Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 9/100 частини житлового будинку 1986 року побудови, загальною площею 89,80 кв.м., житлова 51,80 кв.м., допоміжна 38,0 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами: погріб під частиною будівлі (літера б/пг), прибудова (літера а-1), сарай - літня кухня (літера Б-1), убиральня (літера Г-1), ганок, ганок, огорожа, хвіртка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу 41/100 частки житлового будинку вона стала власником частки житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 липня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Білик М.В. Зазначене право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом. 1/2 частка зазначеного житлового будинку була їй подарована матір`ю - [PERSON] , що підтверджується договором дарування посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Білик М.В. від 23 жовтня 2013 року. Право власності на 1/2 частку житлового будинку по [ADDRESS] було зареєстровано, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Однак увесь житловий будинок їй не належить, оскільки 1/2 + 41/100=91/100 частка. 9/100 частки будинку формально належать відповідачу. Відповідно до довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 3653 від 27.12.2019 року станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано було за: - [PERSON] - 41/100 частина будинку на підставі договору дарування №3834 від 24.09.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Іщенко О.В.\~ 59/100 частини будинку не зареєстровані (частка відповідача). Рішенням Богуславського районного суду від 24.02.2013 року було визнано право власності на 1/2 частину вказаного будинку за [PERSON] . Право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 06 грудня 1994 року була укладена мирова угода між [PERSON] (батьком позивачки) та [PERSON] за якою було встановлено конкретне користування житловим будинком по [ADDRESS] . Вказаною ухвалою фактично було поділено частки за сторонами на 41/100 і 59/100. Таким чином, позивачка не може повністю реалізувати своє право власності на увесь будинок та вимушена звернутися до суду за захистом права власності на 9/100 частини її будинку. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі та без участі позивачки, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву, в якій позов визнає та просить його задовольнити і розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні\~ підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії договору купівлі-продажу 41/100 частки житлового будинку від 15 липня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Білик М.В., вбачається, що [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність 41/100 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Із копії договору дарування 1/2 частки будинку від 23.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Білик М.В., вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 3653 від 27.12.2019 року станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано було за: - [PERSON] -41/100 частина будинку на підставі договору дарування №3834 від 24.09.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Іщенко О.В. 59/100 частини будинку не зареєстровані (частка відповідача). Рішенням Богуславського районного суду від 24.02.2013 року було визнано право власності на 1/2 частину вказаного будинку за [PERSON] . Право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 06 грудня 1994 року була укладена мирова угода між [PERSON] (батьком позивачки) та [PERSON] за якою було встановлено конкретне користування житловим будинком по [ADDRESS] . Вказаною ухвалою фактично було поділено частки за сторонами на 41/100 і 59/100. Таким чином, позивачка не може повністю реалізувати своє право власності на увесь будинок та вимушена звернутися до суду за захистом права власності на 9/100 частини\~ будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, будь яких перешкод для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 9/100 частини житлового будинку 1986 року побудови, загальною площею 89,80 кв.м., житлова 51,80 кв.м., допоміжна 38,0 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами: погріб під частиною будівлі (літера б/пг), прибудова (літера а-1), сарай - літня кухня (літера Б-1), убиральня (літера Г-1), ганок, ганок, огорожа, хвіртка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , під час судового розгляду не встановлено. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить

Outcome: approved