Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивачка звернувшись до суду з вищевказаним позовом, вимоги якого уточнювались у процесі розгляду справи, просить визнати недійсним, посвідчений 19.10.2011 року приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф.І. заповіт, за умовами якого, [PERSON] за життя заповів свою частину квартири [ADDRESS], відповідачу: [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що момент складання заповіту [PERSON] за станом свого здоров'я не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. У судовому засіданні позивачка зі своїм представником, позов підтримали і просили про його задоволення. Відповідачі позов не визнали і просили про відмову в задоволенні позову. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, надіславши до суду листа з проханням про розгляд справи за відсутності її представника. Сторони та представник позивачки не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності представника третьої особи по справі. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті за відсутності представника третьої особи по справі. Вислухавши пояснення сторін та представника позивачки, показання свідків [PERSON], [PERSON], спеціаліста [PERSON], оглянувши медичну карту № 5489 стаціонарного хворого [PERSON] і медичну картку амбулаторного хворого [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про право власності на житло від 02.11.1998 року, [PERSON], був співвласником [ADDRESS]. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії свідоцтва про одруження від 24.07.2001 року, дошлюбне прізвище позивачки, було [PERSON]. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії свідоцтва про народження позивачки від 06.10.1970 року, [PERSON], є батьком позивачки, а матір'ю останньої є відповідачка: [PERSON]. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії свідоцтва про смерть від 25.11.2014 року, [PERSON] помер [INFO] року. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії нотаріально посвідченого заповіту від 19.10.2011 року, [PERSON] за життя заповів всю належну йому частину [ADDRESS], відповідачу: [PERSON]. Згідно зі ст. 255 ЦПК України, 1. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. 2. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. 3. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2015 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 998 від 03.12.2015 року, [PERSON] у момент укладення заповіту 19.10.2011 року за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Допитаний у судовому засіданні з боку позивачки, свідок: [PERSON], яка є рідною дочкою позивачки, у своїх показаннях не навела суду конкретних правових доказів, які б у свою чергу, давали суду правові підстави для висновку, що [PERSON] у момент укладення ним заповіту, тобто, 19.10.2011 року за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Допитаний у судовому засіданні з боку позивачки, свідок: [PERSON], яка відповідно до медичної документації [PERSON], лікувала останнього за його життя, у своїх показаннях зазначила, що вона [PERSON] точно не пам'ятає. Допитаний у судовому засіданні з боку позивачки, спеціаліст: [PERSON], у своїх показаннях не стверджував однозначно і беззаперечно, що [PERSON] у момент укладення ним заповіту, тобто, 19.10.2011 року за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивачки, недоведеними, а тому, правові підстави для задоволення позову, відсутні. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає. Оскільки позов не задовольняється, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати по справі, покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed