Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що між сторонами 20.10.2014р. та 24.10.2014р. були укладені договори про надання правової допомоги. За договором від 20.10.2014р. позивачка надала відповідачу грошові кошти в якості завдатку в розмірі 300грн та витрати на відрядження в сумі 1800грн, тобто усього 2100грн. За договором від 24.10.2014р. позивачка передала відповідачу завдаток в розмірі 4000грн та витрати на відрядження в розмірі 2450грн, тобто усього 6450грн. Відповідач ухилився від виконання своїх договірних обовязків з надання правової допомоги у зв'язку з чим був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. 30.09.2015р. відповідач повернув позивачці частину отриманих від неї коштів в розмірі 2994грн, а інші частину до теперішнього часу не повернув. Тож позивачка вимагає стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 3456грн та 51000грн в якості відшкодування завданої їй моральної шкоди. Також позивачка просила відшкодувати їй судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 551,20грн. Позивака в судове засідання не з'явилась, проте надала суду заяву (а.с.29), в якій просить розглянути справу у її відсутність та зазначила, що підтримує позовні вимоги і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Судовий виклик направлявся відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання та зареєстрованим місцем адвокатської діяльності (місцем роботи), разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Восени 2014р. у позивачки виникла потреба в отриманні правової допомоги з приводу незаконного заволодіння земельним паєм. 20.10.2014р. між сторонами був укладений договір про надання правової допомоги (а.с.4-5) відповідно до якого відповідач зобовязувався надати позивачці правову допомогу з представництва її інтересів в органах державної влади, підприємствах, організаціях та судах. Відповідно до п.4.2 цього договору вартість послуг адвоката складає 2000грн. Пунктом 4.3 договору передбачається сплата замовником завдатку в розмірі 300грн. Відповідно до п.4.5 договору у разі необхідності оплачуються витрати на відрядження та інші витрати, повязані з виконанням правового обслуговування в сумі 1800грн. За зазначеним договором позивачка фактично передала відповідачу грошові кошти в розмірі 2100грн. Після укладання зазначеного договору сторони разом їздили до м. Кіровоград для з'ясування обставин за її зверненням по адвокатську допомогу. 24.10.2014р. між сторонами знову укладений договір про надання правової допомоги (а.с.6-7) відповідного до якого відповідач зобовязувався надати позивачці допомогу у вигляді представництва інтересів в органах державної влади, судах всіх інстанцій по цивільній справі. Вартість послуг адвоката за договором становить 8000грн. Розмір завдатку складає 4000грн. Відповідно до п.4.5 договору у разі необхідності оплачуються витрати на відрядження та інші витрати, повязані з виконанням правового обслуговування в сумі 2450грн. Фактично позивачка передала відповідачу грошові кошти в розмірі 6450грн. Разом з тим до теперішнього часу відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків за зазначеним договором. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 30.09.2015р. №151 відповідача притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді попередження (а.с.8-9). Зазначеним рішенням встановлено, що відповідач визнав той факт, що не виконав всіх умов договору та зобовязується повернути суму гонорару позивачці. 30.09.2015р. відповідач повернув позивачці суму коштів в розмірі 2994грн (а.с.13), проте іншу частину коштів в розмірі 3456грн до теперішнього часу так і не повернув. Також позивачка стверджує, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона зазнала моральної шкоди розмір якої оцінює в 51000грн. За таких обставин позивачка звернулась до суду з позовом і вимагає стягнути з відповідача 54456грн та судові витрати. Тож спір між сторонами виник з договірних правовідносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Згідно ч.3 ст.27 Закону України від 05.07.2012р. №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно, зокрема, до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.906 ЦК збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Частиною другою статті 1210 ЦК передбачено, що шкода, завдана внаслідок недоліків послуг, підлягає відшкодуванню їх виконавцем. Як вбачається з матеріалів справи відповідач не виконав взятих на себе зобовязань щодо вирішення проблемних питань правового характеру позивачки за договором від 24.10.2014р.. За таких обставин позивачка не отримала від відповідача правової допомоги та втратила певну суму своїх грошей, оскільки передала відповідачеві суму коштів в розмірі 6450грн. Враховуючи, що відповідач визнав той факт, що він порушив умови укладеного між сторонами договору, та повернув позивачці частину коштів в розмірі 2994грн, то загальна сума реальних збитків, завданих позивачці внаслідок порушення відповідачем умов договору від 24.10.2016р., складає 3456грн і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зауважує наступне. Відповідно ст.23 ЦК моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною третьою статті 23 ЦК передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, згідно ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин обовязок доведення наявності моральної шкоди та розміру її відшкодування покладається саме на позивачку. Натомість позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження обставин, які обґрунтовують завдання їй моральної шкоди. Крім того, як зазначає в позовній заяві позивачка укладений між сторонами договір від 24.10.2014р. був фактично розірваний за згодою сторін. Статтею 907 ЦК передбачено, що наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Укладений між сторонами договір від 24.10.2014р. та норми глав 53, 63 ЦК не передбачають субєктивного права на відшкодування моральної шкоди з підстав невиконання сторонами договору про надання послуг своїх договірних обовязків. За таких обставин, через недоведеність завдання позивачці шкоди з боку відповідача, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. Тож на підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах стягнення коштів в розмірі 3456грн. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 551,20грн. У зв'язку з тим, що згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» сплачена позивачкою сума судового збору є мінімальною, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то суд вважає, що відповідач має відшкодувати позивачці сплачену нею суму судового збору в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial