Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просила суд розірвати шлюб, укладений між сторонами, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дітей [PERSON] і [PERSON] в розмірі 2000грн щомісячно з моменту предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач позовні вимоги визнав частково. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги. Просила суд не надавати сторонам строк на примирення. Після розірвання шлюбу просила не змінювати її прізвище на дошлюбне. Наполягала на визначенні розміру аліментів саме в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має мінливі доходи. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Просив не розривати шлюб. Наполягав на визначенні розміру аліментів на утримання дітей в розмірі по 500грн на кожного. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2003р., що підтверджується відповідним свідоцтвом /а.с.3/. Від шлюбу сторони мають двох дітей, [PERSON], 03.12.2009р.н. та [PERSON], 27.07.2004р.н., що також підтверджується відповідними свідоцтвами про народження /а.с.5-6/. На теперішній час сторони проживають окремо з початку серпня 2016р. та не ведуть спільного господарства. Протягом останніх років відносини сторін погіршувались, що призвело до фактичної втрати почуття любові та поваги позивачки до відповідача. Сторони мають різний світогляд та не поділяють поглядів один одного щодо питань організації життєдіяльності. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам позивачки. На момент розгляду справи судом відповідачка не перебуває у стані вагітності, а тому перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України відсутні. Діти проживають разом з позивачкою. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. Після розірвання шлюбу діти проживатимуть також з позивачкою. Сторони мають постійне місце роботи. Середній розмір доходу позивачки складає близько 3000грн на місяць. Заробітна плата відповідача складає близько 2000грн місяць, але він має додаткові види доходів, бо працює за сумісництвом, але розмір таких доходів не може зазначити. Зазначені обставини справи сторони визнають, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню. В добровільному порядку відповідач не бажає розірвати шлюб та не надає достатньої матеріальної допомоги позивачці на утримання дітей, тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу регулювання шлюбних відносин та правовідносин із забезпечення утримання дітей, що регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право предявити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням позивачки, це не відповідатиме її інтересам і не матиме результату, а лише сприятиме виникненню між сторонами ще гірших відносин. Крім того, суд враховує, що з моменту звернення позивачки з позовом до суду минуло майже чотири місяці часу, а сторони так і не примирилися. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки подальше перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей суд виходить з наступного. Частиною 9 статті 7 СК передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 8 цієї статті СК визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст.180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.184 СК якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону Статтею 182 СК передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач не заперечував проти визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Крім того, з пояснень відповідача вбачається наявність у нього додаткових доходів, розмір яких він не може підтвердити належним чином, але існування яких визнає, тому суд вважає за необхідне визначити розмір стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на кожну дитину суд враховує, що відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 травня 2016р. складає 1531грн на місяць, а з 01.12.2016р. 1689грн. Враховуючи, що батьки зобовязані в рівних частках брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, то розмір аліментів на одну має складати щонайменше в діапазоні 765-845грн на місяць. Позивачка просила визначити розмір аліментів на рівні 1000грн на місяць. Натомість всупереч вимог ст.60 ЦПК не надала суду відповідних доказів на підтвердження обґрунтування такого розміру аліментів. Натомість з урахуванням обставин справи (розмір доходів сторін, їх матеріальне становище, відсутність зобовязань по утриманню інших осіб) суд дійшов висновку про необхідність визначення аліментів в розмірі 800грн на місяць на кожну дитину, що буде належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дітей та виконанням відповідачем батьківського обов'язку Визначаючи розмір аліментів суд бере до уваги пояснення відповідача, який зазначив, що з літо заробив та віддав борг в розмірі 12000грн за встановлене газове обладнання, відтак розмір доходу відповідача складає 4000грн на місяць. Крім того, відповідач є здоровою і працездатною особою, а тому спроможний безперешкодно реалізувати своє право на працю, тож має можливість отримувати дохід необхідний для виконання своїх батьківських обовязків. Згідно даних Державної служби статистики України середньомісячна заробітна плата по Черкаській області за період з червня по листопад 2016р. (останні шість місяців 2016р.) складає 4294грн. Зазначені дані є загальновідомими і доступні на веб-сайті /www.ukrstat.gov.ua/, а тому відповідно до положень ч.2 ст.61 ЦПК не потребують доказування. Тож визначаючи розмір аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в загальному розмірі 1600грн на місяць, суд виходить з того, що ця сума складає 37% середньомісячної заробітної плати по Черкаській області за останнє півріччя 2016р., а тому відповідатиме засадам регулювання сімейних відносин, передбаченими ч.8 ст.7 СК, та не є завідомо непомірною для відповідача. Стосовно розподілу судових витрат суд зауважує наступне. Позовна заяви містить дві вимоги розірвання шлюбу (немайнового характеру) та стягнення аліментів (майнового характеру). За вимогою немайнового характеру позивачкою сплачений судовий збір в розмірі 551,20грн, а за вимогами майнового характеру позивачка звільнена від сплати судового збору, тому цей збір є несплаченим на момент ухвалення рішення по справі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 551,20грн в якості відшкодування понесених нею судових витрат. Частиною третьою статті 88 ЦПК передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 551,20грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial