Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що відповідач є її сином. Вона є пенсіонеркою за віком, єдиним доходом у неї є пенсія, інших джерел доходу не має. Зазначає, що майже всю пенсію вона витрачає на оплату комунальних послуг. Сума, що залишається, а це близько 1200 гривень, є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум, і її ледь вистачає на харчування. Побутовими предметами першої необхідності вона не може себе забезпечити. Крім цього, вона має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, на яке потрібно багато коштів. Щомісяця вона витрачає на ліки близько 700 грн. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/3 частини звсіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 січня 2020 року відкрито провадження по справі за вказаним позовом, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи на 04 березня 2020 року о 13 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2020 року залучено до участі у справі за вказаним позовом як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] (а.с.20). 04 березня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 27 квітня 2020 року у зв`язку з заявленим клопотанням третьої особи [PERSON] надати час для ознайомлення з позовною заявою. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2020 року залучено до участі у справі за вказаним позовом як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] (а.с. 45). 16 березня 2020 року від представника третьої особи [PERSON] - адвоката Чернишенка Д.В. надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що до позовної заяви не надано жодного доказу про те, що позивач є непрацездатною особою і потребує матеріальної допомоги, не надано доказів того, що відповідач може виплачувати аліменти в розмірі, в якому вказала позивачка в позовній заяві, немає доказів про матеріальний стан відповідача, знаходженні на його утриманні інших осіб, в тому числі неповнолітніх дітей. Крім того, в позові не надані мотиви, чому позов подано тільки до одного з дітей, коли є інші діти, зокрема працездатний син [PERSON] (а.с.53). 27 квітня 2020 року протокольною ухвалою розгляд справи відкладено до 06 липня 2020 року у зв`язку з клопотанням третьої особи [PERSON] про відкладення у зв`язку з карантинними заходами у країні; явка позивачки визнана судом обов`язковою. 06 липня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 08 вересня 2020 року у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача, явка якої була визнана судом обов`язковою; витребувано докази за клопотанням представника третьої особи [PERSON] . В зазначене судове засідання з`явилися представник позивачки [PERSON] , який підтримав заявлений позов, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , які визнали заявлений позов, та третя особа [PERSON] , яка заперечувала проти позову. Позивачка, третя особа [PERSON] в суд не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені судом належним чином. Суд, заслухавши думку осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Позивачка є особою похилого віку, що підтверджується копіями паспорта та пенсійного посвідчення (а.с. 3-4, 135), отримує пенсію в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно (а.с. 92), а також має незадовільний стан здоров`я (а.с. 93-95). Відповідач не здійснює матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, є працездатним. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі. Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач має постійну роботу і стабільну заробітну плату (а.с. 128), має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Крім того, виходячи з положень ч. 2 ст. 205 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує можливість отримання позивачкою утримання від іншого сина [PERSON] (а.с.131), який є працездатною особою та отримує дохід (а.с. 132). З урахуванням зазначених положень СК України, суд вважає за необхідне стягувати аліменти у частці від доходу відповідача, визначивши їх розмір, з урахуванням обставин передбачених ст. 205 СК України, в розмірі 1/10 частині доходу (заробітку) відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial