Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що вона відповідно до Ордера №006005 серії УГ-2, виданого на підставі рішення виконкому міської Ради міста Перечин від 29 грудня 2015 року №74 є власником квартири №6 у житловому будинку №10 по вул. Лермонтова у м. Перечин Закарпатської області. Вказану квартиру вона отримала від держави у звязку із загибеллю чоловіка [PERSON] в зоні АТО. Для проведення реєстрації місця проживання її та членів сім'ї в даній квартирі, вона звернулася до Перечинського РВ ДМС України в Закарпатській області, де в її будинкову книгу посадовими особами було зроблено відмітки про реєстрацію у квартирі її, двох її дітей [PERSON], [PERSON] та взагалі незнайомої їй громадянки [PERSON], мотивуючи це тим, що за даними обліку картотеки Перечинського РВ ДМС України така значиться зареєстрованою у вказаній квартирі. [PERSON] не перебуває з нею та її сімєю в родинних чи будь-яких інших стосунках, не проживає за вказаною адресою тривалий час. Колишній власник квартири [PERSON] стверджує, що [PERSON] проживала в цій квартирі до того, як таку було передано йому у власність, ніяких родинних чи будь-яких інших звязків між ними немає, місце перебування останньої йому не відоме. Також згідно копії своєї будинкової книги [PERSON] підтвердив, що запис про реєстрацію [PERSON] в нього відсутній. Також з наданої ним копії свідоцтва на право власності на житло від 24 лютого 2004 року вбачається, що вищезазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї, а у копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3113908 від 18 березня 2004 року зазначається, що власниками квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Оскільки прописка відповідачки [PERSON], яка у спірній квартирі не проживає тривалий період, який охоплює й час проживання в ній попереднього власника [PERSON], не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті, створює їй перешкоди у здійсненні права власності, тому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зобовязати Перечинську міську раду зняти її з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник Перечинської міської ради у судове засідання не зявився, однак подав заяву, у якій просить розглянути дану справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовної заяви. У судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не зявилася, хоча про час і місце такого повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивачці [PERSON] відповідно до Ордера №006005 серії УГ-2, виданого на підставі рішення виконкому міської Ради міста Перечин від 29 грудня 2015 року №74, є власником квартири №6 у житловому будинку №10 по вул. Лермонтова у м. Перечин Закарпатської області. Також встановлено, що у вказаній квартирі зареєстрована, однак фактично не проживає [PERSON], що стверджується повідомленням Перечинської міської ради від 19 вересня 2016 року №987/01-13, довідкою виконкому Перечинської міської ради від 13 вересня 2016 року №2863 та записами у будинковій книзі для прописки громадян. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідачка [PERSON] втратила право користування квартирою №6 у будинку №10 по вул. Лермонтова у м. Перечин Закарпатської області внаслідок її відсутності понад встановлені строки, то позов в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим. Що стосується позову в частині зняття відповідачки [PERSON] з реєстрації місця проживання, то суд приходить до наступного. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно ст. 11 цього Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). У зв'язку із цим, відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Як розяснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов в частині зняття відповідачки [PERSON] з реєстрація місця проживання у квартирі позивачки також підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved