Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити їй, як спадкоємцю за заповітом додатковий строк тривалістю в один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її батька та спадкодавця - [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Біївецької сільської ради Богуславського району Київської області. Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. від 12 липня 2019 року, заповідач [PERSON] заповів все своє майно їй (позивачу). Після смерті спадкодавця [PERSON] вона, як спадкоємець за заповітом, 03 серпня 2020 року подала заяву про прийняття спадщини до державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковнікової Т.А. Постановою державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковнікової Т.А. від 11 серпня 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно померлого [PERSON] та повідомлено, що вона пропустила термін для подачі заяви про прийняття спадщини, і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. Позивач зазначає, що у встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із форс-мажорними обставинами, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 на всій території України установлено карантин з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно цієї постанови було введено значні обмеження на пересування громадян та роботу державних органів. Тому вона вважає, що введений в Україні карантин був поважною причиною, пов`язаною з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій із прийняття спадщини. Посилаючись на положення ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Також у своїй позовні заяві позивачка [PERSON] просить звільнити її від сплати судового збору за подання заяви з урахуванням майнового стану зазначивши, що має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який часто хворіє і потребує постійного лікування та додаткових коштів, тому її майновий стан не є достатнім для сплати судового збору при подачі позовної заяви у визначеній законодавством сумі 840,80 грн., так як поставить її сім`ю у скрутне матеріальне становище. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, однак надіслав до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу без його представника. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачкою, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] у віці 63 роки в с.Владиславка, Миронівського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30 жовтня 2019 року Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 224. Позивач [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України згідно заповіту від 12.07.2019 року являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач звернулася до Богуславської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме 03 серпня 2020 року. Постановою державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковнікової Т.А. від 11.08.2020 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини визначений ст. 1270 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд приймає до уваги наявність поважної причини щодо пропущення спадкоємцем [PERSON] строку прийняття спадщини, а саме Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 на всій території України було установлено карантин з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно цієї постанови обмежувалось пересування громадян та робота нотаріальних органів. Зважаючи на поважність причин, на які вказує позивач, відсутність заперечень відповідача, яким позов визнається, суд вважає, що є підстави для визначення позивачу [PERSON] додаткового строку для подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому заявлений позивачем позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, суд приходить до наступного. При зверненні до суду з позовом, [PERSON] просила звільнити її від сплати судового збору. Ухвалою від 19.10.2020 року, при відкритті провадження, суддя відстрочив позивачці [PERSON] термін сплати судового збору до постановлення судом рішення в даній справі. В послідуючому ухвалою суду від 15.05.2020 року, позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та рекомендовано позивачці додати до позовної заяви документи, що підтверджують підстави звільнення її від сплати судового збору відповідно до закону (ч.ч. 1, 3 ст.136 ЦПК України), а саме документи, які б підтверджували її майновий стан. На виконання ухвали суду без руху, позивачка [PERSON] 28.12.2020 року надала суду оригінал довідки Миронівської ДПІ про свої доходи за 2019 рік та просила зменшити розмір судового збору врахувавши лише її доходи на 4 квартал 2019 року, які з урахуванням утриманих податків становить 11561,56 грн., що з розрахунку 5% розміру річного доходу позивача становить 474,02 грн., що є меншою за суму судового збору. Крім того, позивачка не надала письмові докази (документи) про свій склад сім`ї, наявність утриманців, доходи своєї сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Згідно з ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Відповідно до статті 8 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Так, згідно довідки Миронівської ДПІ про доходи [PERSON] за 2019 рік вбачається, що у 2019 році сукупний її дохід становив 43511 грн. 08 коп.; 5553,19 грн. - податки; 37957,89 грн. - видано на руки із матеріальною допомогою. Враховуючи довідку Миронівської ДПІ про доходи [PERSON] за 2019 рік вбачається, що дохід позивачки становив 37957,89 грн. При цьому 5 відсотків розміру річного доходу позивачки за попередній календарний 2019 рік становить 1897,89 грн., що є більшим ніж розмір судового збору на час подачі позову 840,80 грн. Виходячи з того, що згідно долучених до матеріалів позову документів позивачка є особою працездатного віку, а також нею не додано доказів про її майновий стан, а саме: довідки про її доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, копії свідоцтва про народження дитини, суд в даному конкретному випадку дійшов висновку про безпідставність порушеного позивачкою клопотання про звільнення від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, внаслідок недоведення існування скрутного матеріального становища на час вчинення процесуальної дії. Тому, суд враховує те, що визначена законом сума судового збору за позовом [PERSON] у розмірі 840 грн. 80 коп. не є непомірною чи такою, що обмежує доступ до правосуддя. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на те, що відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50% відсотків судового збору, що становить 420 гривень 40 копійок. Оскільки позивачкою судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп. не було сплачено та судом відстрочено його сплату до постановлення рішення у справі, тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» до стягнення підлягає 420 гривень 40 коп. судового збору на користь держави. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved