Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона з 07.07.2007 року по 07.04.2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який був розірваний про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 07.04.2010 року відділом РАЦС по Придніпровському району м. Черкаси. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач [PERSON] . Також вказує, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2009 року з відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 01.07.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що дочка - [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає разом з нею (позивачкою) та перебуває на її утриманні. Будь-якої іншої матеріальної допомоги відповідач не надає, участі у вихованні доньки не приймає. На сьогоднішній день потреби дитини значно зросли, дочка потребує значно більшого догляду та матеріального утримання, в зв`язку чим збільшується потреба в її забезпеченні. Розмір аліментів, які стягнуті заочним рішенням суду від 15.09.2009 року на утримання їх спільної дочки є недостатнім для забезпечення належного розвитку дитини. Відповідно до частини першої\~статті 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А тому просила змінити спосіб присуджених аліментів, встановлений рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2009 року та стягнути із відповідача [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.07.2020 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). 28.10.2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] про зміну способу сплати аліментів в повному обсязі. Також вказує, що починаючи з 2016 року стан його здоров`я значно погіршився і він потребує постійного амбулаторного та періодичного лікування, про що свідчать надані ним в додатку до відзиву копії відповідних медичних виписок та висновків. Також вказує, що на теперішній час він ніде не працює, на обліку як безробітній не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує, підприємницькою діяльністю не займається, тому у разі задоволення судом позову про зміну способу стягнення аліментів, через брак у нього достатніх коштів, в його житті можуть відбутись незворотні обставини, які вплинуть на його здоров`я та повноцінне життя. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, але подала до суду заяву від 26.08.2020 року про розгляд справи без її участі, в якій одночасно вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, у поданому ним до суду відзиві на позов від 28.09.2020 року, просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2007 року по 07.04.2010 року. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 16.07.2008 року відділом реєстрації актів громадянського стану Придніпровського районного управління юстиції м. Черкаси Черкаської області (а.с. 7). Дочка проживають разом з матір`ю позивачкою по справі [PERSON] та знаходяться на її утриманні. З батька дитини [PERSON] заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2009 року стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 01.07.2009 року і до її повноліття (а.с. 8). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти\~це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя\~статті 181\~СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями\~статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя\~статті 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття\~183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Таким чином, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Такі ж висновки містяться і в постанові Верховного Суду України\~від 05.02.2014 року (справа № 6-143цс13) та в постановах Верховного Суду від 12.09.2018 року (справа №459/2181/17), від 14.08.2019 року (справа № 524/7388/17), від 11.09.2019 року (справа №662/64/18), від 05.02.2020 року (справа № 664/252/19-ц), від 13.02.2020 року (справа № 466/4009/18), від 27.05.2020 року (справа № 128/373/18). Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року за\~№ 3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно\~статті 8 СК України\~якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами\~ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої\~статті 9 ЦК України\~положення цього\~Кодексу\~застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз\~статті 8 СК України\~та частини першої\~статті 9 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що положення\~ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. \~ \~ \~ \~У частині третій\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої\~статті 11 ЦК України\~свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до\~статті 192 СК України. Крім того, суд звертає увагу, що\~Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII\~частину першу\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~СК України\~навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.06.2019 року (справа №632/580/17) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року (справа\~№ 682/3112/18). Таким чином, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до\~статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила змінити спосіб присуджених із відповідача [PERSON] рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2009 року аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] з 500 грн. на ј частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили, посилаючись при цьому на збільшення потреб в матеріальному забезпеченні дитини та на зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, а також на те, що встановлена рішенням суду від 15.09.2009 року сума є недостатньою для розвитку дитини та задоволення її мінімальних потреб так, як збільшився вік дитини і вона, відповідно потребує більших витрат. Тобто, позивачка визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу відповідача. Однак, позивачка [PERSON] не надала доказів на підтвердження змін в розумінні\~ст. 192 СК України, які б давали можливість змінити спосіб присуджених аліментів. Зокрема, не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я, як позивачки, так і відповідача. При цьому, суд враховує, що відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позову та вказує, що на даний час стан його здоров`я навпаки погіршився після перенесеної важкої відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, доказом чого є відповідні медичні виписки. Також погіршився і його матеріальний стан, він ніде не працює та не перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, підприємницькою діяльністю не займається. Сама ж позивачка не надала доказів, що вона на даний час несе більші витрати на утримання дочки. Також позивачкою не надано і доказів того, що відповідач [PERSON] працевлаштований та має дохід, який би дозволяв сплачувати позивачці [PERSON] аліменти в тому розмірі про який вона просить. Разом з тим, нею і не заявлялося клопотань про витребування судом таких доказів. А відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. А тому, враховуючи вищевикладене, докази, якими обґрунтовується позов, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка не позбавлена права звертатися до суду із позовом до відповідача в порядку ст. 192 СК України про збільшення розміру аліментів чи зміну способу стягнення аліментів на утримання дочки, у випадку, якщо будуть існувати докази такого майнового стану відповідача, який дозволятиме останньому сплачувати аліменти в тому розмірі про який просить позивачка. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовив в задоволенні позову [PERSON] , тому підстав для стягнення із відповідача судового збору немає. Відповідно до чинного законодавства такий судовий збір необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed