Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення просроченої суми боргу вказуючи, що 30 травня 2008 року [PERSON] отримала від неї позику в сумі 40 000 тисяч доларів США . 07 червня 2010 року Соснівським районним судом м.Черкаси було винесене рішення про стягнення з боржника - [PERSON] борг у сумі 40 000 доларів США, та 1700 грн. - судового збору, 120 грн. - витрати на інформаційно - технічне забезпечення, а всього 40 000 доларів США та 1820 грн. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 жовтня 2010 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2010 року залишено без змін. До теперішнього часу відповідач прийняті на себе зобов'язання по договору позики не виконала, кошти не повертає протягом тривалого часу, рішення суду не виконано. Беручи до уваги той факт, що прострочення відповідача - боржника [PERSON] з повернення боргу триває, то сума боргу повинна розраховуватись з урахуванням індексу інфляції основної суми боргу, трьох відсотків річних від суми боргу з повернення позики, збитків від різниці курсу долара США та відсотків за період з 30.06.2008 року по 22.02.2014 року включно. Просить суд стягнути з відповідачки на її користь суму інфляційних збитків в розмірі 127280,10грн, три проценти річних від суми боргу 54353,88грн, збитки від різниці курсів долару 155520грн., суму відсотків від суми неповернутого боргу з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ 300337,65грн, сума боргу з неповернутих коштів з суми 1820грн - 5428,73грн, а всього 642920,36грн, що є еквівалентом 71931,12 доларів США. В ході розгляду справи позивачка уточнила та доповнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 830601, 63грн станом на 16.05.2014року. Станом на 30.07.2014року заборгованість складає 881581,51грн, що є еквівалентом 67829, 61 долар США та звернути стягнення на нерухоме майно, яке належить відповідачу, в рахунок погашення заборгованості, а саме на домоволодіння за адресою м.Черкаси вул.Сержана Волкова, 203. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги та просила суд їх задоволити. Адвокат відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, надала письмові заперечення відповідно до заявлених вимог. Представник Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Чухрій Д.О. покладався на розсуд суду з даного питання, надав письмові пояснення щодо ходу виконання рішення суду про стягнення боргу на користь позивача від 07.06.2010року. Заслухавши пояснення сторін, адвоката [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки судом встановлено, що 30 травня 2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] позику в сумі 40 000 тисяч доларів США. 07 червня 2010 року Соснівським районним судом м.Черкаси було винесене рішення про стягнення з боржника - [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 40 000 доларів США та 1700 грн. - судового збору, 120 грн. - витрати на інформаційно - технічне забезпечення, а всього 40 000 доларів США та 1820 грн. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 жовтня 2010 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2010 року залишено без змін. Станом на день розгляду справи рішення суду не виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України передбачають насамперед договірні правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три відсоткарічних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦКУ регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Відповідно до ст. 620 ЦК України - «Правові наслідки невиконання обов'язку передати річ, визначену індивідуальними ознаками. У разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Якщо річ, визначену індивідуальними ознаками, ще не передано, переважне право на її одержання має той з кредиторів, зобов'язання на користь якого виникло раніше, а коли це неможливо визначити, - кредитор, який першим пред'явив позов. Як встановлено в судовому засіданні 30 травня 2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] позику в сумі 40 000 тисяч доларів США, яка оформлена розпискою від 28.05.2009р. Строк повернення позики конкретною датою не визначений, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позичкодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Така вимога була пред'явлена до 01.02.2010р. у письмовому вигляді, отримана відповідачкою 30.01.2010року. В судовому засіданні також встановлено, що позивачка [PERSON] звернулась до суду 08 лютого 2010року з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики і рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси її вимоги задоволені. З вимогами про стягнення просроченої суми заборгованості, яка складається з вимог про суму інфляційних збитків, трьох процентів річних від суми боргу, збитків від різниці курсу долару, суму відсотків від суми неповернутого боргу з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, сума боргу з неповернутих коштів з суми судових витрат у зв»язку з невиконанням боржником [PERSON] договору позики по розписці від 28.05.2009року та рішення суду від 07.06.2010року позивачка звернулась 28 лютого 2014року. Суд вважає, що вимоги позивачки в частині стягнення просрочених сум боргу з урахуванням індексу інфляції основної суми боргу, збитків від різниці курсу долара США та подвійної облікової ставки НБУ не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-Х1І «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Верховний Суд України в Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві (лютий 2014 року) зокрема зазначив: «...суди повинні враховувати, що ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції». Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідачки грошових коштів в сумі 178066,20грн з урахуванням індексу інфляції, оскільки право кредитора на підставі ст.625 ЦК України вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних його втрат від знецінення національної валюти (гривні) внаслідок інфляційних процесів. Предметом договорів позики є сума позики в іноземній валюті. Оскільки сума боргу присуджена згідно позовних вимог до виплати позивачці [PERSON] у доларах США, то суд вважає, що відсутні матеріальні втрати позивача від знецінення національної валюти (гривні) внаслідок інфляційних процесів. Стосовно втрат від зміни курсу долара США за позикою 28.05.2009р. в доларах США, в сумі 317 080 грн, як вбачається з курсу даної валюти, станом на 28.05.2009р. 100 доларів були еквівалентні 893,8 грн., станом на 2014рік. - 100 доларів еквівалетні 12997грн., тобто еквівалент позики в національній валюті збільшився в цей період, що спростовує наявність втрат. Крім того курс гривні до долара США не є сталим, він має здатність змінюватися, як в сторону збільшення так і в сторону зменшення.. Позивачка знала про ці обставини і могла прийняти їх до уваги у момент укладення договору, враховуючи динаміку зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти. Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Сторони договорів позики є фізичними особами, тому відсутні підстави для застосування Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» до правовідносин, що виникли між сторонами у спорі. Враховуючи викладене суд вважає, що вимога позивачки щодо стягнення суми збитків від різниці курсу долару США не підлягає до задоволення. Також не можуть бути задоволені вимоги позивачки в частині стягнення суми в розмірі 320632, 57грн як відсотків за несвоєчасне виконання договору позики з урахуванням розміру подвійної облікової ставки НБУ оскільки договором позики (розпискою)від 28.05.2009 року укладеним між сторонами по справі останні не передбачені. Відсутні також підстави про задоволення вимоги про стягнення суми заборгованості із невиплаченої суми 1820 грн., що за рішенням суду від 07.06.2010 року стягнута з відповідача, оскільки ця сума боргу не виникає з грошового зобов'язання (договірних правовідносин), вона складається з судових витрат позивача - 1700 грн. судовій збір та 120 грн. витрати на ІТЗ, та виникла на підставі рішення суду. До позовних вимог щодо застосування ст. 625 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у 3 (три) роки відповідно до ст. 257 ЦК України. Позивач у розрахунках зазначає період з 30.06.2008 року по 30.07.2014 року, за який стягуються інфляційні витрати, три відсотка річних, відсотки від суми неповернутого боргу. З таким періодом погодитись не можна, оскільки відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання настає після спливу строку для повернення позики. У розписці [PERSON] дата повернення коштів не була зазначена, а тому для визначення дати від якої розпочався строк прострочення виконання грошового зобов'язання повинен визначатись за правилами ст. 1049 ЦКУ. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позичкодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, суд вважає, що початок строку повинен розраховуватись від дати отримання відповідачем [PERSON] письмово повідомлення про повернення боргу - 30.01.2010 року, про що мається копія вимоги позивача про повернення боргу та розписка про отримання поштового відправлення . Вимоги позивачки щодо стягнення 3% річних від суми неповернутого боргу та суд вважає такими, які б підлягали до задоволення, але враховуючи, що позивачка звернулась до суду з даними вимогами 28 лютого 2014року, що свідчить про пропущення нею втановленого загального строку позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України. Причин поважності пропуску звернення до суду суду не надала. Вимога позивачки про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою м.Черкаси вул.Сержана Волкова, 203 не підлягає до задоволення, оскільки суд вважає, що позивачкою не надано належних доказів та обгрунтувань цієї вимоги. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає, що позивач не довів в судовому засіданні обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог у зв»язку з чим позов не підлягає до задоволення. При подачі позову позивачка зверталась до суд з клопотанням про відсрочення по сплаті судового збору в сумі 3654 грн., а тому до стягнення з позивачки на користь держави підлягає судовий збір в сумі 3654 грн.

Outcome: approved