Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про виселення з житлового приміщення. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 27 березня 2008 року їй видано ордер на житлову площу в гуртожитку по [ADDRESS]. Вказаний ордер видано на 3-х осіб на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18.03.2008 року за № 95. У вказаному приміщенні позивачка проживали сім'єю в складі 3-х чоловік, а саме: [PERSON], чоловік [PERSON] та син [PERSON] Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.06.2013 року шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] зловживає спиртними напоями, вчиняє постійні конфлікти, про добробут сім'ї не піклується, веде антигромадський спосіб життя, погрожує позивачці фізичною розправою, приходить вночі, вчиняє бійки та конфлікти, б'є посуд у квартирі, нищить меблі. Така поведінка відповідача позбавляє можливості звичайного відпочинку після робочих днів та у вихідні, елементарного людського спокою, створює неможливі умови для проживання у житловому приміщенні, останній конфлікт стався напередодні судового засідання, а саме 29.01.2014 року, у зв'язку із чим вона змушена неодноразово звертатися до органів внутрішніх справ, тому просить суд виселити [PERSON] з житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та представник позивача позов підтримали з мотивів викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, вдруге до суду подав про продовження перерви у справі та надання часу для укладення угоди із захисником. Суд розцінює дане клопотання відповідача як умисне затягування розгляду справи, а тому ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки враховуючи, що напередодні судове засідання було призначене на 03.12.2013 року у відповідача було достатньо часу для можливості реалізування свого права на укладення угоди із захисником. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що його батько [PERSON] веде антигромадський спосіб життя, вживає алкогольні напої, постійно погрожує матері - [PERSON] фізичної розправою, приходить вночі, вчиняє бійки та конфлікти, б'є посуд у квартирі, нищить меблі, останній конфлікт стався напередодні судового засідання, а саме 29.01.2014 року. Вислухавши пояснення представника позивачки, позивачки, свідка [PERSON] дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19.07.2007 р. №377 [PERSON], медсестрі судинно-неврологічної ЦМКЛ, надано для проживання кімнату [ADDRESS]. 27 березня 2008 року [PERSON] видано ордер на житлову площу в гуртожитку по [ADDRESS], розміром 32,0 кв.м. на право поселення з сім'єю у складі троє осіб, а саме: [PERSON], [PERSON] Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.06.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що відповідач антигромадською поведінкою створює неможливі умови для проживання у житловому приміщенні, погрожує позивачці фізичною розправою, приходить вночі, вчиняє бійки та конфлікти, б'є посуд у квартирі, нищить меблі, у зв'язку із чим [PERSON] зверталася до органів внутрішніх справ. Статтею 46 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 6 Житлового кодексу України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових приміщень і гуртожитків. Правовий режим гуртожитків урегульовано главою 4 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу України користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ст. 116 Житлового кодексу України зазначено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до висновку Ст.дільничого інспектора ВДІМ Івано-Франківського МВ УМВС лейтенанта міліції Худик О.Ю. від 21.05.2013 року згідно із ст. 173-2 КУпАП України [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у зв'язку із вчиненням сімейного конфлікту. Згідно із повідомленням т.в.о.начальника відділу міліції полковника міліції Кушнірика М.П. від 18.06.2013 року по факту звернення [PERSON] було прийнято рішення притягнути до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.173 КУпАП, а саме складено адміністративний протокол №ІВ 102625 від 19.12.2012 року. Відповідно до повідомлення т.в.о.начальника Івано-Франківського МВ УМВС підполковника міліції Крамаренко О.А. від 14.08.2013 року по факту звернення [PERSON] було прийнято рішення притягнути до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.173 КУпАП, а саме складено адміністративний протокол №ІВ 023177 від 08.07.2013 року. Згідно із повідомленням заступ.начальника відділу Чекмарьова Р.В. від 13.01.2014 року по факту звернення [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення №026233. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення) Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.61,64, ч.1, 2 ст.116 Житлового кодексу України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.15 ЦК України, 46 Конституції України, ст.ст.10,11,60,61 ЦПК України,

Outcome: approved