overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання втративши право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником будинку №53 по вул. Волочаївська смт. Комишуваха в м. Краматорську. В даному будинку зареєстрована [PERSON], яка не проживає з 2013 року, речей особистих у будинку не зберігає, але з реєстрації не знялася. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у вказаному будинку. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Суд приходить до висновку про слухання справи на підставі доказів які маються в матеріалах справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з витягу з Державного реєстру правочинів та витягу БТІ м. Краматорська позивачці належить на праві приватної власності будинок №53 по вул. Волочаївська смт. Комишуваха в м. Краматорську. Відповідачка зареєстрована за вказаною адресою у м. Краматорську? що підтверджується домовою книгою. Відповідно акту, складеного депутатом Красноторської селищної ради м. Краматорська у присутності двох свідків, відповідачка не проживає у будинку позивачки з вересня 2013 р. У відповідності зі ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, передбачає стаття 391 ЦК України. При таких обставинах суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки, а відповідачку визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в будинку №53 по вул. Волочаївська смт. Комишуваха в м. Краматорську, знявши її з реєстрації із спірної житлової площі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання втративши право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований [PERSON], який не проживає з травня 2015 р., але з реєстрації не знялися. Останній проживає постійно за іншим адресом. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала заяву від відповідача, який проживає постійно у м. Вінниця. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з якої видно, що просить зняти його з реєстрації з житлової площі позивачки. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з свідоцтва про право на спадщину по закону, квартира у якій зареєстрований відповідач належить позивачці на праві приватної власності. Відповідач зареєстрований у [ADDRESS]? що підтверджується довідкою. У відповідності зі ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, (квартиру) користуються ними для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Згідно ч.2 ст. 167 ЖК України, в разі вибуття наймача або членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, передбачає стаття 391 ЦК України. При таких обставинах суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, а відповідача визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], знявши його з реєстрації із спірної житлової площі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання втративши право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані [PERSON] та її малолітня донька , [PERSON], [INFO], які не проживають з травня 2014 року, речей особистих у будинку не зберігають, але з реєстрації не знялися. Просить визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі. Представник позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що відповідачка постійно проживає у РФ з донькою. Представника органу опіки та піклування Краматорської міської ради не заперечує проти задоволення позову. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву з якої видно, що позовні вимоги визнає, є громадянкою РФ , повертатись в України не збирається. Суд приходить до висновку про слухання справи на підставі доказів які маються в матеріалах справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого нотаріусом, позивачці належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Відповідачка та її донька зареєстровані у [ADDRESS] що підтверджується довідкою. Відповідно акту, складеного представником житлового органу у присутності двох свідків, відповідачка не проживає у квартирі позивачки з 2014 р. У відповідності зі ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, будинок, користуються ними для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, передбачає стаття 391 ЦК України. При таких обставинах суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, а відповідача визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS], знявши її та її малолітню доньку з реєстрації із спірної житлової площі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання втративши право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даному зареєстрована відповідач, який не проживає більше року. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по вказаній адресі у звязку з не проживанням в ньому без поважних причин більше року. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд приходить до висновку про слухання справи на підставі доказів які маються в матеріалах справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу належать квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований у м. Краматорську, квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Служба єдиного замовника». У відповідності зі ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, передбачає стаття 391 ЦК України. Відповідно до статті 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При таких обставинах суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, а відповідача визнати таким, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS], знявши його з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання його втратившим право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником будинку [ADDRESS] . Будинок належить їй на підставі договору дарування від 06 грудня 2004 року , зареєстрований за нею в Олександрійському МБТІ р.н.№543/2с.241 від 15 грудня 2004 року. В даному будинку зареєстрований і її чоловік , який в будинку не проживає, змінивши місце проживання. Його речей в будинку немає. Вона повинна сплачувати за утримання будинку і за відповідача як за додаткового члена своєї сім'ї. Позивачка в судове засідання не з явилася, направила заяву про розгляд справи в її відсутність , підтримала позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає ,що позов підлягає задоволенню. Статею 319 ЦК України передбачено ,що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] . Будинок належить їй на підставі договору дарування від 06 грудня 2004 року, зареєстрований за нею в Олександрійському МБТІ р.н.№543/2с.241 від 15 грудня 2004 року. Тобто будинок належить позивачці на праві особистої власності. Встановлено , що сторони перебувають в шлюб із 7.02.1987 року. Відповідач зареєстрований в даному будинку, але в будинку не проживає з січня 2013 року, що підтверджується довідкою №543 від 22.07.2014 року виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. Відповідно до положень ст.156 ЖК України члени сім ї власника житлового будинку , які проживають разом з ним у будинку , що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім ї без поважних причин понад один рік Відповідач в даному будинку не проживає з січня 2013 року ,змінив місце проживання. Наявність факту реєстрації відповідача в даному будинку змушує позивачку сплачувати комунальні послуги і за відповідача як за додаткового члена своєї сім'ї. перешкоджає належним чином користуватися належним їй будинком. Тому відповідача можливо визнати таким що втратив право користування даним жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Згідно з довідкою від 26.06.2018 № 1154 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб виданою Радчанською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області, в даному житловому будинку окрім інших членів сім'ї позивачки зареєстрований відповідач [PERSON] - син позивачки, який не проживає за адресою реєстрації. Позивачка у судове засідання не з'явилась, подала суду заяву в котрій просить розгляд справи здійснювати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суд про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. З досліджених матеріалів справи встановлено, що позивачка є власником житлового будинку по [ADDRESS] що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Згідно з довідкою від 26.06.2018 № 1154 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб виданою Радчанською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області, в даному житловому будинку окрім інших членів сім'ї позивачки зареєстрований відповідач [PERSON] - син позивачки, який не проживає за адресою реєстрації. Факт відсутності відповідача без поважних причин понад один рік за адресою реєстрації також підтверджено свідками: [PERSON], яка проживає по [ADDRESS], та [PERSON], яка проживає по [ADDRESS] Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ст. 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що, 24.09.1995 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на домоволодіння, що знаходиться в с. Липівка по вул. Молодіжна, 20а, Тисменицького району Івано-Франківської області, що складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд. За час життя її батько не зробив заповідального розпорядження на випадок своєї смерті. Єдиним спадкоємцем є тільки вона, інших спадкоємців немає. На день смерті її батька та на час відкриття спадщини, вона постійно проживала у вищевказаному будинку, тобто фактично вступила у володіння спадковим майном. Однак, в нотаріальній конторі їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин відсутності правовстановлюючого документа. Позивачка в судове засідання не зявилась, однак подала до суду заяву у якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 24.09.1995 року помер батько позивачки [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть був зроблений відповідний запис за №27. Після його смерті відкрилась спадщина на домоволодіння, що знаходиться в с. Липівка по вул. Молодіжна, 20а, Тисменицького району Івано-Франківської області, що складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд. За час життя батько позивачки не зробив заповідального розпорядження на випадок своєї смерті. Єдиним спадкоємцем є тільки позивачка, [PERSON], інших спадкоємців немає. На день смерті батька позивачки та на час відкриття спадщини, позивачка [PERSON] постійно проживала у вищевказаному будинку, тобто фактично вступила у володіння спадковим майном. Однак в нотаріальній конторі їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин відсутності правовстановлюючого документа. Перелічені вище обставини підтверджуються довідкою Липівської сільської ради № 101 від 15.02.2016 року (а.с.9), копією технічного паспорта (а.с. 5-8), копією свідоцтва про народження [PERSON]М.(а.с.11), постановою нотаріуса (а.с.10). Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що за позивачкою слід визнати право власності на будинковолодіння №20а по вул. Молодіжна в с. Липівка Тисменицького району Івано-Франківської області. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 15,16, 392, 1217, 1222, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] в селищі Єзупіль помер мій чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з ? частини садибного (ндивідуального) житлового будинку [ADDRESS] та ? фундаменту під житловий будинок готовністю 9 %. Друга половина житлового будинку належить їй, оскільки будинок вони з чоловіком збудували під час шлюбу. Вона є єдиним спадкоємцем за законом на його майно, однак не може отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи на будинок відсутні, а фундамент являє собою незавершене будівництво. Представник позивачки у судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву у якій позовні вимоги підтримала та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Єзупільської селищної ради у судове засідання не з'явився, від селищного голови надійшла заява, у якій вона позов визнала, просить справу розглянути у відсутності представника селищної ради. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] в селищі Єзупіль помер чоловік позивачки [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з ? частини садибного (ндивідуального) житлового будинку [ADDRESS] та ? фундаменту під житловий будинок готовністю 9 %. Друга половина житлового будинку належить позивачці, оскільки будинок вони з чоловіком збудували під час шлюбу. Вона є єдиним спадкоємцем за законом на його майно. Вартість домоволодіння згідно оцінки ОБТІ становить 361 787 гривень, а вартість будівельних матеріалів (фундаменту 9% готовності) - 11 083 гривень. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене за позивачкою [PERSON] необхідно визнати право власності на домовоління [ADDRESS], в якому ? частина належить позивачці як частка в спільному майні подружжя, а ? як спадкове майно після смерті чоловіка та визнати право власності на будівельні матеріали, вкладені в будівництво фундаменту по [ADDRESS], готовністю 9%, вартістю 11 083 грн., з яких ? належить позивачці, як частка в спільному майні подружжя, а ? частка - як спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON]. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 392, 1258, 1268, 1269 ЦК України, ст. 60 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання таким, який втратив право користування жилим приміщенням. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що відповідач є її колишнім зятем, зареєстрований у належному їй на праві приватної власності будинку [ADDRESS]. У 2003 році шлюб між її дочкою та відповідачем розірвано. Після розлучення відповідач виїхав в Одеську область, у її будинку не проживає більше десяти років, місце перебування його на даний час невідоме. Оскільки відповідач залишився зареєстрованим у належному їй будинку, це створює певні труднощі у користуванні будинком, зокрема, утруднює отримання субсидії по оплаті комунальних послуг. Тому просила визнати відповідача таким, який втратив право на користування житлом. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повторно у судове засідання не з'явився, не повідомив суду про причини неявки. За таких обставин суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що відповідач, який є колишнім зятем позивачки - власника житлового будинку [ADDRESS] - не проживає у цьому будинку без поважних причин більше одного року, а саме з 2003 р., при цьому зареєстрований у спірному будинку. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.11.2009 р. (а.с.6), витягом Івано-Франківського ОБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.11.2009 р. (а.с.7), копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.10.2003 р. (а.с.11), довідкою Старолисецької сільської ради (а.с.12), довідкою про реєстрацію місця проживання фізичної особи (а.с.29). Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Тому відповідача слід визнати таким, який втратив право на користування вказаним житлом. На підставі наведеного, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: approved