Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.03.2015 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.07.2017 року було розірвано. За час перебування у шлюбі 22.01.2016 року відповідач та ТОВ «Фірма «Інтергал» уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору 22.01.2016 року на рахунок ТОВ «Фірма «Інтергал» були внесені грошові кошти у розмірі 989 573 грн, що складало суму орієнтовної ціни основного договору та було забезпечувальним платежем. На день подання позовної заяви ступінь будівельної готовності житлового будинку становить 100% й триває процедура введення будинку в експлуатацію та проведення відповідних реєстраційних дій. Враховуючи викладене, вважає, що вказана квартира є спільною сумісною власністю сторін, а тому підлягає поділу, як спільне сумісне майно подружжя у рівних частинах та просить визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . 25.07.2019 року судом прийнято заяву про зміну предмету позову, в якій позивачка зазначила, що після подачі позовної заяви, відповідачем порушено умови попереднього договору та не укладено основний договір купівлі продажу спірної квартири, внаслідок чого відповідачу був повернутий забезпечувальний платіж в сумі 989 573 грн згідно платіжного доручення № 298 від 06.04.2018 року. Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідача 1/2 частину грошових коштів, повернутих внаслідок припинення зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у розмірі 494 786,50 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, стягнувши грошові кошти в сумі 494 786,50 грн. Відповідач та його представник в судові засідання 15.02.2021 та 01.03.2021 не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Від представника відповідача на обидві призначені дати надійшли заяви про відкладення розгляду справи з посиланням на участь у кримінальних провадженнях. Зазначені дати судових засідань були узгоджені судом з учасниками справи в судовому засіданні 24.11.2020, яке відбувалось за участю представника відповідача. В якості доказу щодо участі у слідчих діях 15.02.2021 представником відповідача надано повістку про виклик до Білоцерківського РУП ГУ НП України в Київській області, яка датована 15.02.2021, але клопотання про відкладення, до якого вона долучена спрямоване до суду 13.02.2021, тобто за два дні до формування цієї повістки. Доказів щодо поважності причин неявки в судове засідання 01.03.2021 суду не надано взагалі. Такі дії представника відповідача суд розцінює як ухилення від явки до суду, що негативно впливає на завдання цивільного судочинства, визначені процесуальним законом. У відповідності до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача та його представника на підставі зібраних у справі доказів без допиту заявлених останнім свідків, оскільки на виклики суду вони не з`явились, а стороною відповідача не забезпечено їх участь у судових засіданнях. Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 06.03.2015 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] від 06 березня 2015 року. Рішенням Деснянського районного суду від 24 липня 2017 року вищезазначений шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 04 серпня 2017 року. За час перебування у шлюбі 22.01.2016 року відповідач та ТОВ «Фірма «Інтергал» уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ТОВ «Фірма «Інтергал» зобов`язується передати у власність (продати) квартиру [ADDRESS] (будівельна адреса), а Відповідач зобов`язується прийняти цю квартиру та належним чином оплатити її вартість в обсязі, визначеному попереднім договором. Відповідно до умов попереднього договору 22.01.2016 року на рахунок ТОВ «Фірма «Інтергал» були внесені грошові кошти у розмірі 989 573 грн, що складало суму орієнтовної ціни основного договору та було забезпечувальним платежем. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). При цьому згідно тієї ж ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, про що зазначено в ст. 68 СК. При цьому згідно цієї ж статті розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК. Згідно з ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 69 СК, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 СК, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Листом ТОВ «Фірма «Інтергал» від 13.03.2018р. [PERSON] було повідомлено про припинення з 23 березня 2018 року Попереднього договору, оскільки він порушив умови Попереднього договору й не уклав у визначений строк Основний договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до умов Попереднього договору, таке дострокове розірвання Попереднього договору, наслідком якого є припинення зобов`язань Сторін за Попереднім договором в повному обсязі, не потребує додаткового оформлення та погодження Сторонами. Забезпечувальний платіж в сумі 989 573,00 грн. був повернутий [PERSON] 06 квітня 2018 року платіжним дорученням № 298, тобто вже після розірвання шлюбу між сторонами. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Аналогічна правова позиція викладена в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Відповідач половину коштів позивачу добровільно не повернув. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки грошові кошти, які були внесені як забезпечувальний платіж під час укладання попереднього договору купівлі-продажу квартири були спільною сумісною власністю подружжя, то після їх повернення відповідачу, вони підлягають поділу, як майно, набуте подружжям під час шлюбу і з відповідача підлягає стягненню половина повернутої суми у розмірі 494 786,50 грн. У відповідності до вимог мст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 23.03.2018 вжито заходи забезпечення зустрічного позову в даній справі, який на момент постановлення цієї ухвали прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом не був, а в подальшому ухвалою суду визнано недоцільним спільний розгляд позовів і у прийнятті зустрічного позову було відмовлено. Так цією ухвалою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . При ухваленні рішення в даній справі у відповідності до вимог ст.158 ЦПК України, суд вважає правильним скасувати вжиті заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна, що належить позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: approved