Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після померлої [INFO] її матері [PERSON], на спадкове майно, а саме: на 23/100 частини домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 36,2 кв.м., що складається з житлового будинку під літерою «З» в яку входять приміщення: 4-1-житлова площею 9,9 кв.м., 4-2-житлова площею 19,6 кв.м., 4-3-житлова площею 6,7кв.м., 4-4 коридор площею 11,2 кв.м., 4-5-коридор площею 5,2 кв.м., 4-6-кухня площею 5,6 кв.м., 4-7-ванна площею 3,7 кв.м.,УІ-туалет площею 2,0 кв.м., розташованих на земельній ділянці площею 678 кв.м. Обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 23/100 частин домоволодіння під [ADDRESS], що складається з житлового будинку під літерою «З» в яку входять приміщення: 4-1-житлова площею 9,9 кв.м., 4-2-житлова площею 19,6 кв.м., 4-3-житлова площею 6,7 кв.м., 4-4-коридор площею 11,2 кв.м., 4-5-коридор площею 5,2 кв.м., 4-6-кухня площею 5,6 кв.м., 4-7-ванна площею 3,7 кв.м.,УІ-туалет площею 2,0 кв.м.,всього загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 36.2 кв.м., а також сараю під літерою «Г», розташованих на земельній ділянці 678 кв.м. Після смерті матері позивачка [PERSON] належним чином фактично прийняла спадкове майно, залишаючись проживати разом з родиною в будинку, повністю прийняла на себе всі обов'язки господаря, сплачує комунальні послуги та податки, зареєстрована постійно за вказаною адресою. Після смерті матері у встановлений законом строк позивачка [PERSON] не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, так як вважала себе і так повноправною господаркою всього майна. Мені нічого не було відомо про цей строк. Я, являюсь донькою померлої, у вказаному домоволодінні проживаю разом зі своєю донькою, відповідачкою по даній справі, яка також являється спадкоємицею після смерті бабусі, однак на спадщину вона не претендує Крім позивачки [PERSON], спадкоємцем першої черги є її рідний брат [PERSON], який не претендує на спадкове майно. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. (а.с.80 ) Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявою про слухання справи у його відсутність до суду не звертався. (а.с.77) У зв'язку з викладеним, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 08.06.2015 року за заявою позивачки [PERSON], залучено до участі у справі у якості відповідача [PERSON] (а.с.63); Судом встановлено, про те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 20.05.1986 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою, реєстровий №5-1723, [PERSON] є спадкоємицею 23/100 частин домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці розміром 678 кв.м. На вказаної земельної ділянці розташовано три кам'яних житлових будинки, загальною площею 86,4 кв.м, позначених в плані літ.А, Б, З та слідуючі господарські та побутові будівлі та споруди, позначені в плані літерами: чотири сараї літ.В, Г, И, М, три уборні літ.Ж, К, Л, огородження №2-4. Вказана частина домоволодіння належить померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Ленінської райради ради депутатів трудящих ся м.Одеси 09 березня 1970 року, зареєстрованого в ОМБТІ в книзі №186 на стор. №37 під №362. (а.с.7); Відповідно до свідоцтва про право власності від 20.05.1986 року, яке видано Першою Одеською державною нотаріальною конторою, реєстровий №5-1724, [PERSON] належить 23/50 частин домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці розміром 678 кв.м. На вказаної земельної ділянці розташовано три кам'яних житлових будинки, загальною площею 86,4 кв.м, позначених в плані літ.А, Б, З та слідуючі господарські та побутові будівлі та споруди, позначені в плані літерами: чотири сараї літ.В, Г, И, М, три уборні літ.Ж, К, Л, огородження №2-4 (а.с.8); Відповідно до технічного паспорту, який виготовлений КП «БТІ» ОМР від 24.07.2014 року, домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] складається з: житлових будинків літ.А.,Б, В загальною площею 678 кв.м. усього 346 кв.м., під будинком 252 кв.м, під господарськими будівлями 94 кв.м., під двором 112 кв.м, під городом 220 кв.м.; сараї літ. В,И, Г,М, вбиральні літ.Ж,Л,К, навіс літ. Р, огорожа №1-5, вимощення І,ІІ (а.с.11-16); Відповідно до штампу, зробленому в технічному паспорті КП «БТІ» ОМР від 24.07.2014 року, в домоволодінні [ADDRESS] самочинно збудовано другий поверх житлового будинку літ. А; збільшено на 1,7 кв.м. прибудову літ.а (а.с.11об); [INFO] [PERSON] померла, про що Третім Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №428 (а.с.19); Спадкоємцями першої черги за заком після смерті [PERSON] є її діти - донька [PERSON], син [PERSON] (а.с.17,18,70); Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], чоловік [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (а.с.20); Відповідно до письмової довідки КП «БТІ» ОМР №5477/02-14 від 27.12.2011 року, станом на 27.12.2011 року, [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.9); Із матеріалів спадкової справи за № 1497/2010 р., щодо майна померлої [INFO] [PERSON], яка є в матеріалах цивільної справи вбачається, про те, що позивачка [PERSON] звернулася до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини, після померлої,[INFO], її матері [PERSON]( арк.