Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до\~\~відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, та стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу).Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем 11.02.2016р. у них народився син [PERSON]. Вона, позивачка, та відповідач проживають окремо. Дитина проживає з нею, позивачкою, і знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на її утримання та на утримання сина не надає, не приймає участі в його вихованні. Вона, позивачка, в даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В судовому засіданні позивачка підтримала позов і просить його задоволити.В засіданні пояснила, що проживає з своїми батьками та малолітнім сином в будинку батьків. Вона знаходиться в відпустці по догляду за дитиною , допомогу надають також її батьки. Відповідач проживає окремо в іншому місті, допомогу на утримання дитини надає нерегулярно і в розмірі, який недостатній для утримання дитини. Тому вона вимушена звернутися до суду. Відповідач позов визнав частково. Зазначає, що він є батьком [PERSON], [INFO], згоден сплачувати аліменти лише на утримання дитини у розмірі, заявленому позивачкою. На утримання дружини аліменти сплачувати не погоджується, так як у нього немає такої можливості. В даний час він не працює, стоїть на обліку у Центрі зайнятості як шукаючий роботу, на утриманні інших осіб не має, нікому не сплачує аліменти. Стан здоровя задовільний.Крім аліментів, які будуть стягнуті за рішенням суду на утримання дитини, він буде допомагати в забезпеченні дитини всім необхідним. Дослідивши матеріали справи,\~\~заслухавши позивача та відповідача , суд\~\~вважає, що позов\~\~підлягає частковому задоволенню. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей,непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. Згідно\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~, дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом . Згідно ч.1\~ст. 191 СК України\~\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій\~статті 182 СК України. Судом встановлено,\~\~що 02.10.2015 р. сторони уклали шлюб. Від шлюбу 11.02.2016р. у них народився [PERSON]. Відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою квартального комітету №25 Олександрійської міської ради від 05.09.2017 р. за № 769, і знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно, офіційно не працевлаштований, знаходиться на обліку в Жовтоводській міській філії Дніпропетровського обласного Центру зайнятості. Інших осіб на утриманні не має. Стан здоров`я у відповідача задовільний. Доказів про своє тяжке матеріальне становище не надав. Судом також встановлено, що домовленості між сторонами про форму та розмір участь відповідача в утриманні дитини не досягнуто, договір між ними про сплату аліментів на дитини, в порядку\~ст. 189 СК України, не укладався. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Підстави для звільнення відповідача від обовязку утримувати дитину (ст. 188 СК України) відсутні. Відповідач, як батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її утриманні. З урахуванням встановлених обставин справи, віку дитини, її потреб, які не можуть бутити меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівність обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини до її повноліття, приписів сімейного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як батько, зобовязаний приймати участь в утриманні свого сина шляхом сплати аліментів на користь позивачки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1\~ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розяснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини від заробітку/дододу/ відповідача. Так, відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 цієї статті, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні не надано доказів, що відповідач має доходи, які б дозволили йому сплачувати аліменти і на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років .Тому суд вважає, що в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору\~\~при подачі позову, судовий збір стягується з відповідача на користь держави.\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: partial