Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу між нею та відповідачем постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вона турбується про сина, створює необхідні умови для розвитку його здібностей, забезпечує харчуванням. Підставою для звернення до суду із позовною заявою є те, що відповідач відмовляється надати згоду на реєстрацію місця проживання дитини за адресою її місця проживання. Посилаючись на положення ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року,\~ ст.ст. 141, 161 СК України позивачка просить\~ задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] . позов підтримала, посилаючись на вищевказані факти та докази. Вимоги про стягнення судових витрат із відповідача вона не підтримала, оскільки це питання погодила з позивачкою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, посилаючись на те, що дитина фактично проживає із матір`ю і він раніше не заперечував, щоб дитину зняли з реєстрації за його (відповідача) місцем проживання. Представник третьої особи органу опіки та піклування Богуславської районної державної адміністрації Калінська О.А. висловила думку про можливість задоволення позову, оскільки позов обгрунтований та відповідач погодився із вимогами позивачки. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні\~ підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши представника позивачки, відповідача, представника третьої особи та вивчивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, який між ним\~ розірвано рішенням Богуславського районного суду Київської області від 05 червня 2012 року. Під час перебування у шлюбі\~ у них [INFO] народився син [PERSON] . Дитина [PERSON] на даний час проживає з матір`ю [PERSON] і ця обставина відповідачем не оспорюється. Також матеріалами справи підтверджується, що 23 лютого 2013 року позивачка одружилася із [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старосинявського районного управління юстиції у Хмельницькій області складено відповідний актовий запис за № 7. Після реєстрації шлюбу позивачка і її чоловік [PERSON] проживають у с. Теліжинці, Старосинявського району Хмельницької області у будинку матері її чоловіка. Дитина [PERSON] навчається у 1- Б класі Старосинявського НВК «Загальноосвітня школа I- III ступенів, гімназія» імені [PERSON] , що підтверджується довідкою № 25 від 19.03.2019 року. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини суд враховує наступні положення чинного законодавства України та Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] достатньо обґрунтований на вимогах матеріального та процесуального Закону, доведений достатніми об`єктивним\~ та допустимими доказами, і рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю буде\~ сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини [PERSON] . Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачкою позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 гривні 20 копійок. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved