Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] з вимогами, якими просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними та господарчими спорудами за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Горіхова, будинок № 48 (далі спірний будинок), що залишився після смерті її батька [PERSON], померлого 2 жовтня 2011 року, який був чоловіком відповідачки. Спадщину позивачка фактично прийняла, проживаючи у спірному будинку. Свідоцтво про право на спадщину їй не видає нотаріус через те, що будинок є незакінчений будівництвом. Вважає, що у звязку з тим, що будинок та споруди побудовані до 1992 року, то введення в експлуатацію їх не потребує. Тому просить визнати право власності на спірний будинок. В судове засідання позивачка надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачка в судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним. Відповідно до ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Судом встановлено, що [PERSON], померлому 2 жовтня 2011 року (а.с.35), належав спірний будинок на підставі договору забудови (а.с.12-14). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст.ст.1217,1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК України. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.6), а відповідачка [PERSON] дружиною (а.с.7), тобто спадкоємцями першої черги. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що й позивачка, й відповідачка на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем (а.с.15-17), тому спадщину фактично прийняли, але відповідачка від неї відмовилась у судовому засіданні. Письмовою відповіддю нотаріуса № 1427/02-14 від 3 листопада 2017 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що спірний будинок є незакінчений будівництвом. Проте, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності та збудованих до цієї дати та документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року є технічний паспорт. Згідно до довідки комунального підприємства «Ізмаїльське МБТІ» від 26 вересня 2017 року спірний будинок побудований у 1972 році. Звідси слідує висновок, що оскільки будівництво обєкту нерухомості - спірного будинку закінчено до 1992 року, то документом, який засвідчує його відповідність вимогам законодавства, будівельним нормам, державним стандартам і правилам є технічний паспорт. Таким чином суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову базується на законних підставах, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Представник відповідача діє в межах своїх повноважень, її дії не суперечать інтересам особи, яку вона представляє. Наслідки визнання позову сторонам розяснено в судовому засіданні. За таких обставин позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовами підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved