Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2019 р. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу (розміру) аліментів, які стягуються на її користь з відповідача на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. щомісячно та просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки від його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду від 22.11.2016 р. шлюб між ними розірвано. Згідно з рішенням Рівненського районного суду від 22.12.2016 р. ухвалено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31.05.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. На даний час їх син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби у навчанні, розвитку та іншому. Її матеріальне становище погіршилося у зв`язку з інфляційними процесами в державі, вона перебуває у декретній відпустці по догляду за своєю малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач є працездатним, спроможний сплачувати аліменти на їх дитину щомісячно в більшому розмірі ніж визначено рішенням суду. Ухвалою суду від 15.10.2019 р. відкрито спрощене провадження у справі. 17.12.2019 р. відповідач подав до суду відзив, в якому вказує, що не може погодитися з позовною вимогою відповідача. Відповідач справно сплачує аліменти, розмір яких встановлено рішенням суду від 22.12.2016 р. у справі №570/5533/16-ц, заборгованості немає. Раніше встановлений розмір аліментів, був визначений самою позивачкою, відповідач рішення суду не оскаржував. Вважає ј частину від розміру середньої заробітної плати по регіону 2235,25 грн. непосильно великим розміром аліментів. Він є працездатним, немає постійного місця роботи і стабільного заробітку, жодних видів допомоги не отримує. Живе за рахунок нерегулярних підробітків, частину доходу одержує в натурі, його матеріальне становище є складним. У нього немає майна та майнових прав, рухомого і нерухомого майна, іншими правами не володіє. На його утриманні знаходяться непрацездатні батьки - інваліди - мати [PERSON] , інвалід третьої групи з дитинства, розмір її пенсії складає 1583,19 грн.; та батько [PERSON] інвалід другої групи з дитинства, розмір його пенсії становить 2001,92 грн. У зв`язку з такими обставинами, він має на даний час можливість сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] в розмірі 1200 грн. щомісячно. Він проживає у своїх батьків, а позивач із сином сином мешкають в іншому населеному пункті. Незвжаючи на це відповідач приймає участь у вихованні сина: регулярно його бачить, відвідує разом з ним місця відпочинку, намагається цікаво проводити час з дитиною. У міру своїх можливостей надавав матеріальне утримання дитині, купував синові одяг, продукти харчування, необхідні речі. Водночас, відповідач намагається підтримувати сина в можливих для всіх членів його сім`ї розмірах, не обмежуючись лише сплатою встановленого рішенням суду розміру аліментів, якщо має можливість, то витрачає на сина більше, ніж визначено рішенням суду. Збільшення розміру аліментів поставить відповідача у вкрай невигідне становище, коли він не зможе сплачувати аліменти у повному розмірі, внаслідок чого утвориться заборгованість. На ньому лежить обов`язок допомагати не тільки сину, а й батькам, які також розраховують на його допомогу. Вказує, що позивачем не доведено погіршення її матеріального становища. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та просить їх задоволити. Крім того, пояснила, що у новому шлюбі не перебуває, винаймає житло разом зі своїм співмешканцем, від якого має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Вона немає у власності рухомого чи нерухомого майна, є працездатною. Не заперечує того факту, що відповідач відпочивав влітку з сином на морі та купив протягом останнього року деякі речі, зокрема мобільний телефон вартістю 1500 грн., штани, кофту. Її дохід складає 860 грн. на місяць. Пояснює, що відповідач не єдиний син у своїх батьків інвалідів, він не є їх опікуном. Крім того, їй відомо, що у користуванні відповідача є автомобіль. У судовому засіданні відповідач та його представник підтримали відзив на позов. Крім того, відповідач вказує, що він спроможний сплачувати аліменти у розмірі половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пояснює, що має нерегулярний дохід до 10 000 грн. щомісячно, виїжджає за кордон, де працює на будівництві. Пояснює, що протягом року він практично десять місяців перебуває за кордоном, працюючи за договором, винаймає там житло, сплачує податки, а решту часу проживає в Україні у своїх батьків, підліковується. Пояснює, що має підозри щодо нецільового витрачання позивачем аліментів. Наголошує, що йому неодноразово телефонує син [PERSON] , висловлюючи потребу в матеріальній допомозі. Пояснює, що визначений позивачкою розмір аліментів, поставить його у вкрай скрутне становище, що призведе до заборгованості і він не зможе виїжджати за кордон, заробляти гроші і сплачувати аліменти. Не заперечує наявності ще старшого брата, який проживає в м.Рівне. Не пригадує чи перебуває у його власності частина квартири у [ADDRESS] , звідки він знятий з реєстраційного обліку за рішенням суду у 2017 р. Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка [PERSON] такими обставинами зазначала наступні: 1) з часу призначення аліментів суттєво зріс визначений законодавством прожитковий мінімум відповідно до віку дитини; 2) розмір стягуваних аліментів є меншим від законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів; 3) дитина потребує значно більше витрат, ніж на час призначення судом аліментів, оскільки із віком суттєво зростають їхні потреби, зокрема і в елементарних речах, одязі, раціоні харчування, лікування тощо. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/12640/16-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , визначено місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] з матір`ю. Як встановлено судом, сторони проживають окремо. Неповнолітній син сторін проживає з матір`ю та перебуває на її основному утриманні, а батько згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області у цивільній справі №570/5533/16-ц від 22.12.2016 р. сплачує аліменти в розмірі 500 гривень, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, шляхом перерахування аліментів на рахунок позивача, про що ствердили в судовому засіданні сторони. Позивач має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка також проживає з нею. Водночас, ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав чинність 08 липня 2017 року, викладено у новій редакції, а саме визначено, що спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З аналізу наведених норм вбачається, що визначення способу стягнення аліментів (в частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі) здійснюється судом виключно у спосіб, про який просить одержувач аліментів та залежить тільки від його волевиявлення. Крім цього, зміна способу стягнення аліментів, що раніше був визначений рішенням суду, здійснюється виключно за позовом одержувача аліментів. Таким чином зміна розміру аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника узгоджується з положеннями діючого законодавства. Що ж стосується розміру частки від доходу відповідача, яка підлягає до стягнення на користь позивача в якості аліментів на їхнього спільного неповнолітнього сина, то суд вважає, що її слід визначити у розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача. Судом також враховується наявність в одержувача аліментів на утриманні малолітньої дитини та перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною, що відповідачем не заперечується. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 передбачено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Як з`ясовано, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їх спільного з позивачкою сина визначено судом раніше у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. щомісячно. Відповідно суд приходить до висновку про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. та, враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за можливе розглянути заявлену вимогу в порядку спрощеного провадження. Так, за положеннями частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Слід зауважити, що як відповідач так і позивачка будь-яких належних та допустимих доказів щодо отримання ними доходу, про розмір якого вони вказували в усних поясненнях у судовому засіданні, до суду не подали і не заперечують пояснення один одного щодо вказаних ними обставин. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. При цьому суд враховує, що платник аліментів у новому шлюбі не перебуває, є фізично здоровою особою працездатного віку, а тому не позбавлений можливості працевлаштуватися таким чином, щоб мати змогу забезпечувати належним чином свою неповнолітню дитину. А його пояснення в судовому засіданні про фактичне регулярне несення більших витрат на матеріальне утримання сина та розуміння потреб дитини свідчить про можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі та достатність доходу відповідача, який, крім того, піклується про своїх батьків, що отримують пенсії. Таким чином, суд приходить до переконання, що до стягнення з відповідача на користь позивачки на їхню спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір, на думку суду, є цілком достатнім, розумним та справедливим і в повній мірі здатен задовольнити потреби дитини відповідного віку, зважаючи на принцип рівності обов`язків обох батьків по утриманню дитини. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved