Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивачка звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що з 21 липня 1979 року по 16 грудня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. За час спільного проживання збудували житловий будинок в [ADDRESS] правовстановлюючі документи на який зареєстровані за чоловіком, також за господарством рахується земельна ділянка, загальною площею 0,17 га, однак право власності на неї не оформлено. Окрім цього на відповідача зареєстровано навантажувач марки ПГ-1А, д.н.з. [NUMBER], що також являється майном придбаним в шлюбі, та автомобіль марки «Опель Вектра» і земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0, 3048 га на підставі Державного акту від 31 грудня 2009 року серія [NUMBER]. Спору щодо автомобіля марки «Опель Вектра» та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0, 3048 га, в них не виникає. Відповідач будучи власником житлового будинку звернувся у філію ПАТ «Прикарпаттяобленерго» «Коломийський МРЕМ» та Коломийське відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз» із заявами про відключення вказаного господарства від електро та газопостачання і здійснити підключення без його згоди підприємства відмовляються, оскільки таким право наділений тільки власник, який згоди на це не дає. Добровільно розділити вказане майно та виділити їй належну частку відповідач не бажає, тому просить в порядку поділу майна визнати за нею право власності на належну їй ? частину в спільному спірному майні подружжя, а також зобов»язати відповідача провести оплату за підключення газо та водопостачання до спірного житлового будинку. Під час розгляду справи уточнила позовні вимоги та вказала, що оскільки вони дійшли добровільної згоди щодо поділу майна, то просить саме в таких межах його розділити, залишити їй житловий будинок в цілому із частиною господарських будівель та споруд та ? частину земельної ділянки на якій він розташований, а також надати право користування господарськими будівлями, в порядку безоплатного сервітуту. За відповідачем залишити літню кухню та частину господарських будівель та споруд і другу ? частину земельної ділянки на якій знаходяться дані будівлі, а також навантажувач марки ПГ-1А, д.н.з. [NUMBER] стягнувши на її користь частину його вартості у сумі 4550.50 грн. Представник відповідача проти уточнених позовних вимоги не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони в справі 21 липня 1979 року зареєстрували шлюб у Борщівській сільській раді Снятинського району, Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 8. За час проживання, подружжям збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], що зареєстровано за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23 жовтня 2009 року виконавчим комітетом Сопівської сільської ради Коломийського району на підставі рішення № 18 від 31 травня 1990 року, що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів Обласного підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 04 серпня 2016 року, за № 56560 та копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER] та витягу про реєстрацію права власності, серія [NUMBER] . За вказаним будинковолодінням закріплено земельні ділянки площею : 0,17 га - К423-1005С для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка не приватизована та 0,3048 га - для ведення особистого селянського господарства в урочищі «ззаді пам»ятника», яка передана у власність відповідачу згідно рішення XI сесії V демократичного скликання Сопівської сільської ради 18 грудня 2009 року № 1644, державний акт на право власності серія [NUMBER] від 31 грудня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 010930500490, що підтверджується довідкою виданою головою Печеніжинської селищної ради ОТГ Коломийського району 05 червня 2018 року за № 734/02-07/087 та відповідним Державним актом. Із даних довідки Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 13 травня 2016 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровано навантажувач марки ПГ-1А, д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 81 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування лежить не на суду, а на сторонах. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. За час знаходження справи на розгляді, судом не призначалася експертиза вартості спірного майна, оскільки сторонами досягнуто добровільної домовленості стосовно його поділу і його вартість визначено із дійсної ринкової вартості у відповідності до поданого позивачкою звіту про оцінку майна, яка станом на 05 квітня 2017 року становила 49 636 грн., вартість спірного навантажувача становить 9 101 грн, відповідно до накладної виданої підприємством «Коломия-Теплоенерго». Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Судом встановлено, що майно, яке являється предметом спору, було придбано у період шлюбу спільними зусиллями і працею та за спільні кошти сторін у справі, а тому воно являється об'єктом спільної сумісної власності подружжя, що сторонами у справі не заперечується. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд бере до уваги те, що відповідачем не заперечується варіант поділу спірного майна запропонований позивачкою, а тому приходить до висновку, що виходячи із даних обставин є підстави задовільнити вимоги позивачки. На підставі наведеного та ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст. 15, 16, 328, 368, 377, 392 ЦК України,

Outcome: approved