Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивачка звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЄСОВІ» про несвоєчасну виплату заробітної плати при звільненні. В обґрунтування своєї позовної заяви вказала, що вона 02.10.2014 року була прийнята на роботу до ТОВ «ДЄСОВІ» з випробувальним терміном строком на один місяць. Офіційно була працевлаштована 03.11.2014 року відповідно до наказу № 6 від 03.11.2014 року на посаду менеджера. Її заробітна платня за один місяць становила 1600 гривень плюс бонуси, загалом 2000 гривень. 29.12.2014 року вона була звільнена без попередження та їй не була виплачена заробітна плата за грудень місяць 2014 року. Таким чином, позивачка просить зобов'язати ТОВ «ДЄСОВІ» виплатити заробітну плату за грудень 2014 року, виплатити компенсацію за вимушений прогул та відшкодувати моральну шкоду. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та суду пояснила, що 26.12.2014 року вона прийшла на роботу де засновник ТОВ ««ДЄСОВІ» [PERSON] в усній формі повідомив їй про звільнення. Наступного дня вона приїхала за заробітною платою, але їй сказали спочатку підписати документи про звільнення. Вона відмовилась підписувати документи без виплати заробітної плати. Після 26 грудня 2014 року вона на роботу не виходила. Офіційно вона не звільнена. 10.02.2015 року нею було отримано повідомлення від ТОВ «ДЄСОВІ». Акти вважає складеними відповідачем у виправдання. Трудову книжку вона носила з собою в сумочці, оскільки колишні співробітники ТОВ «ДЄСОВІ» не могли отримати назад трудові книжки. В судовому засіданні представник відповідача надав письмові заперечення, відповідно до яких [PERSON] наказом ТОВ «ДЄСОВІ» № 6 від 03.11.2014 року була прийнята на роботу на посаду менеджера. З 25 грудня 2014 року позивачка не виходила на роботу, причини своєї відсутності нічим не пояснювала, що підтверджується табелем обліку робочого часу та актами відсутності працівника на робочому місці. [PERSON] було у повній відповідності з вимогами трудового та податкового законодавства нарахована та виплачена заробітна плата за фактично відпрацьований час в грудні місяці. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. На підставі матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу № 6 від 03.11.2014 року була прийнята на посаду менеджера з персоналу в ТОВ «ДЄСОВІ» та була ознайомлена умовами праці на робочому місці (а.с. 18), що також підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] (а.с. 19-20). Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім обставин, які, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, з [PERSON] наказом ТОВ «ДЄСОВІ» № 6 від 03.11.2014 року була прийнята на роботу на посаду менеджера ТОВ «ДЄСОВІ»(а.а.с.18, 20). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 25 грудня 2014 року по 11 березня 2015 року була відсутня на робочу місці, що підтверджується актами про відсутність працівника на робочому місці (а.а.с.27-64, 76-86). Згідно листів директора ТОВ «ДЄСОВІ» Кравченка О.А. з описами та повідомленнями про вручення позивачу [PERSON] пропонувалося надати пояснення щодо відсутності на роботі з 25 грудня 2014 року(а.а.с.65-71). У відповідності для зведеної відомості на перерахування заробітної плати та інших виплат за грудень 2014 рік та виписки по рахунку від 19.01.2015 року, [PERSON] зараховано та останньою отримано 979 грн. 44 копійок(а.а.с. 73,74). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, позивач заявив позовні вимоги котрі суперечать вимогам вищезазначених правових норм, оскільки останній не був звільнений відповідачем. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення не виплаченої заробітної плати за грудень 2014 року, середній місячний заробіток на період працевлаштування, виплата компенсації за вимушений прогул є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Частина 1 ст. 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення його прав, та полягає у душевних стражданнях отриманих особою внаслідок протиправної поведінки щодо себе. Оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача, то заявлений позов в даній частині не підлягає задоволенню. Отже, за вищевикладених обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені відповідачем компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed