Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивачка в позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], 27.11.2014р.н., у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), мотивуючи тим, що шлюб з відповідачем розірвано, після розірвання шлюбу дитина проживає з нею, знаходиться на її утриманні; відповідач не має інших дітей, непрацездатних утриманців, не має стягнень за виконавчими листами і може сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Відповідач позов не визнав, подав відзив, в якому послався на те, що він щомісяця перераховує позивачці аліменти в середньому по 2000грн., що становить близько 1/6 частини заробітку; що він не має змоги платити аліменти у більшому розмірі, оскільки має на утриманні батька похилого віку, який страждає на гіпертонію, хвороби серця, і він допомагає батьку з лікуванням; крім того, сплачує комунальні послуги, має особисті потреби. Також просив врахувати, що крім перераховуваних грошових коштів позивачці на дитину, він також витрачається на дитину і купляє їй все необхідне, коли дитина проживає з ним. Не погоджується, що дитина проживає лише з позивачкою; пояснив, що дитина зареєстрована за його місцем проживання, дитина 2-3 рази на тиждень і по декілька днів проживає у нього, і в той час, коли дочка у нього, він утримує дитину, купляє для дитини їжу, одяг, засоби гігієни. У відповіді на відзив позивач зазначила, що вони з відповідачем не досягли домовленості про стягнення аліментів та їх розмір, не оспорює, що відповідач періодично перераховує їй кошти, але не щомісяця і в сумі, яку він сам визначає за потрібне; позивач вважає, що дана сума є недостатньою, не є систематичною допомогою батька на утримання дитини, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі ј частки доходів, що є більшою, ніж ті кошти, які періодично перераховує їй на картку відповідач. Визнала, що відповідач в деяких місяцях перераховував їй кошти, і просила дані суми врахувати у якості сплачених аліментів у вказаних місяцях. Не оспорює, що відповідач іноді бере дитину до себе і ймовірно витрачається на дитину в той час. Коли дитина у нього, але такі витрати не є повним утриманням дитини, і просила їх не враховувати при визначенні розміру аліментів. Відповідач в запереченнях на відповідь пояснив, що він постійно сплачує аліменти у розмірі 2000грн. на місяць (що становить приблизно 1/6 частку його заробітної плати), вважає, що такий розмір аліментів є достатнім. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила стягнути аліменти у розмірі ј частки доходів, але погодилась з тим, що відповідач останні місяці аліменти платив, хоча і у меншому, ніж вона просить розмірі, тому просила стягнути аліменти з 01.12.2018р., а не з дня подання позову. Не погодилась на укладення договору про утримання дитини, не заперечувала, що періодично батько бере дитину до себе на декілька днів і окрім перерахованих їй сум іноді витрачається на дитину. Але наполягала на тому, що дитина проживає постійно з нею, і вона має право на отримання аліментів з батька дитини щомісячно і у конкретно визначеному судом розмірі. Не погоджується, щоб аліменти суд визначив у розмірі 1/6 частки,вважає можливим сплату аліментів відповідачем у розмірі ј частки. Відповідач пояснив, що дитина періодично проживає також і з ним, що він добровільно перераховує позивачці аліменти у розмірі близько 1/6 частини свого доходу, і що з урахуванням несених ним витрат на дитину, вважає дану суму достатньою; просив врахувати наявність хворого батька. Крім того просив врахувати, що дитина зареєстрована на постійне проживання у нього. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини: З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано судовим рішенням від 20.09.2017р. Згідно рішення сторони припинили сімейні стосунки з січня 2017року. У рішенні не зазначено з ким після розірвання шлюбу проживає і проживатиме дитина. Разом з тим, відповідач не заперечував проти того, що після розірвання шлюбу дитина стала проживати з позивачкою, яка забрала дитину і пішла від нього, але він періодично брав дитину до себе. У подальшому став стверджувати, що дитина проживає з ним. Згідно наданої позивачкою акту обстеження житлових умов від 21.11.2018р. , складеного депутатом Броварської міської ради [PERSON] за адресою [ADDRESS], під час обстеження встановлено, що за вказаною адресою фактично зареєстровані і проживають: [PERSON], власник, [PERSON] син, [PERSON] дочка, і сестра [PERSON] [PERSON] та її дочка [PERSON], 2014р.н.. яка зареєстрована за адресою [INFO]/56- за місцем реєстрації та постійного проживання її батька [PERSON], колишнього чоловіка [PERSON] Даний факт засвідчили сусіди [PERSON] і [PERSON] Акт складено для предявлення за місцем вимоги. Згідно даних паспорту позивачки вона зареєстрована в [INFO], з 04.03.2017р., за оновленими даними - з січня 2019 року позивач зареєстрована за новою адресою у місті Бровари- вул. Чубинського. 9а/26. Згідно витягу з держреєстру речових прав - дана квартира належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу. Як пояснила позивач, дитина після припинення стосунків з чоловіком і після розірвання шлюбу постійно проживає з нею, і спору з даного приводу між батьками не було, що відпвач погоджувався зареєструвати дитину за її новим місцем проживання, але після купівлі квартири 30.10.2018р. і у звязку з спором у суді (даною справою про стягнення аліментів) відповідач відмовляється надати згоду на реєстрацію дитини за адресою новою позивача. Позивач на підтвердження того, що дитина проживає з нею. Подала суду такі докази: Довідка з дитсадка в місті Бровари, який дитина відвідує з 2017 року; Договір, укладений позивачкою з лікарем на обслуговування в лікарні в місті Бровари. Згідно наданої довідки ДМС відповідач зареєстрований за адресою [INFO], з 2001року. Згідно довідки з місця проживання відповідача, за адресою м. Київ, вул. Ужвій, 6/56 зареєстровані і мешкають три особи: [PERSON], 1958р.н., власник, [PERSON], 1985р.н., син відповідач, а також [PERSON], 27.11.2014р.н.. онука власника, зареєстрована з 24.12.2014р. і по теперішній час. Суд при розгляді даної справи, дослідивши подані докази у їх сукупності, проаналізувавши пояснення обох сторін, дійшов висновку і для розгляду справи про стягнення аліментів виходить з того, що дитина на даний час проживає з матір,ю (позивачкою). саме з цим повязане відвідування дитиною дитячого садка у місті Бровари (за місцем проживання позивачки), укладення договору на медичне обслуговування в місті Бровари. У цьому сенсі ствердження відповідача (який спочатку визнавав дані факти, а у подальшому - як спосіб заперечень проти позову - став дані факти спростовувати) що дитина постійно проживає з ним, - вважає недостовірними. Суд вважає можливим при встановлених конкретних обставинах - не брати до уваги ту обставину, що після припинення сімейних стосунків дитина залишилась бути зареєстрованою за місцем проживання батька. Факт проживання дитини з позивачкою і логічно слідує з того факту, що відповідач періодично перераховував позивачці кошти на дитину. Сама по собі та обставина, що періодично і тимчасово батько бере дитину до себе не означає проживання дитини з батьком, не спростовує факту проживання дитини з матір,ю, і не є підставою для відмови у стягненні аліментів на користь матері, з якою дитина дійсно проживає. Також суд враховує, що у судовому порядку спору з приводу визначення місця проживання дитини не заявлено. Разом з тим, такий висновок суд робить виключно у справі про стягнення аліментів і для даних цілей, і не означає визначення судом місця проживання дитини що у разі виникнення спору між батьками- має вирішуватись у іншому порядку, встановленому законом. Таким чином, є підстави для стягнення аліментів з батька на користь матері, з якою дитина проживає на даний час, і з якою вона проживала при зверненні позивачки до суду з даним позовом. Згідно обраного позивачем виду аліментів, аліменти призначаються у частці від доходу, що відповідає вимогам СК України. Щодо розміру аліментів, то суд враховує наступне: Згідно ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно пенсійного посвідчення [PERSON] (батько відповідача) є пенсіонером за віком. На підтвердження стану здоров,я батька відповідач подав медичну довідку про обстеження. Разом з тим не надано доказів на підтвердження інвалідності батька чи іншого такого стану його здоров,я., що могло б для цілей даної справи розглядатись як необхідність утримувати батька. Той факт, що батько досяг пенсійного віку для цілей даної справи означає лише наявність у батька свого доходу у вигляді пенсії, яка не є нижчою від прожиткового мінімуму для людини відповідного віку. Відповідач є працездатним, має постійне місце роботи, постійний дохід у розмірі близько 12000грн. відповідач не має інших дітей. Таким чином, суд вважає, що відповідач може надавати допомогу на утримання дитини, принаймні іншого відповідач не довів. Підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд враховує майновий та сімейний стан відповідача. Суд враховує положення сімейного законодавства, яким визначено, що аліменти у розмірі ј частини доходів можуть бути стягнуті судом навіть у порядку наказного провадження (що є фактичним законодавчим визначенням звичайного розміру аліментів). Суд враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого розміру аліментів, зокрема, що законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину встановлений у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При таких обставинах суд вважає, що відповідач має достатній заробіток (дохід), і може сплачувати аліменти у розмірі ј частини. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону, інтересам дитини, і не поставить відповідача у положення нужденного чи майново неспроможного, і що відповідає інтересам дитини і не порушує права кожної із сторін. Підстав для зменшення розміру аліментів і для визначення їх у розмірі 1/6 на що погоджується відповідач - суд не вбачає. При цьому суд виходить виключно і наперед усе з інтересів дитини. Той факт, що іноді відповідач витрачається на дитину, не є підставою для зменшення розміру аліментів. Щодо періоду сплати аліментів: Відповідач надав суду квитанції на підтвердження факту перерахування ним коштів накатку позивачки у якості коштів на утримання дитини: 1.05.2017р. 2000грн. , 8.06.2017р. - 1000грн., 2.07.2017р. 1000грн., 12.07.2017р. - 1000грн., 28.07.2017р. - 1000грн., 18.08.2017р. 2000грн., 24.08.2017р. 1000грн., 29.09.2017р. 1500грн., 30.09.2017р. 500грн., 31.10.2017р. 2000грн., 16.02.2018р. 2000грн., 16.05.2018р. 2000грн., 18.06.2018р. 1000грн., 01.08.2018р. - 2000грн., 27.08.2018р. - 2000грн., 28.09.2018р. 2000грн., 30.10.2018р. - 1000грн., 10.11.2018р. - 2000грн. Позивачка, з урахуванням сплати відповідачем коштів, в тому числі і протягом розгляду справи, пояснила, що не вбачає необхідності стягувати аліменти за вказаний період чи робити перерахунок аліментів у цей період у місяцях, коли відповідач перераховував їй гроші на дитину, хоча вони були можливо у меншому розмірі, ніж вона просить визначити суд. Позивач просила суд стягнути аліменти з 01.12.2018р., та не стягувати аліменти за минулий період з дня подання позову до суду. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дати подання позову. Разом з тим, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, і тому враховує позицію позивача і її вимоги, а також враховує сплату відповідачем аліментів протягом розгляду справи. Тому вважає можливим, в судовому рішенні аліменти присудити не з дня подання позову, а з вказаної позивачем дати (з 1.12.2018р.), що відповідатиме принципу диспозитивності у цивільному провадженні. Крім того, відповідач подав суду докази перерахування аліментів також за грудень 2018р. в розмірі 2010грн. двома платежами в січні-лютому 2019року. Позивачка погодилась з тим, що аліменти за грудень 2018р. сплачені. Тому суд вважає необхідним у судовому рішенні зазначити, що аліменти у визначеному судом розмірі ј частка доходу - мають стягуватись з 1 січня 2019 року, що не суперечитиме закону, інтересам сторін та дитини.

Outcome: approved