Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 05.07.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду від 30.07.2015 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу остання залишилась проживати разом із матір'ю, а відповідач сплачує аліменти на утримання дитини. Також зазначила, що вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач з часу розірвання шлюбу участі у вихованні та догляді за нею не приймає, розвитком дитини не займається. Більш того, безпідставно чиніть перешкоди у наданні в передбаченому законом порядку згоди на виїзд дитини за кордон без жодних аргументів для цього, що не сприяє всебічному та гармонійному розвитку дитини, порушує її право на розвиток особистості. В зв'язку з цим, під час розгляду справи уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд надати дозвіл на виїзд дитини за межі України до Арабської Республіки Єгипет в період з 15 жовтня 2017 року по 15 січня 2018 року без згоди батька, а також надати їй дозвіл або її офіційному представнику на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої дитини за межі України до Арабської Республіки Єгипет в період з 15 жовтня 2017 року по 15 січня 2018 року. В судовому засіданні представник позивачки зазначив про підтримання останньою заявлених позовних вимог та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник третьої особи на неодноразові виклики до суду не з'явились, про причини своєї неявки не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 05.07.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду від 30.07.2015 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка після припинення між сторонами шлюбних відносин залишились проживати разом із позивачкою. Відповідно до ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Частиною 3 ст.313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п.1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152 (далі - Порядок), документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Згідно п.п.2 п.7 Порядку оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності, при виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини. У ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки малолітня дитина постійно проживає разом із позивачкою, знаходиться на її вихованні та утриманні, їх спільний виїзд за межі України для відпочинку та оздоровлення, не буде протирічить інтересам дитини та сприятиме її гармонійному фізичному та духовному розвитку. З урахуванням зазначеного, а також враховуючи, що відповідач своєю бездіяльністю чинить перешкоди у такій можливості позивачці та дитині, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, суд враховує, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини. З огляду на це та права батьків, закріплені в ст.ст.141,153,!57 СК України, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. В зв'язку з цим, виходячи із формулювання заявлених позивачкою вимог в остаточній редакції, позовні вимоги слід задовольнити частково та надати дозвіл на тимчасовий одноразовий виїзд за межі території України до Арабської Республіки Єгипет в період з 15 жовтня 2017 року по 15 січня 2018 року малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в супроводі позивачки та без згоди та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO]; а також надати дозвіл позивачці на оформлення документів для тимчасового одноразового виїзду за межі території України до Арабської Республіки Єгипет в період з 15 жовтня 2017 року по 15 січня 2018 року малолітньої доньки без згоди батька дитини. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Також слід відмовити позивачці в допуску рішення до немайнового виконання, оскільки ця вимога, з урахуванням предмету позову, не ґрунтуються на положеннях ст.367 ЦПК України, якою визначено виключний перелік справ по яких допускається негайне виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial