Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] , який залишився після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на майно. Нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться на [ADDRESS] . Позивачка стверджує, що у справі є необхідні докази того, що спірний житловий будинок належав її батькам. Відтак, для того щоб оформити право власності на спадкове майно, позивачка змушена звертатися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.12.2018 року відкрито провадження у справі. На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №595 від 14 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 18.08.2020 року справу прийнято до провадження, вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 09.12.2020 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримала позов. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов вказав, що не заперечує проти задоволення позову та просив проводити розгляд справи без його участі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.3). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] ) з погосподарськими будівлями та спорудами у селі Сугрів, Жидачівського району Львівської області, який є предметом спору у даній справі. За життя [PERSON] заповіту не залишила, що підтверджується довідкою ВК Ходорівської міської ради №626 від 31.07.2018 року (а.с.7), відтак майно підлягає спадкуванню за законом. З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва. Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 11.09.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно (а.с.15). Із витягу з погосподарської книги села Сугрів вбачається, що станом на 30.06.1990 року будинковолодіння [ADDRESS] належить до колгоспного двору і числиться за громадянами: [PERSON] , яка померла [INFO] ; [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (а.с.5) житловий будинок [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Будинковолодіння вказане вище складається із житлового будинку А-1, 1960 року побудови, загальною площею 53.6 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м.; літньої кухні, позначеної у техпаспорті під літерою «В», погреба літ. «Б», сараю «Г» та сараю «Д», сараю «Е», гаражу. Вбиральні та колодязя з бетонних кілець, огорожі з металевої сітки (а.с. 11-14). Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, згідно із\~ст.4\~ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму\~ВСУ від\~30\~травня 2008\~року №\~7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст. 392 ЦК України\~право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень\~статей 1296-1299 ЦК України\~питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій [PERSON] (спадкове майно), перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема, - оформленню спадщини нотаріусом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач позов не заперечив, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved