Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , залишити їй дошлюбне прізвище та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що між нею та відповідачем 25 вересня 2011 року було зареєстровано шлюб Раково-Ліською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, актовий запис № 13. Від шлюбу є дочка [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося з причин несумісності характерів, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, внаслідок чого між ними постійно виникають непорозуміння та сварки, що кожному із них та дитині спричинили душевні страждання. Відповідач на зауваження не реагує та не хоче змінювати своє відношення до неї та дитини. В 2013 року вона з дитиною переїхала проживати до своїх батьків. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на грунті сімейно-побутових проблем розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, а тому вважає що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Відповідач визнає той факт, що сім`я фактично розпалася. Позивачка [PERSON] подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує з викладених у позові підстав і просить їх задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] подав заяву, із змісту якої вбачається, що він позовні вимоги визнає повністю і не заперечує проти розірвання шлюбу, справу просить розглянути у його відсутності. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25 вересня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Раково-Ліською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області 25 вересня 2011 року (а.с. 6). Від шлюбу у сторін є малолітня дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, і таке визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, у зв`язку з чим шлюб необхідно розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка виявила бажання залишити шлюбне прізвище, тому змінювати їй прізвище немає підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 384 гривні 20 копійок, а інших 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 384 гривні 20 копійок, належить стягнути на користь позивачки з відповідача.

Outcome: approved