Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 11 вересня 2008 року на тротуарі біля будинку позивачки її збив автомобіль ВАЗ -21061, яким керував на той час неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2008 року по справі № 1н07/2008 [PERSON] визнано винним у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286 та ч. 1 ст. 289 КК України, однак у зв`язку з недосягненням повноліття звільнено від кримінальної відповідальності та визначено застосувати до [PERSON] примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батьків. Внаслідок вищевказаної ДТП позивачці було завдані чисельні тілесні ушкодження. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2010 р. по справі № 2- 1284/2010 р. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, з матері неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] на користь позивачки стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 10 316,12 грн. та моральну шкоду у розмірі 8 000,00 грн., а всього 18 316,12 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2010 року № 22-5962 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2010 р. залишено без змін. Таким чином, з 20.07.2010 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2010 р. набрало законної сили і з цього моменту у відповідача виникло зобов`язання сплатити позивачці в рахунок відшкодування завданої шкоди 18316,12 грн. 10.03.2011 року Деснянським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист по справі № 2-1284/2010 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, в сумі 18316,12 грн. Станом на день звернення до суду відповідачка не виконав зобов`язання по сплаті грошових коштів, встановленого вищевказаним рішенням суду, а тому наявні підстави для стягнення неї інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за весь період прострочення, з дати набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою судді від 08.05.2020 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. В ході розгляду справи подала заяву згідно якої просила здійснювати розгляд справи у відсутності позивачки за наявними матеріалами справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Клопотань до суду про розгляд справи у її відсутність, відкладення розгляду справи та відзиву або пояснень на позовну заяву до суду не надходило. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності сторін по справі за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2010 р. по справі № 2- 1284/2010 р. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, з матері неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 10 316,12 грн. та моральну шкоду у розмірі 8 000,00 грн., а всього 18 316,12 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2010 року № 22-5962 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2010 р. залишено без змін. 10.03.2011 року Деснянським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист по справі № 2-1284/2010 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, в сумі 18316,12 грн. Позивачка неодноразово пред`являла даний виконавчий лист до примусового виконання, однак Відділом ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві неодноразово виносились постанови про повернення виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. На даний момент на примусовому виконанні Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № 53500014 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Кошти з відповідача не стягнуті, рішення суду відповідачем до сьогоднішнього дня не виконано. Згідно ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність судового рішення, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Велика Плата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц зробила правовий висновок, щодо застосування ст. 625 ЦК України, відповідно до якого стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання(підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Вищезазначений правовий висновок на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає застосуванню до правовідносин сторін в даній справі. Відповідачка не виконала зобов`язання по сплаті грошових коштів, встановленого рішенням суду, а тому наявні підстави для стягнення з неї інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за весь період прострочення, з дати набрання рішенням суду законної сили, тобто 20.07.2010 року. Інфляційні втрати розраховані за формулою: (індекс інфляції) добуток щомісячних індексів за відповідний період (збитки від інфляції) = (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100 % - (сума боргу). Відсоткова ставка 3 % річних розрахована за формулою: (сума богу) х 3% х (кількість днів прострочення) / 365 днів. Таким чином, згідно розрахунку позивачки інфляційне збільшення боргу за період з 21.07.2020 по 30.04.2020 складає 35 212, 74 грн.; сума трьох процентів річних за період з 23.11.2017 по 16.10.2018 складає 5373, 87, а загалом з відповідачки на користь позивачки підлягає до стягнення 40 586, 61 грн. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн. Відповідно до ст.ст. 77, 80, 81, 141, 274-279, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 263, 526, 625 ЦК України, суд

Outcome: approved