Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат по оплаті комунальних послуг. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 13,6 кв.м., кухні площею 12,4 кв.м., коридор площею 5,0 м.кв. та санвузол площею 3,8 м.кв. В дані квартирі зареєстрована та проживає її донька [PERSON] З квітня 2014 року відповідачка припинила брати участь в оплаті спожитих комунальних послуг, з цього часу вона сама оплачує комунальні послуги, а відповідачка відмовляється вносити плату за комунальні послуги та відшкодовувати їй її частку витрат, у зв'язку із чим вона вважає, що відповідачка повинна нести витрати по оплаті комунальних послуг в рівних частках з нею. Просить позов задовольнити. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та надали аналогічні пояснення викладенні у позові. Просять позовні вимоги задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що за комунальні послуги вона оплачує кожного місяці і все те, що говорить позивачка неправда. Просить відмовити в позові. Заслухавши поясненнясторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачці [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності (а.с.3). Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки (а.с.4) відповідачка зареєстрована і не є співвласницею в квартирі [ADDRESS]. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує. Згідно ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом. Згідно з п.2, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник квартири багатоквартирного будинків зобов'язанні вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Ці платежі і платежі за комунальні послуги власникам, наймачам і орендаторами вносяться щомісячно. Таким чином, саме позивачка, яка є єдиним власником квартири, зобов'язана самстійно сплачувати комунальні послуги за вищевказану квартиру. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Реєстрація в приватизованій квартирі не тягне за собою обов'язок сплачувати комунальні послуги. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка не надала суду доказів того, що відповідачка є співвласником квартири, наймачем (орендодавцем) цієї квартири, на інших встановлених договором або законом підставах зобов'язана сплачувати комунальні послуги. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог. В задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed