Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07 червня 2003 року між нею та [PERSON], був зареєстрований шлюб у виконкомі Молодійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області (актовий запис № 13). Від шлюбу у них народилося п'ятеро дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Враховуючи, що їхня родина потребувала покращення житлових умов, 16.08.2007 року, під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, останнім, за її згоди, був укладений договір довічного утримання № ВЕХ/066609, зареєстрований приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] № 5590, з громадянином [PERSON], [INFO] та на підставі вказаного договору довічного утримання за відповідачем 27.08.2007 року було зареєстровано право приватної власності, часткою 1/1 на нерухоме майно, загальною площею 39,40 м.кв., житлова площа 14,70 м.кв., а саме - житловий будинок літ. «А», сараї літ. «Б», «В», «Г», літня кухня літ. «Д», убиральня літ. «Е», колодязь № 1-4, вимощення № І, за адресою Чернівецька область Глибоцький район с. Молодія вул. Корольова б. 2а. Особа, з якою було укладено вказаний договір - [PERSON] є рідним братом матері позивачки [PERSON], тобто рідним дядьком позивачки. Вона з чоловіком та дітьми проживали разом з ним у нього вдома за вищевказаною адресою. 20 грудня 2008 року [PERSON] помер, тобто ще під час перебування її у шлюбі з відповідачем [PERSON]. Ще до початку дії договору довічного утримання з [PERSON] та за весь час дії цього договору саме позивачка несла основний тягар його утримання та догляду за ним. Вона готувала для нього їжу, купувала йому продукти харчування, прибирала у нього в будинку, прала його одяг та білизну. Також вони разом з відповідачем допомагали [PERSON] грошовими коштами. Тобто вони разом виконували всі обов'язки, передбачені договором довічного утримання, перебуваючи при цьому в шлюбі. [PERSON] був похований також ними спільно та за їхні сімейні кошти. Крім цього, [PERSON] ще доглядала за спільними з [PERSON] дітьми, яких на той час було вже троє. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2015 року, що набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний та з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання п'ятьох неповнолітніх дітей у розмірі 400 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Вона та її діти прописані у вищевказаному будинку за адресою Чернівецька область Глибоцький район с. Молодія вул. Корольова б. 2а. Таким чином вона, як особа, що перебувала у шлюбі з відповідачем на момент укладення ним в інтересах сім'ї договору довічного утримання та на момент оформлення на нього права власності на вищевказаний будинок, має право власності, на 1/2 частину нерухомого майна, отриманого відповідачем згідно вказаного договору, тобто право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою Чернівецька область Глибоцький район с. Молодія вул. Корольова б. 2а. Просить суд ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати за нею право власності на 1/2 частину нерухомого майна за адресою Чернівецька область Глибоцький район с. Молодія вул. Корольова б. 2а, а саме на 1/2 частину житлового будинку літ. «А», сараїв літ. «Б», «В», «Г», літньої кухні літ. «Д», убиральні літ. «Е», колодязю № 1-4, вимощення № І. Під час розгляду справи позивачка зменшила позовні вимоги, у звязку з самовільним переобладнанням господарських будівель, і просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А», убиральні літ. «Е», колодязю № 1-4, вимощення № І. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали повністю і в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] змінені позовні вимоги не визнали, в своїх поясненнях посилалися на їх необґрунтованість і просили суд відмовити у задоволенні змінених позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін та, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та правовідносини і визначив наступні відповідні їм правові норми. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається із змісту ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 744 ЦК України За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Судом встановлено, що 07 червня 2003 року між позивачкою та відповідачем [PERSON], був укладений шлюб у виконкомі Молодійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області (актовий запис № 13). Від шлюбу у сторін народилося п'ятеро дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний та з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання п'ятьох неповнолітніх дітей у розмірі 400 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. 16 серпня 2007 року, відповідачем, за нотаріально посвідченої згоди позивачки, був укладений договір довічного утримання № ВЕХ/066609, зареєстрований приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу, [PERSON], реєстр № 5590, з громадянином [PERSON], [INFO]. На підставі вказаного договору довічного утримання за відповідачем 27 серпня 2007 року було зареєстровано право приватної власності, часткою 1/1 на нерухоме майно, загальною площею 39,40 м.кв., житлова площа 14,70 м.кв., а саме - житловий будинок літ. «А», сараї літ. «Б», «В», «Г», літня кухня літ. «Д», убиральня літ. «Е», колодязь № 1-4, вимощення №І, за адресою Чернівецька область Глибоцький район с. Молодія вул. Корольова б. 2а. Сторони визнають той факт, що за весь час дії цього договору позивачка [PERSON] готувала для [PERSON] їжу, купувала йому продукти харчування, прибирала у нього в будинку, прала його одяг та білизну. Також сторони спільно допомагали [PERSON] грошовими коштами, тобто сторони разом виконували всі обов'язки, передбачені договором довічного утримання, перебуваючи при цьому в зареєстрованому шлюбі. Таким чином позивачка, як особа, що перебувала у шлюбі з відповідачем на момент укладення ним в інтересах сім'ї договору довічного утримання та на момент оформлення на нього права власності на вищевказаний будинок, має право власності, на 1/2 частину такого майна. Проте, в судовому засіданні встановлено, що вказаного у договорі нерухомого майна вже не існує, у звязку з самочинним переобладнанням та перебудовою. Зокрема, як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок по вул. Корольова,2а в с. Молодія Глибоцького району Чернівецької області від 22 вересня 2016 року на даний час існує вже житловий будинок загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., замість житлового будинку, на час укладення договору, загальною площею 39,4 кв.м. і житловою площею 14,7 кв.м. Також сторонами визнається факт самочинного переобладнання та перебудови сараїв літ. «Б», «В», «Г», літньої кухні літ. «Д». Із позовними вимогами про визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання використаних при самочинному будівництві позивачка не зверталася навіть після розяснення їй такого права судом. Господарські споруди: убиральня літ. «Е», колодязь № 1-4, вимощення №І не є самостійними обєктами права власності, а є приналежністю до головної речі житлового будинку. При таких обставинах, суд дійшов висновку, в задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 319, 328, 331, 744 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68 СК України,

Outcome: dismissed