Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, в якому вказує, що 17 вересня 2013 р. відповідач позичив у неї 50000доларів США, на підставі договору позики від 17 вересня 2013р., за яким зобов'язався сплатити позичену суму у грошовому еквіваленті(по курсу комерційного банку на день платежу) до 01 лютого 2014р. Частиною з цих грошей він того ж дня розрахувався з нею за квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на підставі рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 27 лютого 2008р. та була передана позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 2013р. Але, до теперішнього часу відповідач суму зазначеної позики не повернув, а під час їх зустрічі 27 лютого 2014р. взагалі відмовився повертати борг. В зв'язку з тим, що відповідач порушив зобов'язання та не повернув позичені гроші у встановлений термін, позивачка змушена звертатися до суду з даним позовом. Крім того, позивачка вказує, що відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, відповідач [PERSON], окрім суми позики, повинен їй сплатити 3% річних за користування зазначеними грошима, що станом на 28 лютого 2014р. складає 1288,77грн., з розрахунку (560000 грн. х 3% : 365 днів х 28 днів = 1288,77грн.) У зв'язку з викладеним, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики 50000 доларів США, що еквівалентно 560000грн., три відсотки річних від простроченої суми заборгованості - 1288грн.77коп., а також судові витрати, понесені нею при зверненні до суду. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON], який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 03 березня 2014р., заявлені вимоги повністю підтримав. Надав суду пояснення аналогічні вище викладеним та просив суд позов задовольнити. При цьому, уточнив заявлені вимоги та просив суму 3% річних нарахувати і стягнути з відповідача на день ухвалення судом рішення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діяв у судовому засіданні на підставі довіреності від 15 жовтня 2007р., позовні вимоги не визнав. Вважає, що доводи позивачки не відповідають дійсності і є надуманими, оскільки [PERSON] не позичав у [PERSON] вказаної грошової суми. Можливо між ними існували якісь інші правовідносини, про які йому не відомо, але не договір позики. Заперечував факт отримання [PERSON] від [PERSON] вказаної у розписці грошової суми(50000доларів США). Вважає, що представлену суду позивачкою розписку від 17 вересня 2013р. не можна вважати договором позики, оскільки вона не підтверджує факт передачі грошей позикодавцем позичальнику. Просив суд у позові відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. В своїй позовній заяві [PERSON], як і у судовому засіданні її представник [PERSON], вказували, що 17 вересня 2013р. між позивачкою та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, на підставі якого відповідач отримав від позивачки 50000 доларів США та зобов'язався повернути борг до 01 лютого 2014р. Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В підтвердження своїх позовних вимог, позивачка [PERSON] представила суду розписку [PERSON], з якої вбачається, що він зобов'язується виплатити [PERSON] суму еквівалентну п'ятидесяти тисячам доларів США(за курсом на день платежу у комерційних банках) до 01 лютого 2014р.(а.с.2). Однак, на думку суду, вказану розписку не можна вважати договором позики, в розумінні ст.1046 ЦК України, оскільки з неї не вбачається, суттєвої умови договору позики - факту передання позивачкою відповідачу вказаної грошової суми. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні факт отримання [PERSON] грошей від [PERSON] не визнав, як не визнав і сам факт укладання договору позики. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказів наявності будь-яких інших правовідносин між позивачкою та відповідачем, які б мали бути підставою для задоволення її позовних вимог, позивачка [PERSON] суду не представила. Таким чином, оцінюючи представлені у їх сукупності, суд вважає, що вимоги [PERSON] не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. Оскільки у даному рішенні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, у відшкодуванні судових витрат також слід відмовити. На підставі ст. ст. 625,629, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст. 88 ЦПК України, ст.ст. 10,11,60,209, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed