Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом в якому просить визнати за нею право власності на майно на загальну суму 21 350,00 грн.: пральну машинку марки «Самсунг», вартістю 5 000 грн.; мікрохвильову піч марки «Самсунг», вартістю 5 000 грн.; телевізор марки «Самсунг» вартістю 7000 грн.; тумба під телевізор вартістю 600 грн.; ковдри 3 шт. загальною вартістю 1500 грн.; плед вартістю 600 грн.; подушки 7 шт. загальною вартістю 1400 грн.; чайник електричний вартістю 250 грн. Крім того, просить визнати за відповідачем, [PERSON] , право власності на майно на загальну суму 20 700,00 грн.: пилосос марки «Самсунг», вартістю 2500 грн.; системний блок для комп`ютера вартістю 5 000 грн.; монітор вартістю 1 500 грн.; стіл комп`ютерний вартістю 600 грн.; кухонна мийка вартістю 1500 грн.; постільна білизна 3 комплекти загальною вартістю 1500 грн.; посуд загальною вартістю 600 грн.; пластикове вікно вартістю 7000 грн.; пила електрична вартістю 500 грн. Позов обґрунтовано тим, що між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, про що 15 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області складено відповідний актовий запис № 14. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.08.2019 по справі № 320/5872/19 шлюб було розірвано. За час спільного з відповідачем проживання в шлюбі, ними було придбано за спільні кошти подружжя майно в тому числі на умовах відстрочення платежів: пральну машинку марки «Самсунг», вартістю 5 000 грн.; мікрохвильову піч марки «Самсунг», вартістю 5 000 грн.; пилосос марки «Самсунг», вартістю 2500 грн., телевізор марки «Самсунг» вартістю 7000 грн., системний блок для комп`ютера вартістю 5 000 грн., монітор вартістю 1 500 грн., стіл комп`ютерний вартістю 600 грн., кухонна мийка вартістю 1500 грн., тумба під телевізор вартістю 600 грн., ковдри 3 шт. загальною вартістю 1500 грн., плед вартістю 600 грн., подушки 7 шт. загальною вартістю 1400 грн., постільна білизна 3 комплекти загальною вартістю 1500 грн., посуд загальною вартістю 600 грн., встановлено пластикове вікно вартістю 7000 грн., чайник електричний вартістю 250 грн., пила електрична вартістю 500 грн. Загальна вартість майна становить 42 050,00 грн. Вищевказане майно було придбане подружжям в період шлюбу, тому воно належить сторонам, як подружжю на праві спільної сумісної власності. Оскільки відповідач наразі не визнає факту придбання спірного майна за спільні сумісні кошти та не бажає у добровільному порядку ділити спільне майно, позивачка була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 07.04.2020 року відкрито загальне провадження по справі та на 14.05.2020 року призначено підготовче судове засідання. Підготовче судове засідання, призначене на 14.05.2020 року на 14 годину 00 хвилин було відкладено по клопотанню представника позивачки [PERSON] - адвоката Яцуренко О.А. у зв`язку з веденням в України карантину, на 18.06.2020 року. В підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Від позивачки [PERSON] 18.06.2020 року до суду надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі. Судовий збір просить стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам. Від представника позивачки [PERSON] - адвоката Яцуренко О.А. 18.06.2020 року надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Судовий збір просить стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам по Ѕ частині. Від відповідача [PERSON] 18.06.2020 року до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щоб позов було задоволено. Не заперечує проти стягнення з нього судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі Ѕ частини. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 15 січня 2005 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, серії [NUMBER] , про що складено відповідний актовий запис № 14 /а.с.14/. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, серії [NUMBER] /а.с.13/. Шлюб з відповідачем розірвано за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 28 серпня 2019 року, яке набрало законної сили 30 вересня 2019 року /а.с.15/. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] , виданої 28.11.2019 року за №39 директором ТОВ «МЖК «Південний» [PERSON] , загальна сума доходу за період з 10 вересня 2018 року по 31 жовтня 2019 року становить 74 362 /сімдесят чотири тисячі триста шістдесят дві/ гривні 29 копійок /а.с.9/. Відповідно до копії з трудової книжки, [PERSON] працювала, починаючи з 05.06.2008 року, та працює по теперішній час /а.с.11-12/. Згідно з копією видаткової накладної №ФМПФТ-13582 від 02.10.2013 року, виданої на ім`я [PERSON] , було придбано пральну машинку марки «Самсунг», вартістю 4 911 грн. 30 коп. /а.с.16/. Крім того, як вбачається з заяви на відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк», копії кредитного договору №401530965, та копій квитанцій про оплату на ім`я [PERSON] , позивачка брала кредит в ПАТ «Альфа-Банк» та сплачувала щомісячні платежі /а.с.18-20/. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається зі змісту ст.. ст. 57,60 СК України, майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності, якщо належними та допустимими доказами не буде доведено, що це майно набуте одним із подружжя за особисті кошти. Таким чином, у відповідності із Сімейним Кодексом України діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Згідно ст. 70 ч. 1 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК Україниможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд, відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої в справах №6-1327цс15, №6-1568цс16, №6-801цс16, повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вказує позивачка, і що визнано відповідачем, за час спільного з відповідачем проживання в шлюбі, ними було придбано за спільні кошти подружжя майно в тому числі на умовах відстрочення платежів: пральну машинку марки «Самсунг», вартістю 5 000 грн.; мікрохвильову піч марки «Самсунг», вартістю 5 000 грн.; пилосос марки «Самсунг», вартістю 2500 грн., телевізор марки «Самсунг» вартістю 7000 грн., системний блок для комп`ютера вартістю 5 000 грн., монітор вартістю 1 500 грн., стіл комп`ютерний вартістю 600 грн., кухонна мийка вартістю 1500 грн., тумба під телевізор вартістю 600 грн., ковдри 3 шт. загальною вартістю 1500 грн., плед вартістю 600 грн., подушки 7 шт. загальною вартістю 1400 грн., постільна білизна 3 комплекти загальною вартістю 1500 грн., посуд загальною вартістю 600 грн., встановлено пластикове вікно вартістю 7000 грн., чайник електричний вартістю 250 грн, пила електрична вартістю 500 грн. Загальна вартість майна становить 42 050,00 грн. Зважаючи на викладене, оскільки у справі встановлено що майно, яке є предметом позову, було придбано сторонами під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, позов підлягає задоволенню, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з ухвали Мелітопольського міськрайонного суду від 13.04.2020 року, за клопотанням позивачки [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі /а.с.27/. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з позивачки та відповідача на користь Держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам по Ѕ частині з кожного, що становить по 420 грн. 40 коп. від суми 840 грн. 80 коп., судового збору, який повинна була сплатити позивачка при подачі позову до суду.

Outcome: approved