи під сумнів винуватість відповідача у ДТП, позивачка обгрунтувала позовні вимоги лише викладенням своєї позиції, не надавши суду жодних належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили заподіяння їй та членам її родини моральної шкоди та відповідно і розмір компенсації в сумі, яка становить на її думку, саме 20 000 гривень, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed