Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2710 від 16.05.2017, серія НМО 780562, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] щодо звернення стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми в розмірі 54 118,95 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказаний виконавчий напис вчинено з численними порушеннями законодавства, а тому він є таким, що не підлягає виконанню. Сума заборгованості, яка була вказана у письмовій вимозі відповідача, складає 54 118,95 грн., а сума, яка вказана у постанові про відкриття виконавчого провадження, виданої на підставі виконавчого листа становить 55 918,95 грн. Оскільки сума постійно змінюється, то це не може свідчити про безспірність заборгованості. Крім того, на підтвердження факту безспірності, стягувачем, відповідно до п.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» нотаріусу повинні бути надані первинні бухгалтерські документи чеки, квитанції, кредитний договір тощо, які підтверджують факти оплати чи неналежної оплати. Однак, таких документів надано не було. Письмову вимогу банку вона отримала 17.07.2017, коли виконавчий напис уже було вчинено, що позбавило її можливості добровільну виконати вимогу банку. Крім того, стягувачем було порушено п.5 ч.1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки у вимозі не було вказано про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Не було дотримано і п.6 ч.2 ст. 27 вказаного Закону, оскільки стягувач спочатку повинен був зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, а вже через 30 днів мав право розпочати процедуру звернення стягнення на предмет обтяження. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивачки адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, при цьому пояснив, що позивачка дійсно має заборгованість перед банком, але сума заборгованості не є безспірною, стягнуто пеню та штраф, а тому вимоги щодо стягнення заборгованості відповідач має предявляти у судовому порядку. Позивачка отримала вимогу про стягнення заборгованості 17.07.2017, тобто після вчинення виконавчого напису. Крім того, позивачка не укладала кредитний договір з банком, а підписана нею анкета-заява не являється договором. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні, повністю підтримав надані ним письмові заперечення, відповідно до яких на час вчинення нотаріусом виконавчого напису банк подав усі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, з яких можна зробити однозначний висновок, що [PERSON] допущено порушення виконання зобовязань за договором. На дату вчинення виконавчого напису строк позовної давності банком не було пропущено, спору про право між сторонами не було, а сама [PERSON] погоджувалася із сумою свого боргу. Крім того, письмова вимога була надіслана позивачу цінним листом з описом вкладення. [PERSON] вказаний лист було вручено особисто 26.04.2017 року, про що свідчить довідка центру поштового звязку №4 м. Мелітополя. Щодо різності сум боргу, на що вказує позивач, то заборгованість позивача складає 54 118,95 грн., про що вказано як у письмовій вимозі, так і у виконавчому написі. До суми заборгованості була додана сума витрат, що складають плату нотаріуса за вчинення виконавчого напису, відповідно до п.6 ч.1 ст. 89 Закону України «Про нотаріат. Посилання позивачки на Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є безпідставними, оскільки виконавчий напис, що оспорюється не передбачає звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Щодо надання стягувачем первинних бухгалтерських документів, то банком була надана виписка-розрахунок із зазначенням суми заборгованості, строків погашення, погашених та непогашених сум. Оскільки позивачка не виконала обовязки по погашенню кредиту Банк вибрав спосіб захисту своїх прав шляхом вчинення виконавчого напису. Заповнена тат підписана позивачкою анкета-заява і є договором, а тому посилання її представника на відсутність договору є безпідставними. Представник відповідача [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, вказавши, що [PERSON] МРВДВС ГТУЮ у Запорізькій області є неналежним відповідачем у даній справі. В письмових запереченнях державний виконавець посилається на те, що [PERSON] міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області безпідставно залучений до участі у справі в якості відповідача, оскільки у органів державної виконавчої служби немає спільних чи однорідних прав та обовязків стосовно позивача. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката [PERSON], представника відповідача ПАТ «Приватбанк» [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини: 06.10.2010 між [PERSON] та ПАТ «Приватбанк» був укладений кредитний договір б/н, який складається з заяви позичальника на отримання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, з якими позичальник була ознайомлена, що підтверджується її підписом. На підставі даного договору банк надав, а [PERSON] отримала кредитну картку з лімітом у розмірі 5 000,00 грн. та відсотковою ставкою 2,5 % на місяць, (а. с. 25). 16.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис серія НМО 780562, зареєстровано в реєстрі за №2710, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми в розмірі 54 118,95 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.10.2010 за період з 06.10.2010 по 10.04.2017, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18575,65 грн., нарахованих відсотків у розмірі 14240,19 грн.,нарахованої пені у розмірі 17299,83 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму ввід 100 грн. у розмірі 950 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 горн., відсоток від суми заборгованості у розмірі 2553,28 грн. Крім того, у вказаному виконавчому написі зазначено про витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн. /а.с. 22/ Даний виконавчий напис був вчинений на підставі наданого ПАТ КБ «Приватбанк» копії договору б/н від 10 жовтня 2010 року (а. с. 25), розрахунку заборгованості за договором станом на 31 травня 2015 року та 10.04.2017 (а. с. 26-29), письмової вимоги банку від 24.04.2017 про усунення порушень за кредитним договором, направлену цінним листом на адресу позичальника [PERSON] (а. с. 30-32).\~\~ На підставі виконавчого напису від 16.05.2017 №2710 державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області [PERSON] 07.07.2017 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та постановлено стягнути з боржника на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 55 918,95 грн., виконавчий збір у розмірі 5591,89 грн. /а.с.7/ Оцінюючи доводи представника позивача на підтвердження своїх позовних вимог та заперечення представників відповідачів на підтвердження наданих письмових заперечень, суд виходить з наступного: Статтями\~87, 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ (ст.18 ЦК України, ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Згідно із п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (з відповідними змінами), затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004р. №20/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. При цьому заборгованість боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів. Згідно п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172 (в редакція, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий напис може бути вчинений на кредитному договорі, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172, а тому при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у\~\~вказаному\~\~переліку. Таким чином, за змістом п.1 Переліку документів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а також п.п.284 та 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.ст.87\~та\~88 ЗУ «Про нотаріат»\~\~заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках,\~якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та підтверджують безспірність заборгованості.\~При цьому, дії нотаріуса\~при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності\~заборгованості. На адресу суду, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було надіслано копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №2710 від 16.05.2017. Аналізуючи надані нотаріусом копії вказаних документів, суд приходить до висновку, що стягувачем, для вчинення виконавчого напису, були надані всі документи, зазначені в п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд відкидає доводи представника позивача щодо не надання банком усіх необхідних документів, для вчинення виконавчого напису, які б підтверджували безспірність заборгованості, з тих підстав, що, по-перше, як вбачається з документів, які були надіслані нотаріусом, банком були надані копії розрахунків заборгованості станом на 31.05.2015 та на 10.04.2017. Аналізуючи вказані документи суд прийшов до висновку, що це не просто розрахунки заборгованості, а виписки-розрахунки, оскільки документи містять не лише суми заборгованості, а й всі інші необхідні дані, як-то: дату операції за рахунками обліку заборгованості, кількість днів, за які нараховано заборгованість за відсотками, пенею та комісією, залишок поточної та простроченої заборгованості за кредитом, сальдо, на яке не нараховуються проценти, за певний період (пільговий період), процентна ставка (поточна та прострочена) , ставка пені за порушення строків розрахунку, нараховані відсотки на залишок поточної та простроченої заборгованості, сума комісії та пені, сплачені відсотки, сума погашення за наданим кредитом, заборгованість за наданим кредитом. Тобто, інформація, яку містять вказані документи, свідчить про те, що стягувачем, для вчинення виконавчого напису, було надано не лише розрахунок заборгованості, а і виписку з рахунка боржника. Суд вважає, що вказаний документ, а саме виписка-розрахунок і є первинним документом, оскільки, з урахуванням Переліку типових документів, що затверджений наказом Мінюста від 12.04.2012 №578/5, виписка банку відносяться до первинних документів. Таким чином, нотаріусом було зроблено однозначний висновок про безспірність вказаної суми боргу. Суд також не приймає посилання