Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог, посилалась на те, що 15 грудня 2015 року вона була прийнята на роботу до відповідачки, на посаду продавця дитячих товарів, з наказом не була ознайомлена, на руки його не отримувала. 01.04.2016 року з нею був укладений безстроковий трудовий договір). За час роботи у відповідачки вона працювала в різних магазинах, трудові обов'язкиви конувала сумлінно, скарги та догани з боку роботодавця не отримувала. Заробітну плату з грудня 2015 року вона отримувала «у конверті», а з 01.04.2016 року - через розрахунковий рахунок в «Ранффайзен Банку Аваль». Відповідно до п. 3 розмір оплати праці складає 1900 грн. щомісячно, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. 07 червня 2017 року вона останній день відпрацювала в магазині. Наступна зміна в неї починалася 21.06.2017 року, але 20.06.2017 року відповідачка в телефонному режимі повідомила її про розірвання трудового договору з підстав того, що в магазині виявили недостачу. Трудовий договір та трудову книжку відповідачка їй не надала. 20.06.2017 року на її банківську картку надійшли грошовікошти в сумі 1792,63 грн. Вважає, звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона наміру на звільнення не мала, заяву про звільнення з 20 червня 2017 року не писала. Незаконне звільнення завдало їй моральної шкоди, оскільки їй довелося прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку грошових коштів, через що вона перебувала у стресовому стані. У зв'язку з викладеним, просила суд поновити її на посаді продавця непродовольчих товарів у СПД - фізичної особи [PERSON], стягнути відповідачки на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення, компенсацію за невикористану відпустку, моральну шкоду в сумі 5 000 грн, судові витрати покласти на відповідачку, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більш ніж за один місяць. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили задовольнити заявлені позовні вимоги у повномі обсязі. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі ордеру, у судовомузасіданні позовні вимоги позивачки не визнав в повному обсязі, заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що позивачка з 01.04.2016р. працювала продавцем у відповідача, звільнена за власним бажанням за заявою 06.06.2017р., через невдоволенням графіком роботи, наступного дня за розрахунком не зявилася, трудової книжки не надала, тому був проведений остаточний розрахунок на банківську картку позивачки 20.06.2017р. Також позивачка звернулася до суду з позовом з порушенням місячного строку. Доказів на підтвердження заявлених вимог позивачка не надала, тому просив відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з відповідачкою вона співпрацює. Позивачка прийшла працевлаштовуватися за оголошенням на роботу продавцем до відповідачки, трудову книжку обіцяла надати пізніше, почала працювати з 01.04.2016р. старшим продавцем. Пізніше з нею почались якісь конфлікти та вона перейшла працювати в інший магазин, а в травні 2017р. вона не вийшла на роботу, сказала, що захворіла. Потім вона вийшла на роботу, однак лікарняного не надала, тому вони оформили їй відпустку за цей період. [PERSON] сказала, що в не ї зявилося двоє дітей, тому її не влаштовує такий графік, тому вона сказала, що за таким графіком вона не працювати не буде, надала заяву про звільнення 06 червня 2017р. і пішла. Вона особисто бачила, що 06.06.2017р. позивачка принесла відповідачці заяву про звільнення, оскільки їх кабінети розташовані поряд. Трудову книжку на прохання відповідачки [PERSON] так і не надала, сказала, що принесе 07.06.2017р. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у травні місяці 2017р. [PERSON] не вийшла на роботу, сказала, що захворіла. Вийшла, однак лікарняного не надала, їй пійшли на зустріч, щоб не було прогулів надали відпустку. 06 червня 2017р. десь після 18год.00хв. позивачка сказала, що її не влаштовує графік роботи, оскільки в неї є двоє дітей, яких потрібно оздоровлювати, на що відповідачка їй відмовила, сказала, щоб наступного дня вона приїхала з трудовою книжкою, однак остання не приїхала за розрахунком, надала заяву про звільнення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала у [PERSON] та отримала від відповідачки наказ про написання заяви про звільнення без дати, і не одна вона отримала таку вказівку, а і інші продавчині. Вона 20.06.2017р. власноруч писала заяву про звільнення за власним бажанням. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачку було прийнято 01.04.2016р. на роботу до відповідача продавцем непродовольчих товарів, що підтверджується трудовим договіром від 01.04.2016р. укладеним між сторонами безстроково (а.с. 9). Позивачка власноручно написала ФОП [PERSON] заяву з проханням звільнити її з роботи за власним бажанням з 06.06.2017 року (а.с. 43). Згідно з табелем обліку використування робочого часу за травень 2017р. [PERSON] у травні 2017року відпрацювала 9 днів. Відповідно до відомостей, наданих ФОП [PERSON], [PERSON] нараховано та 19.06.2017р. перераховано суми за травень 2017р. - 1319,68грн., за червень 2017р. - 472,95грн. Як слідує зі ст.5-1, ст.22 Кодексу законів про працю України, ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, вільний вибір діяльності та інші гарантії, передбачені законодавством. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпПУкраїни, підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Згідно зі ст. 38 КЗпПУкраїни працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд приходить до висновку, що позивачка подала письмову заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням власноруч, і не відкликала цю заяву, що є її особистим волевиявленням, і пітведжується показами допитаних в суді свідків [PERSON] та [PERSON] , а інших доказів стороною позивача суду не надано. Наданий [PERSON] до матеріалів справи скріншот не підтверджує написання заяви на звільнення позивачкою під примусом. Інших доказів на підтвердження зазначених доводів позовної заяви матеріали справи не містять. За таких обставин, суд вважає, що звільнення позивачки 06червня 2017 року не порушує вимог закону. Суд вважає, що в такому випадку відсутні підстави для поновлення на роботі [PERSON] Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, оскільки вони є похідними від первинних вимог. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed