Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивачка звернулась до районного суду з позовом, в якому, просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 21650 грн за період з вересня 2016 по грудень 2017 року включно за виключенням серпня 2017, нараховану до 31 березня 2018 року включно. Позов мотивований тим, що відповідач (боржник) протягом вказаного періоду ухилявся та несвоєчасн і не в повному обсязі виконуав рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.. Позивач звернулась до державної виконавчої служби та отримала довідку, копію якої додано до цієї заяви, відповідно до якої борг за аліментами станом на 31.12.2017 року становить 21 650 грн. Згідно розрахукнм пені , то за 2016 роік загаьний розмір пені становить 28723 грн, за 2017 рік 48532,50 грн , а загальний розмір 78255,5 грн. Проте розмір пені не може перевищувати загальну заборгованість по аліментах. В зв`язку із неналежною сплатою відповідачем аліментів на утримання дитини, позивач змушена звернутися із даним позовом до суду. В січня 2020 року представником відповідача надано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач не має постійної роботи, на його утриманні перебуває донька [PERSON] , 2018 р.н. та дружина, яка доглядає за маленькою дитиною. На теперішній час заборгованість по аліментах відсутня, він виконує свій обов`язок зі сплати аліментів на доньку [PERSON] сумлінно. Відповідач також заявляє про застосування строків спеціальної позовної давності в один рік. Крім того в зв`язку з заявленням завідомо безпідставного позову просить стягнути на свою користь витрати на надання професійної правничої допомоги у розмір 8450 грн. В судовому засіданні представник позивача надала заяву про розгляд справи в її відсутність, підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, наведених в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив свого представника адвоката Проніну О.О., яка надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Суд, встановивши обставини позову та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2007 р., в період якого народилась спільна донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2014 р. з [PERSON] , [INFO] , стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 1550 грн. щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2014 р. до повноління дитини. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22.10.2014 р. було змінено в частині стягнення аліментів рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.09.2014 р., а саме стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1550 грн. з урахуванням індексів інфляції, починаючи з 05.02.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист №490/1506/14ц від 18.11.2014 року. Виконавче провадження перебувало у Центральному відділі державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного головним державним виконавцем Центрального ВДВС Бобриньовою К.А., станом на березень 2018 року заборгованість [PERSON] по аліментах становила 35974 грн, в квітні 2018 року боржником сплачено 43 074 грн , в тому числі повністю погашена заборгованість з аліментів. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, складеного головним державним виконавцем Центрального ВДВС Іскяндаровою А.Ф. за період з вересня 2016 по липень 2017 року [PERSON] , не сплачено в жодному місяці аліменти у щомісячній сумі 1550 грн, в серпні 2017 сплачено 2000 грн, в подальшому до грудня 2017 року також жодного разу аліменти не сплачені. За цей період загальний розмір заборгованість складає 21650 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за сплатою аліментів у повному обсязі у вказаний період не виконував, у зв`язку з чим виникала поточна заборгованість. Доказів на спростування такому відповідачем не надано адже наданий ним розрахунок його заборгованості по аліментах та квитанції про сплату аліментів підтверджує, що заборгованість по аліментах ним була погашена лише 18 квітня 2018 року, до цього 28.08.2017 року сплачено 2000 грн та 2000 грн за листопад 2016 року. Сплатою аліментів у розмірі, який перебільшує розмір щомісячних платежів по аліментам, встановлений рішенням суду, періодична сплата аліментів, у визначеній на власний розсуд відповідачем час, а не щомісячно, підтверджує, що при виконанні судового рішення відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів перед [PERSON] у місяці ,коли аліментні платежі на рахунок стягувача не надходили . При цьому жодних доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у такому або наявності об`єктивних поважних причин неможливості своєчасно виконувати свої обов`язки-останній суду не надав та на такі не посилався. Відповідач 30 серпня 2016 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , від шлюбу у нього народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрального районного суд м.Миколаєва від 18 грудня 2019 року, в незміненій частині постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2020 року змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року по справі №490/1506/14-ц. Відкликано виконавчий лист, виданий Центральним районним судом м.Миколаєва по справі №490/1506/14-ц на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Сватово Луганської області, на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1700 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до її повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018р. у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), роз`яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.» Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Вирішуючи спір, суд, встановивши, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти, виникла заборгованість по аліментах, також погоджується з розрахунком пені, наведеним представником позивача, який є вірним та повністю відповідає дійсному розміру заборгованості за заявлені періоди, за виключенням листопада 2016 року, на підтвердження сплати аліментів в якому відповідач надав належні докази про сплату, а отже за виключенням 7982,5 грн пені. Таким чином за вищезазначеною методикою розрахунку розмір пені визначений і становить 70 273,5 грн. За такого, враховуючи положення ч.1 ст. 196 СК України щодо граничного розміру пені та частину 2 щодо можливості зменшення розміру неустойки судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів ( а саме наявність на утриманні відповідача малолітньої дитини), суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка від суми несплачених аліментів в розмірі 19 000 грн. При цьому суд не може задовольнити заяву відповідача про застосування спеціального строку позовної давності в один рік - оскільки до даних правовідносин положення ч.1 ст. 258 ЦК України не застосовуються. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позову звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 137 та 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу стягненню не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст.7, 20, 180, 196 СК України,

Outcome: partial