Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В належній їй квартирі з 20.02.2001 року зареєстрований відповідач [PERSON], який є її колишнім чоловіком. З вересня 2011 року відповідач за місцем реєстрації не мешкає, його особистих речей немає, не оплачує вартість нарахованих комунальних послуг. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, та, посилаючись на вимоги ч.2 ст. 405 ЦК України, просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання її колишнього чоловіка [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - належній їй квартирою [ADDRESS], оскільки останній, як колишній член її сім'ї, без поважних причин з вересня 2011 року відсутній за місцем реєстрації і між ними немає будь-яких домовленостей щодо користування житлом. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи з попереднього судового засідання. Повідомив, що він дійсно не проживає у квартирі позивачки з вересня 2011 року, оскільки має іншу сім'ю та власне житло, але не може там зареєструватися, оскільки правовстановлюючі документи знаходяться у банку. Виходячи з наведеного, суд вважає, що у справі можливо постановити рішення при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 8-9, 11). Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки, у квартирі [ADDRESS], зареєстрований 20 лютого 2001 року, але з вересня 2011 року там не мешкає, особистих речей його у квартирі за вищевказаною адресою немає (а.с. 3, 4, 16). Доказами по справі не підтверджена будь-яка домовленість між сторонами щодо користування спірним жилим будинком. Відповідно до статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню: відповідача [PERSON] варто визнати таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS], оскільки у судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача у вказаному житлі з вересня 2011 року по теперішній час без будь-яких поважних причин, і у судовому засіданні сторонами не доведено про існування будь-якої домовленості між ними з приводу користування житлом. На підставі ст.ст. 386, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved