Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 9 серпня 2012 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 шлюб між сторонами був розірваний. [INFO] народився [PERSON]. В липні 2013 позивачка звернулась до ВРАЦС Подільського району в м. Києві з заявою про реєстрацію дитини , однак їй в такій реєстрації було відмовлено . За таких обставин, вона вимушена була звернутись до Служби у справах дітей Подільської РДА в м. Києві про надання дозволу на реєстрацію сина.. Відповідно до розпорядження, виданого Службою у справах дітей Подільського РДА у м. Києві Відділ РАЦС Подільського району м. Києва зареєстрував дитину на прізвище позивачки, про що було видано відповідне свідоцтво про народження [PERSON]. Дитина з моменту народження проживає з позивачкою, яка опікується нею. Батько дитини - відповідач по справі - участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконує свого обов'язку щодо виховання та утримання [PERSON], не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, не проявляє до сина батьківської турботи, постала необхідність вирішити питання про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON], у зв'язку з чим позивачка і звернулася до суду з зазначеними вище позовними вимогами. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача також аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частики від його доходів (заробітку), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно починаючи з дня пред'явлення позовної заяви і до досягнення сином трьохрічного віку. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених вище, просили позов задовольнити. Крім того, позивачка зазначила, що на даний час вона не працює у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому має право на утримання від відповідача на дитину і на себе. У судовому засіданні відповідач та його представник не заперечували проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від його доходів на утримання сина, однак не погоджувались на стягнення аліментів на утримання позивачки, у зв'язку з чим просили суд в цій частині відмовити в задоволенні позову. Що стосується позбавлення батьківських прав відповідача, то в своїх поясненнях він зазначив, що шлюб з позивачкою був розірваний до народження дитини. Крім того, позивачка його запевнила, що дитина не його. Відповідач не заперечував, що він не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, не займався його вихованням. однак просив не позбавляти його батьківських прав. На даний час, після проведення біологічної експертизи, він впевнився, що він є батьком [PERSON], а, відтак, має намір матеріально утримувати сина та приймати учать у його вихованні. Представник служби у справах дітей Подільської РДА в м. Києві підтримав висновок органу опіки і піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.11.2014 року щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та просили не позбавляти його батьківських прав. В решті позовних вимог покладались на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09 серпня 2012 р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 11 червня 2013 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено прізвище «[PERSON]» (а.с.7). [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). На момент розгляду справи син сторін проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою КП «Введенське» (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки невдовзі після того, як позивачка завагітніла. Сторони в судовому засіданні не заперечували тих обставин, що відповідач не з'явився до пологового будинку забрати дитину, доказів поважності причини вчинення такої дії, відповідач та його представник, в порушення вимог ст.. 60 ЦПК України не надали. До моменту відкриття провадження в справі відповідач дитиною не цікавився, матеріальної допомоги позивачці не надавав. Прийняття органами опіки та піклування рішення щодо реєстрації дитини в РАЦСі, на думку суду, також підтверджує ті обставинами, що дитиною відповідач не цікавився. Твердження відповідача про те, що у нього були сумніви у походженні дитини від нього, суд розцінює критично, оскільки відповідач не звертався до суду з метою з'ясування обставин, чи є він батьком [PERSON] Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської РДА в місті Києві від 06 листопада 2014 р., позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] недоцільне (а.с.136), однак суд критично розцінює цей висновок, оскільки він протирічить іншим доказам, зібраним по справі. Враховуючи, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про її стан здоров'я, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON], а відтак і про задоволення позову в цій частині. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову а відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 07 лютого 2014. З огляду на те, що позбавлений батьківських прав щодо сина відповідач не звільняється від обов'язку утримувати [PERSON] до досягнення ним повноліття, та враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в межах стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частки від його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття . Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи відсутність доказів по справі на підтвердження тих обставин, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, аналізуючи дані про заробітну плату останнього та присудження аліментів, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивачки. З урахуванням зазначеного вище, суд і приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України потрібно допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 63 коп. .

Outcome: approved