Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить суд встановити факт належності майна - земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER] [PERSON], який помер [INFO] року, а також визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на зазначену земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка в порядку спадкування за заповітом успадкувала після [PERSON], який помер [INFO] року, домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Позивачка стверджує, що померлому належала і земельна ділянка за вказаною адресою, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на земельну ділянку було видане вже після смерті [PERSON], хоча останній ще за життя звертався до органу місцевого самоврядування з відповідними зверненнями. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідач Дніпропетровська міська рада і третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Швецова Надія Володимирівна, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Дніпропетровська міська рада заявила суду клопотання про відкладення розгляду справи з причин, які визнані судом неповажними. Швецова Н.В. про причини неявки суд не повідомила. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідача та третьої особи. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с. 7), [INFO] року помер [PERSON]. З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Швецовою Надією Володимирівною (а.с. 5) вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Огневою Ю.Є. 04 серпня 2014 року, зареєстрованому в реєстрі за № 497, спадкоємцем майна [PERSON] є позивачка [PERSON], якій видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння з адресою: [ADDRESS]. Позивачка своє право власності на домоволодіння зареєструвала 02 липня 2015 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6). До позову додана копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 8), виданого 09 червня 2015 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за яким [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,0416 га за адресою: [ADDRESS], для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9) право власності на земельну ділянку за [PERSON] було зареєстроване 09 червня 2015 року. 17 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 11), якою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, оскільки право власності на земельну ділянку за спадкодавцем було зареєстроване після його смерті. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачка стверджує, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право власності на земельну ділянку, однак таке твердження позивачки суперечить приписам ч. 4 ст. 334 ЦК України, за якими права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме … право власності на нерухоме майно. За ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість), належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Оскільки земельні ділянки на підставі ч. 1 ст. 181 ЦК України є нерухомим майном, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на них підлягають обов'язковій державній реєстрації і за приписами ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на них виникає з дня державної реєстрації відповідного права. На час смерті [PERSON] останній не мав права власності на вказану земельну ділянку, оскільки відповідне право було зареєстроване вже після його смерті, отже таке право згідно вимог ст. 1218 ЦК України не увійшло до складу спадщини і не може бути успадковане його спадкоємцями, в тому числі і позивачкою. Суд враховує роз'яснення, викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 03 травня 2008 року, за якими відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Оскільки за ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті, видача на ім'я померлого свідоцтва про право власності на земельну ділянку та реєстрація відповідного права правових наслідків не породжують і сам факт наявності свідоцтва про право власності на земельну ділянку, за вищевказаних обставин, не є підставою для спадкування позивачкою такого права. За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, а понесені позивачкою судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed