Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про усунення від права спадкування, посилаючись на те, що [INFO] року померла [PERSON] Стан здоров»я [PERSON] потребував стороннього догляду, значних фінансових зусиль, які забезпечувала тільки позивачка. Відповідачці [PERSON], яка будучи усиновленою дочкою померлої, було відомо про хворобу матері, про її безпорадний стан, ухилялася від надання необхідної допомоги, у звязку із чим повинна бути усунена від права на спадкування. До нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини відповідачка звернулася із заявою про прийняття спадщини. Також позивач [PERSON] обґрунтовує своє право на спадкове майно [PERSON] тим, що житловий будинок [ADDRESS] придбано в період шлюбу із [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер. За життя він 13 листопада 2013 року склав заповіт за умовами якого усе своє майно заповідав [PERSON] 30.07.2014 року позивачка звернулась до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. Однак, оформити спадщину неможливо через не оформлення спадщини після смерті [PERSON] її чоловіком [PERSON], та наявності, крім [PERSON] ще одного спадкоємця першої черги за законом - відповідачки [PERSON] у звязку із чим позивач змушена звертатися до суду. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] підтримали позовні вимоги позивачки, пояснили, що тільки позивач здійснювала догляд за престарілими та хворими подружжям [PERSON], про що можуть засвідчити свідки. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідачка звернулися до нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини після матері [PERSON] Про хворобу матері їй було відомо, після переїзду батьків у 2004 році на постійне проживання в [ADDRESS] вони проживали окремо. Батьки були престарілі хворі люди, але постійної сторонньої допомоги не потребували. До відповідача із заявами про надання матеріальної допомоги за життя не звертались. При можливості дочка [PERSON] надавала батькам матеріальну допомогу. Крім пенсії, що отримували батьки, вони ще мали дохід від проданого у м. Харкові будинку та від здачі в користування частини своєї присадибної ділянки саме позивачу [PERSON], яка і отримала частину спадщини. Суд, заслухавши пояснення представників позивачки, представника відповідача, свідків перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,120 га за вказаною адресою належали на праві власності [PERSON] відповідно до договорів купівлі-продажу від 18 жовтня 2004 року, посвідчених приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Гаврильєвим В.І., р.№2203 та № 2200 (а.с.9,10). [INFO] року [PERSON] померла. (а.с.7). З цього часу відкрилась спадщина на частку вказаного вище майна. Спадкоємцями першої черги за законом, в тім числі, є і її дочка [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження від 08.05.2013 (а.с.82) Згідно інформації приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Кожушної Л.М. від 10 листопада 2014 р. за № 511/02-14 після [PERSON], померлого [INFO] року було заведено спадкову справу № 8/2014, в матеріалах справи якої знаходяться заява про прийняття спадщини від [PERSON] від 18 листопада 2013 року, доньки померлої, яка надійшла до нотаріуса 05 лютого 2014 р. Направлені нотаріусу документи не викликають у суду сумніву та є належними доказами, що підтверджують факт родинних відносин та наявність спадкових прав у відповідача, так як заведено спадкову справу відповідно до ЗУ «Про нотаріат», Гаазької конвенції від 05.10.1961 року та ст.. 9 Конституції України. (а.с.59-64). Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За частиною 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено , що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік , тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Частина 3 ст.1224 ЦК України регулює ті ж правовідносини, маючи відмінність тільки в суб»єктному складі. Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає як належний доказ перебування [PERSON] у безпорадному стані та необхідності надання їй сторонньої допомоги, про що зазначено у довідці лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Лиман [PERSON] від 23.10.14, так як вказаний факт має бути підтверджено висновком МСЕК (а.с.72). Зазначене випливає із п.11 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317про медико-соціальну експертизу ,згідно якого міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків. Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача: [PERSON], , [PERSON], [PERSON] не привели жодних свідчень, що [PERSON] особисто зверталась до дочки [PERSON] з проханням надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, а [PERSON] вчиняла умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні факт ухилення [PERSON], пов'язаний з її винною поведінкою, де вона усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, суд вважає, що позивачка не довела ті обставини, на які вона посилалася , як на підставу своїх позовних вимог, оскільки докази, які містяться в матеріалах справи, та пояснення свідків не свідчать про те, що спадкодавець потребував допомоги від спадкоємця, що [PERSON] зверталася до відповідача з проханням про надання будь-якої допомоги , та чи знаходилася спадкодавець у безпорадному стані через тяжку хворобу, а також потребу спадкодавця в допомозі відповідача. Позивач при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен довести як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Позивач та його представники зазначених норм як матеріального, так і процесуального права про те, що є правові підстави для усунення [PERSON] від права на спадкування взагалі не підтвердили належними доказами (ст. 58 ЦПК України). Зокрема, не надано доказів умисного ухилення від надання допомоги спадкодавцю з боку відповідачки. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд ,

Outcome: dismissed