Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивачка за заявленими вимогами просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вимоги мотивує тим, що відповідач є біологічним батьком її дитини [PERSON], в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона не перебувала. За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2010 року [PERSON] на утримання дитини зобов»язаний сплачувати аліменти у розмірі ? частини заробітку, однак уникає цього, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.09.2013 року складає 10 304,49 грн. За її зверненням від 24.09.2013 року до прокуратури Дніпровського району м. Києва про скоєння відповідачем злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, триває розслідування у кримінальному провадженні, про що внесені відомості до ЄРДР. Також Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про тимчасову заборону [PERSON] в здійсненні виїзду з території України до повного виконання зобов»язань по сплаті аліментів. З моменту вагітності та по даний час відповідач не підтримує з дитиною будь-яких стосунків, не цікавиться розвитком сина, станом здоров»я, не утримує матеріально; вона проживає в кімнаті гуртожитку з сином, батьком та братом, [PERSON] з ними ніколи не мешкав, не приділяв та не приділяє уваги вихованню дитини, її харчуванню та догляду за нею, безвідповідально ставиться до підтримання нормальних побутових умов та морального клімату у відносинах із сином, ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків щодо малолітньої дитини. Також просить стягнути з відповідача понесені нею витрати за надання правової допомоги в сумі 1 800 грн. по оплаті послуг адвоката та судовий збір. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги та викладені у заяві обставини підтримала, просила суд їх задовольнити, додатково пояснила, що відповідач відразу після народження дитини приходив двічі до сина у вересні-жовтні 2010 року, з того часу жодного разу не з»являвся, дитиною не цікавиться, аліменти сплачував до січня 2013 року; дитина батька не знає. Востаннє вона бачила [PERSON] весною 2013 року, тоді ж попереджала, що позбавить його батьківських прав коли він не буде дбати за сина. Відповідач уникає зустрічей з нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим суд, з урахуванням думки позивачки, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, третя особа суду надала заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника, в заяві вказала, що свій висновок № 7889/41/2/103 від 13.11.2013 р. підтримує в повному обсязі та просить прийняти рішення, виходячи з інтересів дитини (а.с 62). Представник прокуратури Дніпровського району м. Києва Дашкевич К.В. в судовому засіданні позов підтримала. Суд, вислухавши пояснення позивачки, прокурора Дніпровського району м. Києва, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження, батьком малолітнього [PERSON], [INFO] народження, є відповідач, матір»ю дитини - позивачка (а.с. 15). Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно Актового запису про народження № 2995 від 21.10.2010 року, який наданий на запит суду Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, при проведенні реєстрації дитини [PERSON], [INFO] народження, відомості про батька дитини - [PERSON] внесені за спільною заявою батьків про визнання батьківства № 345 від 21.10.2010 року. З пояснень позивачки, відповідач ухилився від обов»язку по вихованню та утриманню сина, не цікавиться його життям, розвитком, станом здоров»я, не зустрічається та не спілкується з дитиною, будь-якої участі у житті сина не приймає, з жовтня 2010 р. до дитини не приходив, аліменти з лютого 2013 року не сплачує. Дані обставини підтверджуються наявними у справі нижчевказаними письмовими доказами. Дніпровським районним судом м. Києва 07.12.2010 р. було винесено рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] народження, у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але неменше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.11.2010 року до повноліття дитини (а.с. 19). Однак, відповідач належним чином вищевказане рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, про що свідчить довідка-розрахунок заборгованості по аліментах видана Відділом ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві від 04.09.2013 року № 406/6, згідно якої заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.09.2013 року становить в сумі 10 304 грн. 49 коп. (а.с. 25). У зв»язку з несплатою відповідачем аліментів на утримання дитини позивачка подавала до прокуратури Дніпровського району м. Києва заяву про скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за результатами розгляду якої відомості за даною заявою в порядку ст. 214 КПК України внесені до ЄРДР від 24.09.2013 року (а.с. 41). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, в сім»ї якого проживає дитина. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно складеного висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 13.11.2013 р. № 7889/41/2/103, малолітній [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю [PERSON] Батько дитини [PERSON] із сином не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться його життям та здоров»ям, матеріально не допомагає, жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, що засвідчує те, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків, у зв»язку з чим орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON], оскільки він ухилився від виховання та утримання дитини (а.с. 51, 52). Як роз'яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що вона є сусідка позивачки, мешкають вони в гуртожитку, відповідач відразу після народження дитини разів зо два відвідував [PERSON], в подальшому ніколи не з»являвся, жодного разу не приходив на дні народження сина, подарунків йому не носить, дитину виховує позивачка та її батько. В її присутності [PERSON] з дитиною на вулиці випадково зустрілася із відповідачем, намагалася його зупинити, проте [PERSON] сказав, що у нього не має часу і втік. Свідок [PERSON] засвідчив, що позивачка є його сестра, після народження [PERSON] відповідач дитиною не цікавиться, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків, ніколи не приходить до свого сина і з ним не зустрічається, всі стосунки розірвав, будь-якої допомоги на дитину не надає. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона мешкає у сусідній кімнаті з позивачкою в гуртожитку, відповідач, який живе через дорогу, до своєї дитини ніколи не з»являється, будь-якої допомоги не надає. Вона багато разів була свідком того, що [PERSON] на вулиці проходить мимо своєї дитини та вдає, що сина не бачить. Дитина свого батька не знає, батьком називає свого діда. З»являвся до свого сина відповідач лише двічі відразу коли позивачку привезли додому з пологового будинку. Згідно письмових пояснень завідуючої та співробітників дошкільного навчального закладу № 702 від 30.08.2013 року за № 148, [PERSON], [INFO], виховується в даній установі з 02.09.2012 року, весь час приводила за забирала дитину із дитячого садочку мама [PERSON], батько [PERSON] жодного разу в садок не приходив, не цікавиться дитиною, її розвитком, станом здоров»я, дитина ніколи не згадує про батька (а.с. 27). В спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Отже, за вищевикладених обставин, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від обов'язку по вихованню сина, не проявляє до нього батьківської турботи, з ним не зустрічається та не спілкується, не цікавиться його життям і здоров'ям, не утримує матеріально, дитина проживає з позивачкою, яка займається вихованням та утриманням сина. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно ст. ст. 79, 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1800 грн., що підтверджується наявними у справі розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу від 14.11.2013 року, актом здачі-прийняття виконаних адвокатських послуг від 14.11.2013 року та квитанціями (а.с. 1, 50).

Outcome: approved