Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом, в якому просила зняти арешт з майна, на яке має право в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та була власником цього майна : 1/2 частини будинку [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову. В запереченнях послалась ст.34 ЗУ «Про нотаріат», якою передбачені дії, які вчиняє нотаріус. Накладені заборони та арешти підлягають обов»язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, та послалась на п.5 Інструкції «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом МЮ України від 22.02.2012р. №296/5, яким передбачені підстави зняття заборони нотаріусами, до яких виправлення описки не передбачено. Це питання можна вирішити лише в судовому порядку. Вислухавши представників сторін , дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON], який помер [INFO]., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.06.1991р., спадкоємцями в рівних долях є його дружина [PERSON] та син [PERSON]. Спадкове майно складається з жилого будинку [ADDRESS] ( а.с.5-6). [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини цього будинку. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом, який був складений 03.12.2010 р. Під час оформлення спадщини нотаріусом було виявлено, що на зазначену частину будинку є обтяження у вигляді арешту. Так, ухвалою Народного суду Залізничного району м.Києва від 05.04.2000року, б\\н, для забезпечення позову по справі за позовом Дмитрик до [PERSON] про повернення боргу за розпискою накладено арешт на майно, що належить [PERSON], а саме: на 1/2 частину будинку по [ADDRESS]. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, арешт накладений на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] , власник: [PERSON], запис зроблено 04.11.2004р. о 09:48:05 за №1437752 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала , б/н, 05.04.2000р., Нарсуд Залізничного району. ( а.с.10). Згідно з п.136 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994р. № 18/5, накладання заборони реєструється державними та приватними нотаріусами в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому самому реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів, а також органів державної виконавчої служби про накладання арешту на нерухоме майно. Про накладені заборони та арешти робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. З витягу такої алфавітної книги обліку заборон відчуження Першої київської державної нотаріальної контори за 2000 рік , який був наданий суду представником відповідача, вбачається, що під № 3-910 міститься запис нотаріуса про накладення заборони на підставі ухвали Народного суду Залізничного району, яка надійшла до нотаріуса 25.04.2000р., саме на 1/2 частину будинку по [ADDRESS], що належить [PERSON] Тобто, заборона відчуження у вигляді арешту накладалась на 1/2 частину будинку по [ADDRESS], а не на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] в м.Києві. Накладені заборони та арешти підлягають обов»язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна. Разом з тим, при перенесенні даних після 2000р. в Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна виникла помилка, та зазначено, що арешт накладено на підставі тієї ж ухвали Залізничного суду м.Києва, на майно того ж [PERSON], але на інший будинок : [ADDRESS] , який належить позивачці як спадкоємиці за заповітом після смерті [PERSON] Як пояснив представник позивачки, позивачка знала [PERSON] як сусіда, але він ніколи не був власником частини будинку [ADDRESS] Отже, на даний час, виконуючи ухвалу Народного суду Залізничного сдуд м.Києва від 05.04.2000р. про накладення арешту на 1/2 частину будинку [ADDRESS], фактично арешт накладений на майно: 1/2 частину будинку [ADDRESS], на ім»я іншого громадянина ( [PERSON].), який не є і не був його власником. За таких обставин, суд приходить до висновку, допущення помилкових записів з боку Державного реєстратора або нотаріуса не може впливати на права позивача та порушувати право власності. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В огляду на викладене, суд приходить до висновку про порушення права позивачки, яка користується та володіє майном, на яке безпідставно фактично накладено арешт. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Outcome: approved