Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного сулу м. Черкаси з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про відібрання дитини та визначення місця її проживання. В обґрунтування позову вказує, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10.03.2012 року по 27.01.2014 року. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Наприкінці літа 2013 року між ними припинилися шлюбні відносини через безвідповідальне ставлення відповідача до подружніх та батьківських обовязків, зловживання алкоголем, небажання матеріально утримувати сімю. Після розірвання шлюбу відповідач тривалий час життям і здоровям дочки не цікавився, матеріальної допомоги не надавав. В липні 2013 року вона вимушена була вийти на роботу і вони з дочкою переїхали проживати до батьків у с. Вергуни Черкаського району Черкаської області. Матеріальну допомогу їй та дитині надавали батьки позивача. Протягом травня-липня 2014 року відповідач декілька разів з її дозволу брав дочку на вихідні та повертав в обумовлений час. 17.07.2014 відповідач приїхав до її батьків в с. Вергуни, забрав дитину та запевнив, що поверне її наступного дня, однак 18.07.2014 повідомив батьків у телефонному режимі, що дочку не поверне. Вказує, що вона з 18.07.2014 не бачила своєї дочки, не має з нею звязку, оскільки відповідач утримує її у себе і добровільно повертати дитину не має наміру. Вказує, що вік їх дитини 1 рік та 11 місяців. Вона потребує постійного догляду матері, бабусі, дідуся. Колишній чоловік не може створити належних умов для дитини. В квартирі, де утримується їх дочка, немає дитячого ліжка, іграшок. Для догляду за дитиною відповідач найняв няню і дитина фактично весь час перебуває з чужою людиною. Також вказує, що їх дочка має алергію на певні види продуктів, потребує дієтичного харчування, систематичного лікування та пильного догляду. Всього цього їх дочка в даний час позбавлена. Крім того вказує, що відповідач систематично зловживає спиртними напоями, з приводу алкогольної залежності лікувався в медичному центрі «Надія». Утримання відповідачем дочки ставить під загрозу її здоровя і навіть життя. Добровільно повернути їй дитину відповідач [PERSON] відмовляється, що змушує її звернутися до суду з даним позовом. А тому, просить постановити рішення про відібрання дитини [PERSON], [INFO] у батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та повернути їй [PERSON] за її місцем проживання; встановити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси зі зустрічним позовом до [PERSON] третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про відібрання дитини та визначення її місця проживання разом з батьком. В обґрунтування зустрічного позову вказує, що він з [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з 10.03.2012 року по 27.012014 року. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.01.2014 шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу їх малолітня дочка проживала то з ним, то з матірю [PERSON], оскільки в неї не було належного для проживання дитини місця. Вони підтримували стосунки, коли дочка проживала з матірю, він постійно приїзджав до неї, приймав участь у вихованні та матеріальному утриманні дочки. У травні 2014 року [PERSON] попросила його надати згоду на тимчасовий виїзд їх дочки за межі України, на що він спочатку погодився, а потім відкликав свою заяву, оскільки дізнався про те, що [PERSON] має намір виїхати на постійне місце проживання до [PERSON]. Під час проходження [PERSON] та їх дочкою прикордонного контролю в аеропорту м. Бориспіль для виїзду до [PERSON], працівниками прикордонної служби було повідомлено [PERSON] про скасування згоди на виїзд дитини за кордон, в звязку з чим [PERSON] залишила дочку зі своїми батьками, а сама поїхала до [PERSON]. Він вирішив, що дочка буде проживати з ним, так як батьки відповідачки у похилому віці і їм тяжко доглядати за дитиною, а тому він в липні 2014 року забрав малолітню дочку у батьків колишньої дружини та поставив їх до відома, що дочка буде проживати разом з ним. [PERSON] та її батьки не заперечували проти проживання дочки разом з ним. Вказує, що під час проживання дочки разом з ним він самостійно забезпечував її всім необхідним, одягом, продуктами харчування, іграшками, облаштував для дочки спальне місце та місце для розваг. Також він влаштував дочку до дитячого навчального закладу (ясла-садок) № 34 «Дніпряночка», але навчальний рік планувався з 01.09.2014. 28.07.2014 року він звернувся до Органу опіки та піклування Черкаської міської ради із заявою про визначення місця проживання дочки разом з ним. Батьки колишньої дружини постійно приїздили до нього додому, провідували онуку і він перешкод їм в цьому не чинив. 30.08.2014 [PERSON] та [PERSON] в черговий раз приїхали до нього додому щоб провідати внучку та скориставшись тим, що з онукою залишалася його мати [PERSON], вони забрали внучку, швидко вибігли з квартири та, сівши в машину поїхали в невідомому напрямку. В звязку з цим він звертався до Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області з заявою про викрадення дитини. Відомості по даному факту були внесені до ЄРДР 22.09.2014 року. Вважає, що в інтересах дочки їй необхідно проживати разом з ним, а не з матірю, оскільки він має власний бізнес та постійний заробіток, має можливість створити для дитини необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, має час відводити дитину до дитячого садка, займатися з нею, піклуватися про неї, в той час як відповідачка такої можливості не має. Також вказує, що проживання дочки разом з ним відповідатиме її інтересам. Тому, просить постановити рішення про негайне відібрання дитини [PERSON], [INFO] у матері [PERSON] та повернути йому [PERSON] за місцем його проживання; встановити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.09.2014 зустрічний позов [PERSON] обєднаний в одне провадження із основним. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.06.2015 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини задоволено, визначено місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з батьком відмовлено, провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про відібрання дитини закрито. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 30.10.2015 вказане рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізовоного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.12.2016 зазначені вище рішення судів скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі звернув увагу на те, що суд, закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про негайне відібрання дитини, не вказавши при цьому з яких підстав, передбачених ст. 205 ЦПК України, суди послались на те, що позивач за цими вимогами неналежний,а має звернутись із відповідною заявою до Міністерства юстиції України або його територіальних органів. Проте суди не звернули уваги на п. З Порядку виконання на територї України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітег затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2010 року № 795 (зі змінами), яким передбачено право на пред'явлення таких вимог як Міністерством юстиції України або його територіальними органами, так і самим батьком дитини. Обґрунтовуючи заперечення проти первісного позову та зустрічні позовні вимоги, [PERSON] посилався на те, що його дитину викрали з його квартири батьки позивачки, коли остання проживала у [PERSON] і за його заявою внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення [PERSON] та [PERSON] самовільних дій за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Їх дочку [PERSON] вивезла за межі України без його згоди. Проживання дочки з матір'ю [PERSON] у [PERSON] спричинило зміну режиму спілкування дитини з ним, як батьком дитини, порядку його участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов'язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням. При цьому суди, не надали належної правової оцінки доводам [PERSON] та наданим ним доказам про те, що його дочка була викрадена з її постійного місця проживання та незаконно переміщена в іншу державу і утримується позивачкою в іншій державі без його згоди, не з'ясували та не зробили правового висновку, чи спричинило це зміну місця проживання дитини та режиму спілкування дитини з ним, як батьком дитини, порядку його участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, та чи впливає це на питання, пов'язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням, не навели мотивів відхилення зазначених доводів та дійшли передчасного висновку про задоволення первісного позову про визначення місця проживання дитини з матір'ю, яка фактично проживає в іншій державі, не вирішивши питання про повернення дитини в Україну, після чого лише можна вирішувати позовні вимоги до визначення місця проживання відповідно до чинного законодавства України, встановленому законом порядку й передчасно закрили провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог. Відповідно до п.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом, за довіреністю [PERSON] уточнила позовні вимоги [PERSON] та просила встановити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], пояснивши, що саме таке рішення буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Від позовних вимог в частині відібрання дитини - [PERSON] у батька - [PERSON] та повернення матері відмовилася, оскільки в даний час дитина проживає разом з матірю та вони на даний час мешкають тимчасово у [PERSON] так, як з позивачем укладений контракт, вона одружилась з громадянином цієї країни. Пояснила, що коли [PERSON] працевлаштувалась у [PERSON], то батько дитини - відповідач у справі вирішив, що дитина буде проживати з ним. Однак, квартира не була пристосована для проживання дитини відповідного віку, батько про неї не піклувався та залишав з чужою людиною нянею, яка не має спеціальної освіти та права на зайняття такою діяльністю. Вилучивши дитину у баби з дідом зі сторони матері позивач вчинив безвідповідально. Сімя [PERSON] не викрадала дитину, оскільки дитина перебувала у одних баби і діда, а потім у інших. [PERSON] законно перетнула кордон, оскільки їх мати позивач вже перебувала на консульському обліку. На даний час [PERSON] має дипломи, медичну страховку, постійно працює над підвищенням свого рівня, вивчає турецьку мову, має дохід, дитина відвідує садочок з вивченням двох мов, розвивається, відвідує гуртки. Батько [PERSON] не цікавиться дитиною, не приїздить до неї та не сплачує аліменти. Щодо зустрічного позову, то просила суд відмовити у його задоволенні, оскільки малолітня дитина повинна проживати разом з матірю. Заначила, що позивач по зустрічному позову не має власного житла, роботи, доходу, має заборгованість по аліментах, його логістична діяльність не доведена, отже виникає питання на що він буде утримувати дитину. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав пояснення представника [PERSON], просив визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Пояснив, що [PERSON] офіційно не працює, не має власного житла, не відомо чи власник не заперечує, щоб дитина проживала у квартирі, веде себе аморально, вживає алкоголь. [PERSON] офіційно працевлаштована, має свою частку в квартирі в м. Черкасах. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. У судовому засіданні відповідач по основному позову та позивач по зустрічному позову [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, відібрати їх малолітню дитину в матері [PERSON] та повернути йому [PERSON] Також просив визначити місце проживання дитини разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Крім того вважає, що дитина повинна проживати в Україні, а не в [PERSON], де вона в даний час проживає разом з позивачкою. Хоч офіційно він не працює, але може забезпечити достойнее життя доньці. Не їздив до своєї доньки до [PERSON], оскільки вважає, що йому там загррожує небезпека через погрози [PERSON] з цього приводу. Представник відповідача по основному позову та позивача по зустрічному позову [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити, в задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. Пояснила суду, що [PERSON] має позитивну характеристуки з місце проживання, квартира, є власністю батьків, але [PERSON] може в ній проживати разом з дитиною. Додала, що, коли [PERSON] виповнилось 9 місяців, відповідач по зустрічному позову без причин пішла на роботу, а дитину залишила на винайняту нею няню. Як до, так і після розірвання шлюбу [PERSON] повністю забезпечував сім»ю, оплачував послуги няні. Коли [PERSON] попросила надати нотарільний дозвіл на вивіз дитини за кордон для відпочинку він погодився,однак, коли дізнався про те, що [PERSON] хоче укласти шлюб з громадянинам [PERSON] і забрати туди дитину, то скасував даний дозвіл. В подальшому [PERSON] залишила дитину на діда і бабу і полетіла до [PERSON], а він в свою чергу забрав свою доньку до себе. Дану квартиру він не встиг облаштувати, оскільки меблі для дитини були на зйомній квартирі [PERSON]. Коли [PERSON] був на роботі, а дитина з його матір»ю, то сім»я [PERSON] викрала [PERSON] та повезла у невідомому для батька напрямку. Після чого він дитину більше не бачив та не спілкувався. Зазначила, що роботодавцем [PERSON] є її теперішній чоловік, отже інформація, які надає її представник викликає сумнів. В судовому засіданні представник третьої особи - Органу опіки та піклування Черкаської міської ради, за довіреністю [PERSON], просила визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], оскільки таке рішення буде відповідати інтересам малолітньої дитини. В подальшому в судіові засідання не з»являлась, про причини не повідомляла. Заслухавши пояснення представників згідно доручення позивача по основному позову та відповідача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON], [PERSON], відповідача по основному позову та позивача по зустрічному позову [PERSON], його представника адвоката [PERSON], представника Органу опіки та піклування Черкаської міської ради [PERSON], свідків [PERSON], яка пояснила, що [PERSON] була її колегою, вони спілкувались поза роботою, їй розповідали про те, що [PERSON] влаштовував сварки, вживав алкоголь, не займався дитиною, а зараз [PERSON] має іншого чоловіка, роботу, спілкується з нею через мережу Інтернет; [PERSON], яка пояснила, що є рідною сестрою [PERSON], [PERSON] їй скаржилась, що чоловік б»є її, вживає алкоголь, а це відображається на дитині, [PERSON] пішла на роботу, оскільки була тяжка психологічна ситуація вдома, не вистачало грошей; [PERSON], яка пояснила, що її виняйла [PERSON] для того, що б вона працювала нянею, оплачував працю [PERSON], може його охарактеризувати як гарного батька, він завжди привозив свіжі продукти та гроші, коли подружжя жило не разом, він виховував дитину та займався з нею, претензій до неї, як до няні не було; [PERSON], яка пояснила, що є матір»ю [PERSON], він дуже хотів мати дитину, а [PERSON] - ні, оскільки хотіла будувати кар»єру, чи були в сім»ї сварки точно не знає, оскільки проживала окремо, хоча і допомагала сім»ї сина, матеріально сім»ю забезпечував [PERSON], [PERSON] вийшла на роботу оскільки їй було сумно бути вдома, характеризує [PERSON], як гарного батька, він має свій дохід та проживає у їх квартирі; дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні основного позову [PERSON] та про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступних підстав. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). \~Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції прав дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХП, частин 7,8\~Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1, 2, 3\~ст. 161 СК України\~якщо матір та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, то спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передавати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити дитині. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з 10.03.2012 року. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Придніпровським районним суду м.Черкаси від 27.01.2014.\~ Після розірвання шлюбу дитина проживала періодично з кожним з батьків. Під час проживання малолітної з матір»ю остання вирішила влаштуватись за кордоном на роботу. Маючи згоду батька дитини [PERSON] на виїзд дитини вона хотіла перетнути з нею кордон, однак не змогла цього заробити оскільки [PERSON] скасував даний дозвіл та звернувся до Прикордонної служби України із відповідною заявою. В подальшому дитина проживала у її батьків у с. Вергуни Черкаського району до середини липня 2014 року, поки батько дитини [PERSON] не забрав її до себе, де вона і проживала до 30.08.2014 року. Того дня [PERSON] та [PERSON] за відсутності батька дитини та у присутності баби [PERSON], забрали малолітню [PERSON], вивезли в невідомому для батька напрядку. В подальшому разом зі своєю матірю [PERSON] виїхали до [PERSON], де і проживають на даний час, оскільки позивачка уклала шлюб з громадянином [PERSON] (міжнародне свідоцтво про шлюб серії О 01№ 865643 від 16.02.2015), з нею укладений контракт строком дії з 10.07.2016 по 10.07.2019, вона має сталий заробіток відповідно до умов контракту, застрахована полісом медичного страхування, мати та дочка мешкають у житлі, яке винаймає їй роботодавець, закінчила курси з турецької мови, має диплом по закінченню танцювального курсу. [PERSON] прийнята на консульський облік в Посольстві України в Турецькій Республіці до 17.03.2017. Малолітня [PERSON] має вид на проживання у Турецькій Республіці з 15.06.2016 по 17.03.2017 (згідно наданих копій та перекладів), застрахована обов»язковим страхуванням, відвідує приватний дитячий садок «Веселка» у м. Анкара р. Чанкая, має добрі характеристики від вихователів закладу, відвідує гуртки, відповідно до довідки лікарні жодних психологічних розладів та патологій не виявлено. Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] від 14.11.2014 орган опіки та піклування м. Черкаси вважає за доцільне визначити її місце проживання розом з матір»ю [PERSON] Даний висновок суд не може прийняти до уваги, оскільки він грунтується виключно на твердженнях матеріє та не є актуальним за датою та за обставинами розгляду справи. Відповідно до п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року зі змінами та доповненнями № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», відповідно якого вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Звертаючись з даним позовом до суду позивачка [PERSON] просить визначити місце проживання її малолітньої дочки [PERSON], 04.09.2012 року разом з нею, за постійним її місцем реєстрації та проживання в Україні, а саме за адресою: [ADDRESS]. Однак, на момент винесення рішення [PERSON] та її донька [PERSON] проживають на території [PERSON] та мають намір там продовжувати проживати, примаймі до закінчення дії контраку [PERSON] Факт законності перетину кордону малолітньої дитини зазначено у відповідях Посольства України в Турецькій Республіці на звернення сторін у справі. Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в України громадян України» неповнолітні громадяни України мають право перетинати кордон з матір»ю без згоди батька, якщо у поспорті матері, стоїть відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.11.2016 відмовлено [PERSON] у її позовних вимогах щодо [PERSON] про надання дозволу на проживання малолітньої дитини у Республіці [PERSON] без згоди батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Черкаської міської рад. Таким чином, суд не бачить законних підстав задовольняти позовні вимоги щодо встановити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON] саме за адресою: [ADDRESS]. Аналізуючи зібрані та досліджені докази в контексті розгляду зустрічних позовних вимог, то суд відмовляючи в них приходить до того, що [PERSON] в цілому виконував свої батьківські обов»язки як то- матеріально забезпечував дитину, купував продукти харчування, займався вихованням та оплачував послуги няні, коли дитина проживала або з ним, або з матір»ю. Допитані в судовому засіданні свідки хоч і суб»єктивно, але охарактеризували його, як люблячого та турботливого батька, не беручи до уваги його характеристик, як чоловіка [PERSON] Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.\~\~Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, а згідно ч. 1 ст. 9 вказаної Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Із зазначених норм слідує, що при вирішенні спору щодо дитини, першочерговим є саме інтереси дитини, тобто дитина має виховуватись в атмосфері любові, моралі та матеріальної забезпеченості та не може бути розлучена зі своєю матірю, крім виняткових випадків. Таких виняткових випадків в судовому засіданні встановленео не було. Окрім цього, вимог щодо повернення дитину на територію України [PERSON] та його адвокат не висували. Саме вказані принципи суд враховує при винесенні рішення, враховує ставлення батьків до дитини та виконання ними своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до батьків, вік дитини, те, що не з вини батька дитина тривалий час не бачила його, а також те, що виняткових випадків для розлучення дитини з матірю не існує. Суд враховує те, що [PERSON] офіційно не працевлаштований, власного житла не має та проживає у [INFO], яка згідно договору купівлі-продажу від 20.09.2002 року належить його батьку - [PERSON], має заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам, та те, що умови проживання у вказаній квартирі малолітньої дочки [PERSON] відповідачем не були забезпечені. [PERSON] не в повній мірі виконує рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.04.2015 щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої [PERSON]. Так, на час розгляду справи заборгованість по аліментах скаладає більш ніж 6 нісяців. Отже, суд враховуює всі зазначені вище обставини, а саме ставлення кожної із сторін до виконання своїх батьківських обов'язків, до дитини, особисту прихильність дитини до кожного із батьків, умови проживання сторін, матеріальне забезпечення сторін, а також, виходячи з інтересів малолітньої дитини та її віку та те, що дитина не з вини батька не бачила та не спілкувалась з ним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed