Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просять: визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. Вона, [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] (далі - квартира), на підставі свідоцтва про право власності № С-593, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів від 10 серпня 2005 року. Разом з нею у квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON], який у квартирі не проживає з 2004 року. Останній у добровільному порядку зібрав всі свої особисті речі та переїхав на інше постійне місце проживання. З нею він не спілкується та жодним чином не контактує. Їй, позивачці , невідомо де на сьогоднішній день проживає відповідач. В квартирі відсутні особисті речі відповідача, жодних перешкод в користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив, а обрання ним іншого житла здійснено самостійно, свідомо та за власним волевиявленням. Участі в оплаті житлово-комунальних послуг за квартиру відповідач не приймає, матеріальної допомоги на це не надає. Зняти з реєстраційного обліку відповідача в досудовому порядку не має можливості, а реєстрація останнього обмежує її права, як власника, та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за нього, що створює відповідні незручності, тому за захистом своїх прав та інтересів вимушена звернутись до суду. Вважає, що дана ситуація порушує її майнові та житлові права, адже не може в повному обсязі скористатися своїм правом згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97 - ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», якою закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь - яких порушень його права. Зі ст. 317 ЦК України, вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як пояснює ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Позивачка у судове засідання не з'явилася, від представника позивачки надійшла заява, згідно якої остання позов підтримала повністю, просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, у зв'язку з чим, на підставі ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Представник третьої особи у судове засіданні не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за їх відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво (а.с.8), витяг (а.с.9), технічний паспорт (а.с.10), план (а.с.11), довідки (а.с.12,13), акт (а.с.14). Суд,

Outcome: approved