Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на час навчання їх спільної доньки [PERSON], щомісячно в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу (заробітку), починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення навчання. В своєму позові позивачка посилається на те, що в наявний час донька [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання Харківського національного фармацевтичного університету на контрактній основі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги від батька. Термін навчання з 01.09.2014 року до 01.07.2018 року. Також позивачка вказує, що відповідач працює та має можливість надавати таку допомогу та крім того, такий обов'язок покладений на нього законодавством, зокрема ст. 199 СК України. Від позивачки та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому відповідно до письмових заяв позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі, а відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки на час її навчання в зазначеному позивачкою розмірі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати повнолітню дитину під час навчання, до досягнення нею 23-річного віку, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO], відповідач [PERSON] є її батьком, а позивачка - матір'ю (а.с. 4), шлюб між якими був розірваний відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.07.2009 року (а.с. 6), виданого на підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 27.09.2007 року (а.с. 5). Згідно довідки, виданої КП «Житловик», [PERSON] знаходиться на утриманні матері (а.с. 3). На підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 29.01.2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.10.2007 року до повноліття [PERSON], тобто до [INFO] (а.с. 7). Згідно довідки Харківського національного фармацевтичного університету від 21.01.2015 року № 1371, [PERSON] дійсно є студенткою денної форми навчання 1 курсу спеціальності біотехнологія Харківського національного фармацевтичного університету. Термін навчання з 01.09.2014 року до 01.07.2018 року. Навчання на контрактній основі (стипендію не отримує) (а.с. 8). В підтвердження необхідності матеріальної підтримки від батька під час навчання позивачка надала суду чеки, які підтверджують її витрати на навчання доньки, проживання в гуртожитку (а.с. 9-11). В теперішній час відповідач [PERSON] працює у відокремленому структурному підрозділі Одеська дистанція сигналізації та зв'язку Одеської залізниці, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 14.04.2015 року (а.с. 17). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], яка досягла повноліття [INFO], є студенткою першого курсу денного навчання факультету промислової фармації Харківського національного фармацевтичного університету, проживає у гуртожитку та потребує матеріальної допомоги від батька. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто для виникнення вищезазначеного аліментного зобов'язання ст. 199 СК України передбачає наявність сукупності наступних юридичних фактів: продовження навчання дочкою, сином після досягнення ними повноліття; недосягнення дочкою, сином встановленого законом віку - 23 років; потреба дочки, сина у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу. Такі висновки суду узгоджуються з п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», яким Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач не заперечував того факту, що може надавати своїй повнолітній доньки матеріальну допомогу під час її навчання, отже суд робить висновок, що відповідач має можливість надавати повнолітній непрацездатній доньки матеріальну допомогу під час її навчання. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої доньки. Суд при визначенні розміру аліментів, виходить з положень ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Отже, суд у відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивачки; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач працює у відокремленому структурному підрозділі Одеська дистанція сигналізації та зв'язку Одеської залізниці та отримує постійний заробіток, про що зазначила в позовній заяві позивачка, та чого не спростовував відповідач. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження такі факти, як потреба повнолітньої [PERSON] в отриманні матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням та можливість надавати їй таку допомогу батьком [PERSON] і з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти в розмірі у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно, на утримання повнолітньої доньки [PERSON], за умови продовження нею навчання, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому по наявній справі аліменти з відповідача мають бути присуджені з 13.03.2015 року. Суд також вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved