Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що у вказаному будинку, який на праві власності належить позивачці, з 1996 року зареєстрована відповідачка, яка перебувала в шлюбі з сином позивачки [PERSON] Їх шлюб розірвано рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 20.07.2012 року. Починаючи з 2017 року, незважаючи на реєстрацію місця проживання, відповідачка в належному їй житловому будинку не проживає, однак з реєстраційного обліку не знялась. Зазначене підтверджується довідкою Білилівської сільської ради Ружинського району від 05.08.2020р. №1146, а також може бути підтверджено показами свідків, які постійно проживають в с.Білилівка Ружинського району та знають мешканців вказаного села, які проживають там. На даний час реєстрація місця проживання відповідачки в належному позивачці житловому будинку порушує її права, оскільки обмежує право на оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги, та на розпорядження своєю власністю, так як продати належний їй житловий будинок з особою, яка в ньому зареєстрована, але не проживає, буде складно. В той же час, відповідачка, проживаючи в іншому місці, не бере участі у витратах, пов`язаних з утриманням житлового будинку та з оплатою комунальних послуг. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з підстав викладених в позові, не заперечувала, щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, які оприлюднено 21.10.2020 року, 04.11.2020 року , 16.12.2020 року та 16.02.2021 року . Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань до суду не подавала. Ухвалою суду від 09.04.2021р. постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку в с. Білилівка, Ружинського району, Житомирської області, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 26.07.1977 року (а.с. 6). З наданої довідки № 1367, виданої 08.06.2018 року Білилівською сільською радою Ружинського району , Житомирської області [PERSON] , вбачається, що згідно записів погосподарської книги №9 ОГО 394-1, вона дійсно має в особистому користуванні присадибну земельну ділянку в розмірі - о, 30 га, за адресою [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки №409 від 26.02.2020 року виданої виконавчим комітетом Білилівської сільської ради про те, що житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , дійсно належать [PERSON] - [INFO] (а.с.8). Згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 20.07.2012 року, вбачається, що відповідачка [PERSON] з 29.01.1994 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , сином позивачки [PERSON] .. 20.07.2012 року шлюб між ними розірвано (а.с.7). З довідки №1146 від 05.08.2020 вбачається, що гр. [PERSON] - [INFO] , дійсно зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] .(а.с.10). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання гр.. [PERSON] по [ADDRESS] виявлено, що мати дітей [PERSON] , залишила дітей: [PERSON] , - 2008 року народження та [PERSON] , 2011 року народження з батьком дітей та поїхала із села, вищевказані особи проживають у будинку [PERSON] (а.с.11). Відповідно дост.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 47 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частинами 1 та 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном( ст.391 ЦК України). Частиною першою ст.383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власникам житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки, відповідачка зареєстрована у житловому будинку, не є власником нерухомого майна, за вказаною адресою не проживав, не є родичем та судом не встановлено поважних причин не проживання відповідача у зазначеному будинку, будь-яких інших угод між сторонами з приводу користування житловим будинком не укладалось та такі домовленості відсутні, з метою ефективного захисту прав позивача, позов [PERSON] підлягає задоволенню з визнанням [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved