Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] 13.01.2007р.н., у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судове засіданні сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі і наполягає на їх задоволенні. Відповідач надав суду заяву, в якій також просив розглянути справу у його відсутність та зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Обставини, викладені в позовній заяві обидві сторони визнають, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Зокрема, ухвалюючи рішення суд виходить з того, що в період з 26.08.2006р. по 20.07.2015р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.07.2015р. (а.с.7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], 13.01.2007р.н. (а.с.5). На теперішній час сторони проживають окремо, оскільки позивачка проживає разом з сином за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою від 19.07.2016р. про склад сім'ї (а.с.6). Відповідач не має на утриманні інших осіб, є здоровою працездатною людиною, має стабільний дохід. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання їх сина вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин із забезпечення утримання дитини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Згідно ч.4 ст.174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 статті 191 СК передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в повному обсязі і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 551,20грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved