Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що перебувала в шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 03.07.1999 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18.05.2015 року був розірваний. В період шлюбу, 05.03.2008 року за спільні кошти сторонами на підставі договору купівлі - продажу від 05.03.2008 року набута земельна ділянка площею 0,0728 га., кадастровий номер [NUMBER], що розташована [ADDRESS]. На підставі викладеного просить розподілити спільне майно подружжя, шляхом виділення у власність їй та відповідачу по ? частині вказаної земельної ділянки. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18.05.2015 року шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 03.07.1999 року в Жовтневому відділі реєстрації актів громадського стану м. Маріуполя, актовий запис №320, був розірваний. Відповідно до договору купівлі-продажу за № 1417 від 05.03.2008 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON], [PERSON] була придбана земельна ділянка площею 0,0728 га., кадастровий номер [NUMBER], що розташована [ADDRESS] у межах згідно державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позовних вимог. Вирішуючи даний позов по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.22. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова Пленуму) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Згідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно з ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Так, за нормами ст. 112 ЦК України 1963 року, ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2,3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказане спірне майно було придбане подружжям під час шлюбу, тому кожен з них має рівну частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0728 га., кадастровий номер [NUMBER], що розташована [ADDRESS], у зв'язку з чим суд вважає за можливе розподілити вказану земельну ділянку між сторонами, визнавши за кожним право власності на ? її частину. На підставі викладеного,

Outcome: approved