Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою вказуючи, що [INFO] померла [PERSON] , якій на підставі сертифікату ДН № 0048401 належала земельна частка (пай), яка згідно договору оренди від 28.03.2000 року перебувала в оренді у відповідача ПАТ «ММК ім. Ілліча». Договір оренди діяв до 2020 року. Її чоловік [PERSON] за життя спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв, але не оформив своїх прав нотаріально. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Спадщину після смерті чоловіка вона з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , прийняли, а свої права оформили в 2018 році. Після отримання правовстановлюючого документу, на виконання вимог ч.3 ст. 148-1 ЗК України, вона в 2018 році звернулася до відповідача з відповідною заявою та проханням виплатити їй орендну плату за землю за 2003-2018 роки. 18.06.2019 року орендна плата за 2017-2018 роки була їй виплачена, разом з тим їй було повідомлено, що орендну плату за 2003-2016 роки їй виплачено не буде через сплив позовної давності. Зазначає, що орендна плата не отримана спадкодавцями - [PERSON] та [PERSON] входить до складу спадщини та в силу ч.5 ст. 1268 ЦК України належить їй з часу відкриття спадщини тобто з 30.10.2003 року. Загальний розмір заборгованості по орендній платі за період з 2003 року по 2016 рік становить 56882,00 грн. Щодо строку позовної давності, то офіційно вона та її син стали власниками успадкованого майна з дати отримання свідоцтва про право на спадщину, тобто з 19.10.2018 року. Крім того, з 28.03.2020 року договір оренди землі припинив свою дію зі спливом строку на який його було укладено. За загальним правилом звернутись до суду вони мають можливість до 19.10.2021 року. В зв`язку з чим просить стягнути з ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на свою користь та на користь її неповнолітнього сина [PERSON] заборгованість з орендної плати за договором оренди земельної ділянки (паю) від 28.03.2000 року за період з 2003 року по 2016 рік в сумі 56882,00 грн. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 29.04.2020 року вищезазначену позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України було залишено без руху для сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. та представлення до суду відповідного документу, та надано позивачці десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення її недоліків. 14.05.2020 року на виконання вимог вищевказаної ухвали представником позивачки було подано заяву про усунення недоліків з квитанцією про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 18.05.2020 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. 26.06.2020 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Свої заперечення обґрунтував тим, що 28.03.2000 року був укладений договір оренди земельної долі (пая) № 256 між [PERSON] та ПАТ «ММК ім. Ілліча». Позивачка є спадкоємицею померлого чоловіка [PERSON] , який спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, так як помер [INFO] . Спадщина після смерті чоловіка позивачкою та її неповнолітнім сином була прийнята та оформлена 19.10.2018 року. На підставі зазначених документів, [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] є спадкоємцями прав на земельну частку (пай), площею 8,2 умовних кадастрових гектарів по 1/2 частині кожному. Договір оренди земельної долі (пая) № 256 діяв до 28.03.2020 року. Відповідно до умов зазначеного договору при переході права власності на землю від орендодавця до іншої особи договір оренди зберігає свою силу для нового власника. Відповідно до ст. 125 ЗК України та ст.ст. 3, 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV право оренди земельної ділянки підлягає обов`язковий державній реєстрації. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Оскільки йдеться про спадкування, то очевидним документом, що підтверджує перехід права оренди до спадкоємців є свідоцтво про право на спадщину від 19.10.2018 року. Отже, з 19.10.2018 року у позивачки виникло право вимагати у відповідача сплати орендної плати, а саме з моменту отримання нею спадщини. В матеріалах справи відсутні докази, що позивачка та її неповнолітній син зверталися до відповідача із заявою в порядку передбаченому п.3 ст. 148-1 ЗК України про виплату їм орендної плати. 27.03.2019 року позивачка та її неповнолітній син звернулися до відповідача із заявами про видачу орендної плати в грошовому вираженні за користування земельним паєм за період з 2015-2018 рр. за договором оренди земельної долі (пая) № 256 від 28.03.2000 року. В свою чергу відповідач орендну плату за 2015-2018 роки виплатив, перерахував на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти за вказаний період, із застосуванням строків позовної давності, передбачених законодавством України. Крім цього, позивачці на картковий рахунок була нарахована заборгованість по орендній платі за попередні роки з 2003 року по 2011 рік, яка також повинна була бути сплачена, адже за відсутності у орендаря даних про нового власника сплатити її до кінця попередніх років на користь позивачки відповідач фактичної можливості не мав. При цьому, орендна плата за 2011-2015 роки відповідачем сплачена не була, оскільки позивачка та її неповнолітній син не звертались до відповідача із заявами про видачу орендної плати за вказані періоди, а також сплив строк позовної давності. Таким чином, дані позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки до даного спору слід застосувати позовну давність. Відповідач орендну плату по договору оренди земельної долі (паю) № 256 від 28.03.2000 року за періоди з 2003 по 2011 роки та з 2015 по 2018 роки позивачці [PERSON] та її неповнолітньому сину [PERSON] виплатив у 2019 році, перерахував на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 37281,56 грн. За таких обставин, доводи позивачки о наявності заборгованості орендної плати є безпідставними. Також, представником відповідача надано заяву про застосування строку позовної давності. До відзиву додано фіскальний чек АТ «Укрпошта» про направлення кореспонденції стороні позивача. Крім цього, представником відповідача надано клопотання про поновлення пропущеного 15-денного строку для подання відзиву на позовну заяву, з всіма долученими до нього документами, яке ухвалою суду, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання,дане клопотання було задоволено та поновлено відповідачу строк для подачі відзиву з доданими до нього документами (письмовими доказами). Інших клопотань учасниками справи не заявлялося. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 19.08.2020 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивачки - адвокат Коваленко К.О. у судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Також пояснила, що доводи відповідача викладені у відзиві є безпідставними та не доведеними. Крім цього звернула увагу, що позивачкою при зверненні до відповідача із заявами про видачу орендної плати не було зазначено періоди, оскільки вона мала на увазі виплату орендної плати за весь час користування паєм. Звідки в заявах містяться вказані періоди виплати орендної плати з 2015 -2018 р. їй невідомо, вони були дописані невідомою особою. Представник відповідача ПрАТ «ММК ім. Ілліча» - адвокат Щербакова Н.В. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги не визнала в повному обсязі, заперечувала проти їх задоволення, а також просила справу розглянути у її відсутність. Також, до позовних вимог просила застосувати строк позовної давності. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу у відсутність нез`явившихся позивачки та представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивачки, розглянувши письмову заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, заяви по суті справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0048401 від 23.12.1996 року [PERSON] на підставі розпорядження Володарської районної державної адміністрації від 05.08.1996 року № 273/1 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», розміром 8,2 в умовних кадастрових гектарах. В даний сертифікат внесено зміни, згідно яких право на земельну частку (пай) передано [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2018 року № 911, розмір земельної частки (паю) 8,05 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до Договору оренди земельної частки (паю) № 256 від 28.03.2000 року укладеного між Орендодавцем [PERSON] та Орендарем ВАТ «ММК ім. Ілліча» сторони домовилися, що орендодавець передає в оренду, а орендар приймає земельну частку (пай) розміром 8,2 в умовних кадастрових гектарах, розташовану в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом на території Касянівської сільської ради, що належить орендодавцю на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ДН № 0048401 від 23.12.1996 року, для сільськогосподарських потреб строком на 20 років. Згідно п. 2.2 договору при переході права власності на землю від орендодавця до іншої особи договір оренди зберігає свою силу для нового власника. Згідно п.п. 3.1, 3.2 договору орендна плата встановлюється в натуральній формі. Розмір орендної плати складає щорічно: на кожний умовний кадастровий гектар земельної частки (паю), переданого в оренду - 150 кг зерна, 5 кг соняшникової олії; на цілісну частку (пай) - 150 кг овочів, 200 кг баштанних, 1000 кг соломи, надання послуг по оранці городу та по вивозу побутового сміття, підвозу питної води, вугілля. Внесення орендної плати здійснюється не пізніше 1 грудня поточного року. За згодою сторін строк внесення орендної плати може бути змінено. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 10.12.2003 року [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено запис за № 37. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Нікольської державної нотаріальної контори Ушкало М.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 911, [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , що складається з 1/2 частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Дружба», розташованого в с. Кременівка Нікольського (Володарського) району Донецької області, розміром 8,2 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0048401 виданого Володарською райдержадміністрацією 23.12.1996 року, що належало гр. [PERSON] , матері спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син - [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Нікольської державної нотаріальної контори Ушкало М.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 913, [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , що складається з 1/2 частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Дружба», розташованого в с. Кременівка Нікольського (Володарського) району Донецької області, розміром 8,2 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0048401 виданого Володарською райдержадміністрацією 23.12.1996 року, що належало гр. [PERSON] , матері спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син - [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. 27.03.2019 року [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернулася до ПАТ «ММК ім. Ілліча» з письмовими заявами про видачу орендної плати в грошовому еквіваленті за користування земельним паєм за 2015-2018 роки. Згідно платіжних доручень № 4500054610 та № 4500054611 від 14.06.2019 року ПАТ «ММК ім. Ілліча» виплатив [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , орендну плату за користування земельним паєм за договором № 256 від 28.03.2000 року за 2015-2018 роки по 18640,78 грн. кожному. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб,прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч.1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до частини 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 9 ст. 93 ЗК України також встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України від 06.10.1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (в редакції Закону України від 02.10.2003 року № 1211-IV з наступними змінами). Статтями 1, 2 Закону України «Про оренду землі» регламентовано, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Згідно правил ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій, натуральній та відробітковій ( надання послуг орендодавцю) формах. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Частиною четвертою статті 32 Закону України « Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Як зазначалося вище, в пункті 2.2 договору оренди сторони передбачили, що при переході права власності на землю від орендодавця до іншої особи договір оренди зберігає свою силу для нового власника. За такого, набувши в порядку спадкування за законом, право власності на передану в оренду відповідачу за договорами земельну частку (пай), [PERSON] набула, відповідно, і усі права та обов`язки орендодавця за цим договором. На підставі ч.5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивачка та її неповнолітній син з часу її відкриття набули речові права на успадковану земельну частку (пай) - право володіння та право користування ним і, відповідно, право на захист цих прав. Згідно ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Відповідно до ч. 3 вказаної статті особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування(для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. В даному випадку договором оренди № 256 від 28.03.2000 року не передбачалось продовження (поновлення) договору оренди до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку спадкоємцями або територіальною громадою, таке регулювання здійснюється згідно загально визначеного терміну «відповідно до закону». В матеріалах справи дійсно відсутні докази того, що сторона позивача, як новий власник земельної частки, повідомляла відповідача як користувача, в порядку ч.3 ст. 148-1 ЗК України про набуття права на земельну частку, проте безспірним в даній справі є той факт, що після смерті орендодавця [PERSON] (30.10.2003 року) та до 28.03.2020 року (строк дії договору оренди) земельна частка (пай) перебувала у користуванні відповідача. Згідно ст.ст. 1216, 1270 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В даному випадку позивачкою та її неповнолітнім сином зареєстровано право на земельну частку (пай), отриману в спадщину 19.10.2018 року, тобто по спливу 15 років. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи те, що майновий інтерес позивачки ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема ЗУ «Про оренду землі», ЦК України, ЗК України стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Враховуючи викладене суд вважає таким, що підлягає судовому захисту майновий інтерес позивачки та її неповнолітнього сина на отримання орендної плати за роки починаючи з 2003 року до 2014 року включно, оскільки їх майно (земельна частка (пай) перебувала у користуванні юридичної особи, та підставою такого користування з моменту укладання договору оренди була платність, тобто певна визначена сторонами договору оплата за користування земельною ділянкою. Вказаний обов`язок не припинився у зв`язку зі смертю орендодавця. Щодо вимоги позивачки про виплату заборгованості по орендній платі за 2015 рік та 2016 рік, то вона задоволенню не підлягає, оскільки як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, відповідач виплатив позивачці та її неповнолітньому сину орендну плату за 2015-2018 роки у загальному розмірі 37281,56 грн. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності визначеної у три роки, слід зазначити наступне. Як вже було зазначено вище, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В даному випадку договірні відносили базувались на засадах строковості та оплатності. Після смерті орендодавця [PERSON] відповідач продовжував користуватися земельною ділянкою з 2003 року по 2014 рік включно не сплачуючи орендну плату. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини в порушенні зобов`язання (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13.02.2013 р. у справі № 6-170цс12). Отже, саме відповідач у справі має доводити у суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов`язання за договором оренди з внесення орендної плати або ж довести факт виконання ним даного зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи те, що де-юре власниками земельної частки (паю) позивачка та її неповнолітній син стали в 2018 році, відсутні підстави для застосування позовної давності. Визначаючи розмір заборгованості зі сплати орендної плати за період з 2003 року по 2014 року включно в загальному розмірі 39634,00 грн., суд бере до уваги розрахунок наданий позивачкою, оскільки даний розрахунок стороною відповідача спростований не був. З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачки та її неповнолітнього сина слід стягнути заборгованість з орендної плати за договором оренди земельної частки (паю) № 256 від 28.03.2000 року за період з 2003 року по 2014 рік включно в сумі 39634,00 грн., в решті частини позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Слід зазначити, що доводи сторони позивача з приводу того, що позивачка в наданих відповідачу заявах про виплату орендної плати не вказувала та не конкретизувала періоди виплати орендної плати, спростовуються дослідженими відповідними заявами в яких чітко зазначені періоди за які позивачка просить видати орендну плату, а саме за 2015 -2018 р. Докази того, що вказані періоди самостійно дописані невідомою особою суду не представлені. Інші доводи сторін не спростовують висновків суду. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачкою при зверненні до суду було сплачено вірну суму судового збору в розмірі 840,80 грн. і суд задовольнив 69,68% заявлених позивачкою позовних вимог від суми 56882,00 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог в розмірі 585,87 грн., решта суми судового збору пропорційна розміру позовних вимог, в яких позивачці відмовлено, стягненню на користь останньої не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial