Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.02.2017 серії [NUMBER] . Вказала, що вона припинила відносини з відповідачем приблизно з червня 2016 року, та проживають з дитиною окремо. Зазначила, що відповідач перестав виконувати батьківські обов`язки, не цікавиться дитиною, не виховує її та не утримує, а домовитися з ним щодо утримання малолітнього сина та про додаткові витрати на його розвиток не вдається. Відмітила, що малолітній [PERSON] з 02.05.2018 перебуває на денному догляді, який здійснює ФОП [PERSON] , за який позивач сплачує щомісячно 4100 грн., а тому половину вказаної суми мав би сплачувати відповідач. Крім того вказала, що відповідач повинен також оплачувати половину прожиткового мінімуму на дитину, який складає 813 грн. Загалом відповідач [PERSON] має утримувати свого малолітнього сина [PERSON] на суму 2863,00 грн. щомісячно. Однак вважає, що вказаної суми буде недостатньо для всебічного, гармонійного розвитку дитини. Тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття зі щорічною індексацією відповідно до законодавства. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Мельник І.О. від 10.04.2019 відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Представником відповідача [PERSON] 06.06.2019 скеровано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в позові позивачу відмовити. Вказав, що [PERSON] у шлюбі з [PERSON] не був та разом вони не проживали. Дружні відносини, які в них були та подальше спілкування припинилися ще задовго до червня 2016 року. Тому стверджувати, що це син відповідача, недоречно. На початку лютого 2017 року [PERSON] звернулася до [PERSON] та повідомила, що в неї народився син, а оскільки чоловіка не було, вона б хотіла бачити батьком своєї дитини [PERSON] , тому і попросила дозволу записати його батьком дитини. Вказала, що претензій з приводу аліментів та утримання свого сина до [PERSON] не буде мати, буде самостійного його виховувати. Зазначив, що у [PERSON] від першого шлюбу є неповнолітній син [PERSON] , 2006 р.н., на утримання якого з відповідача стягуються аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 28.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Від другого шлюбу у [PERSON] є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , на утримання якої він щомісячно сплачує аліменти в розмірі 2000 грн. Крім того, у [PERSON] на утриманні перебуває його мати, яка знаходиться на пенсії та яку він доглядає. Тому вважає позов [PERSON] безпідставним та таки, що не підлягає до задоволення. 24.06.2019 позивачем скерована до суду заява про уточнення та збільшення позовних вимог, яка ухвалою суду від 25.09.2019 залишена без розгляду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вказані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.02.2017. Позивачка [PERSON] та її син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено актом опитування сусідів від 16.01.2019 № 1. Як вбачається з довідки від 18.01.2019, [PERSON] перебуває на денному догляді з 2 травня 2018 року, місячна оплата за послуги становить 4100 грн. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов`язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивач в судовому засіданні зазначила, що самостійно утримувати сина вона не в змозі, а відповідач не забезпечує добровільно дитину належним чином. З наданого відзиву відповідача вбачається, що він заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, оскільки ним сплачуються аліменти на двох дітей від інших шлюбів. Вказав, що не проживав з позивачкою на час народження нею дитини, а тому є сумніви у його батьківстві, а у свідоцтві про народження дитини він записаний на прохання позивачки. Так, згідно виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2013 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 28.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , на утримання якої він сплачує [PERSON] аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, що підтверджується розпискою від 27.05.2019. Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, дохід ФОП [PERSON] склав за рік 44753,00 грн. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 59550900 від 16.07.2019, із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 грн. Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що відповідачем не спростовано те, що його витрати перевищують його заробітки, а також не спростовані дані неможливості сплати аліментів на дитину, однак він має на утримання ще двох дітей, тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, зі щорічною індексацією відповідно до закону. Підсумовуючи викладене, позивач в супереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, не довів належними достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог. Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у вказаному в позовній заяві розмірі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 768,40 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial