Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23 грудня 2015 року близько 13 год. 30 хв. в м. Біла Церква поблизу будинку № 8 по вул Набережна, собака породи «лайка», що належить відповідачці [PERSON], покусала її шестирічного сина [PERSON], спричинивши йому тілесні ушкодження, розірвала зимову куртку, кусаючи його за обличчя, розірвала обличчя зліва, кусаючи за руку, спричинила укушену рану на лівому запясті, кусаючи його за ліве плече, спричинила укушену рану лівого плеча, кусаючи його за задню частину шиї, спричинила укушену рану задньої поверхні шиї та відірвала від куртки капюшон. Оскільки відповідачка добровільно відмовляється відшкодовувати завдані збитки, позивачка просила суд стягнути з відповідачки на її користь 2 000 грн. матеріальної шкоди та 250 000 грн. завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка та її представник свої вимоги підтримали повністю та просили їх задовільнити. Відповідач до суду не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідачки проти задоволення позову заперечував, та пояснив, що відповідачка не заперечує своєї вини у спричиненні завданих збитків, натомість вважає надмірним розмір шкоди, визначений позивачкою. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку. Так, в судовому засіданні було встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 23 грудня 2015 року близько 13 год. 30 хв. в м. Біла Церква поблизу будинку № 8 по вул. Набережна, собака породи «лайка», що належить відповідачці [PERSON], покусала малолітнього сина позивачки [PERSON] - [PERSON], спричинивши йому тілесні ушкодження, при цьому розірвала зимову куртку, кусаючи його за обличчя, за руку, за ліве плече та за задню частину шиї, а також відірвала від куртки капюшон. Крім пояснень сторін, даний факт підтверджується також копією постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 22.01.2016 року, якою відповідачку [PERSON] визнана винною та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 грн. Крім того, відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Також, в постанові № 4 Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ВССУ зазначив, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Згідно ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оцінивши подані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, як це передбачено законодавцем у ст. 212 ЦПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Так, відповідно до позовних вимог, позивачка просить суд стягнути з відповідачки на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2000 грн., яка полягає у вартості зимової куртки її сина [PERSON], що була пошкоджена собакою відповідачки, але на підтвердження розміру матеріальних збитків не надала та не вказала на будь-які докази, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні цих вимог відмовити. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а тому суд вважає за необхідне їх задоволити частково, із врахуванням висновку судового експерта №6996/16-61у від 13.04.2016 року та стягнути з відповідачки на користь позивачки завдану моральну шкоду в розмірі 48 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом, а саме 66144 грн. Також, судові витрати по справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача, що відповідає приписам ст.ст. 79, 88 ЦПК України, а саме: судовий збір в сумі 661,44 грн. та 4766,40 грн., які були сплачені позивачкою за проведення експертизи №6996/16-61у від 13.04.2016 року, щодо розміру завданої моральної шкоди, і підтверджується квитанцією від 31.05.2016 року. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 213-215, 224- 233, 292, 293 ЦПК України, суд,

Outcome: approved