позивача щодо невідповідності сум, вказаних у виконавчому написі та у письмовій вимозі про усунення порушень щодо дострокового повернення кредиту, як на підставу для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Як встановлено судом, заборгованість позивача станом на 10.04.2017 становить 54 118,95 грн. Вказана сума зазначена як у письмовій вимозі про усунення порушень щодо дострокового повернення кредиту так і у виконавчому написі. Однак, згідно п.6 ч.1 ст. 89 Закону України «Про нотаріат» розмір плати нотаріусу зазначається у виконавчому написі і підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Тому, до основної суми заборгованості у виконавчому написі було додано витрати ПАТ КБ «Приватбанк»», що складають плату нотаріусу за вчинення виконавчого напису, у розмірі 1800 грн., саме тому у постанові про відкриття виконавчого провадження була зазначена сума в розмірі 55\~918,95 грн. (54\~118,95 грн. + 1800 грн.). Не відповідає дійсності й посилання представника позивача про не повідомлення позивача про розпочату процедуру примусового стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, судом встановлено, що до звернення до нотаріуса ПАТ КБ «Приватбанк» 24.04.2017 року надіслав [PERSON] письму вимогу про усунення порушень за кредитним договором. В цьому документі зазначалося, що у випадку не усунення порушень, банк почне процедуру примусового стягнення заборгованості. Вказана вимога була надіслана позивачу цінним листом з описом вкладення. З гідно відповіді Центру поштового звязку №4 м. Мелітополь Запорізької дирекції ПАТ «Укрпошта» №09/11-1143 від 20.09.2017 року цінний лист ПАТ КБ «Приватбанк» №4930005584142 вручено [PERSON] особисто 26.04.2017 року /а.с.76/. З документів, наданих нотаріусом, вбачається, що письмова вимога, з доказами її надіслання [PERSON] та виписка-розрахунок по рахунку позивача були передані нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Доказів того що на момент вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] позивачка ставила під сумнів безспірність вимог ПАТ «Приватбанк», останньою не надано. Так, позивачкою не надано доказів про направлення нею будь-яких заперечень з приводу правомірності чи неправомірності розрахунку боргових зобовязань, доказів оскарження кредитного договору, а тому посилання її представника на те, що заборгованість не є безспірною безпідставні. Безпідставним також суд вважає й посилання позивача на Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки зазначені положення закону регламентують порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису чи рішення суду, однак оспорюваний позивачем виконавчий напис, не передбачає звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, оскільки за вказаним виконавчим написом стягується лише сума боргу. Крім того, відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання, до нового строку не зараховується. Як слідує із розрахунку-виписки, що є складовою виконавчого напису, позивач систематично сплачувала заборгованість за кредитним договором від 06.10.2010 до 09.10.2016 Після 09.10.2016 перестала виконувати свої зобов'язання за договором. Тому, з врахуванням зазначених вище положень ЦК України, перебіг строку позовної давності починається 10.10.2016 і закінчується 10.10.2019, а річний строк позовної давності спливає 10.10.2017. Звернення банку до нотаріуса було 24.04.2017, а виконавчий напис вчинено 16.05.2017, а тому банком не було пропущено строк позовної давності. Таким чином, судом встановлено, що при вчинені виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] були дотримані вимоги ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Встановивши, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 №6-158цс15. Крім того, заслуговують й на уваги доводи представника [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області [PERSON] щодо безпідставного залучення до участі у справі в якості відповідача вказаного органу. Відповідно до ст. 32 ЦПК України участь у справі кількох відповідачів допускається, коли предметом спору є спільні права чи обовязки кількох відповідачів, або права і обовязки кількох відповідачів виникли з однієї підстави, або предметом спору є однорідні права і обовязки. Виходячи з норм Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у органів державної виконавчої служби немає спільних чи однорідних прав та обовязків стосовно позивача. Крім того, це суперечить правовому статусу органів державної виконавчої служби, визначеному у статтях 1, 3, 7 вищевказаного Закону. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом. Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р: № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлені вимог щодо належного відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області дійсно є неналежним відповідачем по вказаному позову, а тому у позові до нього також слід відмовити. Отже, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] і до ПАТ КБ «Приватбанк» та про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed