Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 03 квітня 2008 року. Від шлюбу в них народилась одна дитина: донька [PERSON], [INFO], яка проживає біля неї та знаходиться на її утриманні та вихованні. Позивачка зазначила в позові, що через постійні конфлікти, суперечки їхнє спільне життя стало неможливим та нестерпним із-за різних характерів та поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Тому вважає, що їх шлюб існує лише формально й подальше збереження сімї є неможливим і суперечить її інтересам та намірам. Просить шлюб з відповідачем розірвати. Крім того, позивачка зазначала, що відповідач являється працездатним, здоровим чоловіком і має змогу надавати матеріальну допомогу й не проявляє своєї доброї волі ні в участі у вихованні , ні в утриманні доньки. А тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно і до досягнення нею повноліття. 07 листопада 2017 року до суду надійшла заява позивачки [PERSON] про збільшення позовних вимог, а саме: позивачка просить поділити спільне з відповідачем майно - житловий будинок №720, що знаходиться в с.Люта, Великоберезнянського району, Закарпатської області та визнати за нею право власності на ? частини вказаного вище будинку. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав, наведених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був оповіщений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб 03 квітня 2008 року, який на даний час існує лише формально, оскільки між подружжям виникла неприязнь один до одного, шлюбні відносини припинені та проживають окремо більше шести місяців. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина: донька [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні та вихованні. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень\~ст. 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Судом також встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1\~ст. 61 СК України\~визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1\~ст. 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно частин 3, 4\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з положень частин 1, 2\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяься в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК\~та\~ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 СК\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені, між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб 03 квітня 2008 року. Житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в с.Люта,720, Великоберезнянського району Закарпатської області є об'єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя, право власності на яке, згідно договору купівлі-продажу від 18.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Великоберезнянського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 406, зареєстроване за відповідачкем [PERSON] за час перебування у шлюбі з позивачкою [PERSON]. Враховуючи, що зазначений житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін, виходячи з принципу рівності часток у вказаному майні, вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial