Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу, який був укладений 02.06.2015 року між [PERSON], від імені якої діяла [PERSON], та [PERSON], остання придбала у відповідачки квартиру № 64, що розташована в будинку № 88 по вул. Республіканській м. Запоріжжя. Але, згідно довідки № 2819 від 17.06.2015 року, виданої МК «Основаніє», в вищевказаній квартирі до теперішнього часу значаться зареєстрованими відповідачі. Відповідно до п.3.2.1 укладеного договору купівлі-продажу, відповідачка [PERSON] повинна була до 16.06.2015 року зняти з реєстрації осіб, які зареєстровані в спірній квартирі, але до цього часу умови договору в цій частині вона не виконала. Відпо\-відно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується майном на власний розсуд. При цьому згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Таким чином, з моменту укладення договору купівлі-продажу та проведення державної реєстрації вона є повноправною власницею квартири, розташованої за вищевказаною адресою, але не має змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки в даній квартирі значаться зареєстрованими відповідачі, які фактичні в спірній квартирі не проживають, що підтверджується актом № 120 віл 07.07.2015 року. У зв»язку з зазначеними обставинами, вона вимушена звернутися до суду та просить усунути перешкоди в користуванні належній їй на праві власності квартири № 64, розташованої в будинку № 88 по вулиці Республіканській м. Запоріжжя, шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в цій квартирі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суду надала письмову заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися і від них не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідачі були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в зв»язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивачка не заперечувала. Представник 3-ої особи - Заводського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути без участі їх представника, покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 02 червня 2015 року, посвідченого в нотаріальному порядку, [PERSON], що діє від імені [PERSON] продала, а [PERSON] купила належну продавцю квартиру [ADDRESS] і сплатила за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму. Зазначена квартира, що відчужується належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору міни(а.с.7-8). Право власності зареєстровано позивачкою [PERSON] 02.06.2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.9). Таким чином, відповідно до вище вказаного договору купівлі-продажу, позивачка [PERSON] є власником двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Положеннями ч.1 п.1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] після укладання нею, через свого представника, договору купівлі-продажу не є ані власником, ані співвласником спірної квартири, договір найму житла з нею не укладався і вона не є членом сім»ї нового власника квартири позивачки [PERSON]. Згідно довідки № 2819 від 17.06.2015 року, виданої Центром обслуговування абонентів єдиної абонентської служби Запорізької міської ради та довідок УДМС України в Запорізькій області, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2012 року до теперішнього часу значаться зареєстрованими за адресою: [INFO]/а.с.10,16,17/. Отже, судом встановлено, що колишній власник спірної квартири [PERSON] розпорядилася через свого представника належною їй на праві власності квартирою № 64, що розташована в будинку № 88 по вул. Республіканська м. Запоріжжя, шляхом її продажу позивачці [PERSON] і остання на час виникнення спору є власником цієї спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу, який є чинним, так як до теперішнього періоду часу не був визнаний недійсним. З акту № 120 від 07.07.2015 року, складеного центром обслуговування абонентів вбачається, що було проведено обстеження квартири № 64 розташованої в будинку № 88 по вул. Республіканська м. Запоріжжя з питання фактичного проживання в ній відповідачів [PERSON] і [PERSON], та зі слів сусідів [PERSON] і [PERSON] встановлено, що останні в квартирі не проживають з 2005 року по теперішній час(а.с.11). Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім членом сім»ї колишнього власника спірної квартири [PERSON], у той самий час він не є ані власником, ані співвласником спірної квартири, договір найму житла з ним не укладався і він не є членом сім»ї нового власника квартири позивачки [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім»ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Отже, право члена сім»ї власника житлового будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Так як житлові права членів сім»ї є похідними від прав самого власника цього житла, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім»ї на користування цією квартирою. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, оскільки, як зазначалося вище, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] на власний розсуд розпорядилася своєю власністю, шляхом укладання договору купівлі-продажу, її право власності на належну їй раніше спірну квартиру припинилося, а разом з ним припинилося і право на володіння та користування житловим приміщенням у спірній квартирі як нею самою, так і членів її сім»ї. Передбачаючи право власника квартири на відчуження об»єкту власності у виді нерухомого майна, закон не передбачив при цьому можливості збереження права користування цим житлом колишнім власником або членів його сім»ї. За таких обставин, суд приходить до переконання про можливість задоволення позову і усунення перешкод у здійснені позивачкою [PERSON] права власності на спірну квартиру, шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщеням, оскільки як зазначалося вище, виникнення права членів сім»ї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності [PERSON] на квартиру, припинило право відповідача [PERSON], як колишнього члена сім»ї колишнього власника квартири, на користування цим житлом, оскільки передбачаючи право власника квартири на відчуження цього об»єкту, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов»язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім»ї колишнього власника у випадку зміни власника квартири. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та законними, а тому їх слід задовольнити та усунути перешкоди у здійсненні позивачкою права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в зазначеній квартирі.

Outcome: approved