Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, У позові\~вказала,\~щовона з 21.02.2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання як дружини, тому просить стягнути з нього аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Ухвалою суду від 22.01.2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. В ухвалі зазначені права сторін на подання до суду заяв по суті справи та інших клопотань, зокрема, право відповідача у пятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали подати відзив на позовну заяву, право позивача у пятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, право сторін подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали [PERSON] отримав 30.01.2019 року (а.с. 27), але відзив до даного часу суду не направив. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч.1 ст.82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.84\~СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд встановив, що сторони з 21.02.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-ЖС № 150304 (а.с.4). Від шлюбу вони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дружини, з якою проживає малолітня дитина. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] є чоловіком позивачки [PERSON] та батьком малолітньої [PERSON], [INFO], і як чоловік зобовязаний утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років, однак між сторонами не досягнуто домовленості щодо такого утримання, у звязку з цим суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини за рішенням суду. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки на утримання дружини, суд враховує, що відповідач є працездатним, відомостей про незадовільний стан здоровя та про наявність у нього інших утриманців він суду не надав, а позивачка позбавлена можливості працевлаштуватися та отримувати самостійний дохід, оскільки доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також суд враховує, щобудь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування неможливості сплати аліментів у розмірах, заявлених позивачкою, відповідач суду також не надав. Крім того, суд враховує, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. Позивач визначила способом стягнення аліментів:на утримання дружини в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Отже, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає визначені позивачем спосіб стягнення аліментівта їх розмір такими, що не суперечать вимогам діючого законодавства, не порушують чиї-небудь права, свободи та інтереси та відповідають вимогам щодо необхідного та достатнього забезпечення розвитку дитини, тому приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини у визначеному позивачкою розмірі. Таким чином, позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved