Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] до реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 882891 від 29.01.2013 року, видане реєстраційною службою Арцизького районного управління юстиції Одеської області на ім'я [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що вона згідно договору дарування серії ВЕО № 257898 від 18.04.2007 року є власницею 9/50 частин [ADDRESS]. Відповідно до постанови Арцизького районного суду Одеської області від 16.11.2011 року, яка набрала чинності 11.10.2012 року, визнано протиправним та скасовано наказ органу приватизації № 9 від 18.01.2006 року, яким передано у приватну власність [PERSON] вищевказану квартиру, а також зобов'язано орган приватизації при Арцизькій міській раді Одеської області при оформленні права власності на зазначену квартиру проводити його оформлення за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі [PERSON] та тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. 09.11.2012 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання позивачки та її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, не зважаючи на зазначені обставини, 29.01.2013 року реєстраційною службою Арцизького районного управління юстиції Одеської області на ім'я [PERSON] було видане спірне свідоцтво. Про видачу свідоцтва позивачці стало відомо тільки тепер, коли [PERSON] звернувся до неї з усною вимогою про вселення його в зазначене житло. Вважає, що вищезазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно повинно бути визнано недійсним, оскільки видане з порушенням норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», і дії відповідача порушують її право власності на квартиру. Третя особа у справі [PERSON] діючи через свого представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати частково недійсним договір дарування серії ВЕ № 257898 від 18.04.2007 року квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] стала власницею даної квартири та вселити [PERSON] в зазначену квартиру, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 882891 від 29.01.2013 року, виданого реєстраційною службою Арцизького районного управління юстиції Одеської області є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], однак не може вільно користуватись своєю власністю, оскільки вважає, що власником цієї квартири є [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного з батьком [PERSON], який помер. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов підтримали повністю, просили суд позов задовольнити у повному обсязі, позов [PERSON] не визнали, та просили у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов [PERSON] не визнала, вказавши на законність оспореного [PERSON] свідоцтва, та просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представники третьої особи [PERSON] - [PERSON] та адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, просили у задоволенні позову відмовити, позовні вимоги [PERSON] підтримали повністю та просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] та позов третьої особи [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] є власником 9/50 частин житлового будинку [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого 18.04.2007 року приватним нотаріусом Арцизького районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], згідно умов якого дарувальник [PERSON] подарував, а обдарована [PERSON] прийняла від нього у дар 9/50 частин згаданого житлового будинку з господарськими спорудами (а.с. 9-10). Ця обставина також підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Арцизьким БТІ від 11.05.2007 року (а.с. 10-зворот). Як видно з копії постанови Арцизького районного суду Одеської області від 16.11.2011 року, яка набрала чинності 11.10.2012 року, судом визнано протиправним та скасовано наказ органу приватизації № 9 від 18.01.2006 року, яким передано у приватну власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] та зобов'язано орган приватизації при Арцизькій міській раді Одеської області при оформленні права власності на квартиру [ADDRESS] проводити його оформлення за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі [PERSON] та тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло (а.с. 17-20). 29.01.2013 року реєстраційною службою Арцизького районного управління юстиції Одеської області видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина квартира [ADDRESS] (а.с. 21- 22). Відповідно до довідки Арцизького РС ГУДМС України в Одеські області від 12.05.2014р. № 19/1056, станом на 29.01.2013 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], та її діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані з 09.11.2012 р., [PERSON], [INFO] був зареєстрований з 08.08.1980 р., але знятий з реєстраційного обліку 06.05.2014 р. у зв'язку зі смертю 13.04.2014 р. (а.с. 44). Як вбачається з копії справи № 3835051204 реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 96- 120), на підставі заяви [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), копії постанови Арцизького районного суду Одеської області від 16.11.2011 року, рішення Арцизької міської ради Одеської області від 18.12.2012 року № 292 зі змінами, відповідно до якого внесено зміни до наказу органу приватизації № 9 від 18.01.2006 року про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] включивши в нього [PERSON], оформлено право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] на [PERSON] та [PERSON] визначивши 1/2 частки квартири кожному, реєстраційною службою Арцизького районного управління юстиції Одеської області видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 882891 від 29.01.2013 року, на ім'я [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (96-120). Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, суд може захистити право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України регламентовано, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення та інші. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З наведених вище норм ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України випливає, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником 9/50 частин житлового будинку [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого 18.04.2007 року, а поданому до суду позові нею оспорюється свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 882891 від 29.01.2013 року, видане на ім'я [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS], при цьому позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 57 ЦПК України того, яким саме чином порушено її право на приватизацію квартири [ADDRESS], оскільки як було встановлено в судовому засіданні на момент порушення питання приватизації у 2006 році, в спірному житлі не було зареєстроване місце проживання позивачки та її дітей, такі твердження позивачки були спростовані довідкою Арцизького РС ГУДМС України в Одеські області від 12.05.2014р. № 19/1056, згідно якій станом на 29.01.2013 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], та її діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані з 09.11.2012 р., [PERSON], [INFO] був зареєстрований з 08.08.1980 р., але знятий з реєстраційного обліку 06.05.2014 р. у зв'язку зі смертю 13.04.2014 р. З урахуванням матеріалів справи, проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивачки [PERSON] діями чи бездіяльністю відповідача, позивачкою не надано належних та допустимих доказів наявності протиправного діяння чи без діяння відповідача, тому її позовні вимоги задоволенню не підлягають. Ст. 215 ЦК України визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним. Заявляючи вимогу про визнання правочину - договору дарування від 18.04.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та його представники на підтвердження своїх доводів не навели жодної підстави та не надали жодного доказу порушення прав [PERSON] діями чи бездіяльністю [PERSON], у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання зазначеного договору недійсним. Ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тобто право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Відповідно до цієї статті, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Як було вище зазначено, за переконанням [PERSON], який заявив позов до [PERSON], та його представників, [PERSON] чинить перешкоди у користуванні власністю, у в зв'язку з чим [PERSON] слід вселити до квартири [ADDRESS]. Однак, суд, проаналізувавши встановлені обставини, вважає, що вони не можуть свідчити про наявність порушень права [PERSON] як власника з боку [PERSON], про що зазначає [PERSON] в позові. Реєстрація місця проживання [PERSON] та її неповнолітніх дітей не може свідчити про порушення права [PERSON] на вільне користування своєю власністю. Вказані [PERSON] обставини також не можуть свідчити про перешкоджання [PERSON] [PERSON] в реалізації його прав власника житла, зокрема, у праві користування (вселення), що було б підставою в силу ст. ст. 386, 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування своїм майном (вселення). Інших доказів, які б підтверджували підставу позову, ні [PERSON], ні його представниками надані не були, вимоги ґрунтувалися лише на викладених у позові обставинах та поясненнях, даних суду, у зв'язку з чим, на думку суду, [PERSON] та його представники не виконали вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договору дарування недійсним його вселення в кв. [ADDRESS].

Outcome: dismissed