сп.38.); Відповідно до письмової довідки, яка видана КП ЖКС «Пересипський» від 18.10.2010 року [PERSON] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] з 14.05.1962 року по день смерті - [INFO] (а.с.39); Відповідно до письмової довідки, яка видана КП ЖКС «Пересипський» від 18.10.2010 року, в [ADDRESS] зареєстровано три особи: [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука) (а.с.39 об.) Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 ст. 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Статтями 125, 126 ЗК України визначено, що право власності або постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації і таке право посвідчується державним актом. В матеріалах справи відсутні належні докази (державний акт, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) на підтвердження того, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], на якій знаходяться самочинно збудовані прибудови надавалась у власність або у постійне користування [PERSON] Отже, у період життя [PERSON] не набула право власності на спірні об'єкти. Тому [PERSON] також не набуває право власності у порядку спадкування, оскільки за змістом ЦК України умовою переходу в порядку спадкування права власності є набуття спадкодавцем цього права у встановленому законом порядку. Виходячи із змісту ст. 376 ЦК України право власності на об'єкт самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця. В пункті 14 постанови № 6 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за умови, що будівництво велося згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Між тим, в матеріалах справи відсутні докази ведення будівництва спірних об'єктів згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також, що дане питання було предметом розгляду компетентного державного органу. Так, позивачкою [PERSON] не надано суду жодного документу, який би підтверджував відповідність самочинного будівництва архітектурним, санітарним, екологічним, будівельним та іншим нормам і правилам. А також не надано доказів звернення з відповідними заявами у компетентні органи про введення об'єктів самочинного будівництва в експлуатацію та відмови у здійсненні відповідних дій. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Між тим, як було вище зазначено, в матеріалах справи відсутні та позивачем не представлено до суду жодного переліченого вище документу. Суд не є органом, який розглядає питання щодо прийняття об'єктів будівництва до експлуатації. Позивачка не позбавлена можливості звернутися із заявою до органів місцевого самоврядування, в компетенцію яких входить вирішення питання про надання земельної ділянки у власність або користування та прийняття спірних об'єктів до експлуатації. Крім того, узаконення самочинного будівництва, згідно п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснюється безкоштовно інспекціями Державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних споруд об'єктів при наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, протягом 30 днів з моменту подачі заяви. За ч. ч. 2 та 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Пленум Верховного Суду України у пунктах 7 та 8 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 роз'яснив судам, що у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обов'язки входять до складу спадщини лише у тому разі, якщо будівництво здійснювалось ним згідно із законом. Якщо ж спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво, то до спадкоємців переходить лише право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Позивачка [PERSON] вимог щодо визнання права власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі самочинного будівництва спадкодавцем, заявлено не було, у зв'язку з чим, судом позов розглянуто в межах заявлених вимог. Як роз'яснено в п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначається судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Тобто, на вказані самочинні прибудови, на які позивачка просить визнати право власності, як на спадкове майно, не виникло право власності як у спадкодавця так і не виникає право власності у спадкоємців, оскільки ці самочинні прибудови не є об'єктами цивільно-правових відносин та не можуть входити до спадкового майна відповідно до ст. 1218 ЦК України, а також не можуть і розподілятися між спадкоємцями як спадкове майно. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому в задоволенні позовних вимог позивачки, в цій частині, необхідно відмовити саме з цих підстав. Висновки суду першої інстанції стосовно порядку визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно та стосовно доказів надання земельної ділянки під самочинно збудованими прибудовами не мають правового значення, враховуючи предмет позовних вимог, в зв'язку з чим мотивувальну частину рішення суду, в цій частині необхідно частково змінити. Як роз'яснено в п. п. 7. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Тобто, при самочинному будівництві до спадкоємців переходить лише право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, а якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то до складу спадщини входять лише права та обов'язки спадкодавця як забудовника. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed