Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 21.09.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем,я кий було розірвано 08.10.2015 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] Донька проживає з нею, ходить до дитячого садочку, відвідує гуртки, щотижня займається катанням на ковзанках. Під час хвороби потребує лікування та придбання відповідних ліків. Відповідач з травня 2017 року не приймає участі у житті та вихованні доньки, не спілкується з останньою, жодним чином не допомагає в утриманні дитини. З травня 2017 року нею було витрачено на лікування дитини - 5116 грн. 17 коп.; на придбання ковзанок - 1705 грн.; на придбання одягу - 1963 грн. 50 коп.; на придбання лижного одягу 2884 грн. 50 коп.; на оплату дитячого садочку та харчування 23500 грн. Всього було витрачено 35169 грн. 17 коп., половина від якої становить 17595 грн. Таким чином, щомісячно сплачується вартість за відвідування дитячого садочка дитиною в сумі 2350 грн., половина від якої становить 1175 грн. В зв'язку з цим, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; а також понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 17595 грн. Окрім цього, просила в подальшому стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання доньки в розмірі 1175 грн. до досягнення дитиною шкільного віку. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, будучі належним чином повідомленим про день та час слухання справи, в призначене судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. В зв'язку з цим та у відповідності до ч.8 ст.178, п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності відповідача за наявними матеріалами. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 21.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08.10.2015 року (а.с.13-14). Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], який на теперішній час проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.11,12). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи не надання відповідачем будь-яких заперечень та доказів, які б виключали можливість останнього надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.03.2018 року (дня подачі позову засобами поштового зв'язку, згідно з даними сайту відстеження поштових пересилань Укрпошти за штриховим ідентифікатором 4910802003553) та до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В частині заявлених вимог про стягнення додаткових витрат на дитину за минулий час та в подальшому, суд враховує наступне. Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зайняття дитиною спортом і, як наслідок, певні досягнення дитини у спорті, є здібностями дитини, на розвиток яких у сенсі положень ст.185 СК України батьки несуть витрати, відтак, понесені позивачкою та документально підтверджені витрати на придбання ковзанок та лижного одягу (а.с.22,24), пов'язані із зайняттям дитиною спортом, підлягають присудженню з відповідача в сумі 2294 грн. 75 коп. (1705 грн. на придбання ковзанок + 2884 грн. 50 коп. на придбання лижного одягу = 4589 грн. 50 коп. : 2 = 2294,75). Також суд враховує, що хвороба дитини обумовлює додаткові витрати, які у розумінні ст.185 СК України також підлягають присудженню з того з батьків, хто не брав участі у таких витратах. Позивачкою надано чеки про придбання ліків та рахунки-фактури про надання медичних послуг з обстеження дитини на суму 5116 грн. 17 коп. (а.с.23,25-27). Разом з тим, суд вважає, що надані аптечні чеки щодо придбання лікарських засобів не підтверджують понесення цих витрат саме на лікування дитини. Відповідних медичних довідок та лікарських призначень позивачкою на підтвердження цього не надано. В зв'язку з цим, в цій частині з відповідача слід присудити додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 2455 грн. (4910 : 2), які підтверджені наданими позивачкою рахунками-фактурами. Також з відповідача слід стягнути половину витрат за проведення оплати освітніх послуг дитиною в КЗО ДНЗ (ясла-садок) №292 «Незабудка» ДМР в розмірі 7250 грн., щомісячний розмір підтверджено довідкою від 24.01.2018 року (а.с.20) та становить 1450 грн. Таким чином розмір витрат за заявлений позивачкою період 10 місяців, з травня 2017 року по лютий 2018 року, становить 14500 грн., половина цих витрат 7250 грн. В частині стягнення витрат на харчування в дитячому садочку в сумі 9000 грн., суд враховує, що надана позивачкою довідка від 24.01.2018 року містить відомості про внесення позивачкою плати за харчування дитини, розмір якої становить 45 грн. на добу та яка нараховується відповідно до кількості відвіданих дитиною днів. Проте, вказана довідка не свідчить про внесення позивачкою в період з травня 2017 року по лютий 2018 року плати за харчування дитини в сумі 9000 грн. Крім того, суд враховує, що вказані витрати на їжу не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, а відносяться до першочергових витрат на утримання дитини (аліментами), як і заявлені позивачкою до стягнення витрати на придбання одягу в сумі 1963 грн. 50 коп. (а.с.22). В зв'язку з цим, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки половину понесених додаткових витрат в сумі 11999 грн. 75 коп. (2294 грн. 75 коп. + 2455 грн. + 7250 грн.). В частині заявлених вимог про стягнення з відповідача в подальшому додаткових витрат в сумі 1175 грн., що складає половину від суми витрат в розмірі 2350 грн. за відвідування дитячого садочка та на харчування (1450 + 900), в задоволенні позову слід відмовити, оскільки витрати на харчування не відносяться до додаткових витрат, як зазначалось вище судом. Крім того, вказані вимоги є неконкретизованими, не містять посилань на періодичність сплати таких витрат, у т.ч. з урахуванням літніх перерв (канікул), а також кінцевого періоду їх сплати. Посилання про сплату додаткових витрат до досягнення дитиною шкільного віку, такого кінцевого періоду не визначають. Окрім цього, суд враховує, що позивачкою не надано беззаперечних доказів щодо відвідування дитиною дошкільного закладу в подальшому, розміру витрат на це та наявної необхідності їх фінансування наперед. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial