Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право на спадкове майно, що залишилось після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на земельну частку (пай) розміром 5.26 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату на право на земельну часку (пай) серії ОД №0320800 від 02 жовтня 1997 року. Свої вимоги мотивує тим, що 02 жовтня 1997 року її матері [PERSON] було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320800 площею 5.26 в умовних кадастрових гектарах на підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації №322 від 22 вересня 1997 року. [INFO] померла [PERSON] . З моменту її смерті відкрилася спадщина на зазначене вище майно. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку нотаріусом позивачці було відмовлено, оскільки позивачем не було надано\~ правовстановлюючих документів про право спадкодавця на це спадкове майно. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Тарутинської селищної ради Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути\~ справу за його\~ відсутністю. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті\~ ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справі вбачається, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується : свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 14 травня 1975 року; свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , виданим 12 червня 1976 року; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00029603319 від 17 лютого 2021 року про реєстрацію актового запису №1 від 01 червня 1996 року про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] та про реєстрацію актового запису про розірвання шлюбу №73 від 13 липня 2005 року; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00027407632 від 13 серпня 2020 року про реєстрацію актового запису №36 від 17 серпня 2005 року про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . 02 жовтня 1997 року [PERSON] отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320800 на підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації №322 від 22 вересня 1997 року, згідно якого отримала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Яровський» розміром 5.26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 13 серпня 2020 року\~ Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 жовтня 2009 року\~ виконавчим комітетом Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, в тому числі на вказану вище земельну ділянку. Однак, постановою державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 03 грудня 2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене\~\~ спадкове майно, у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право\~ померлого на зазначене\~ майно. Дійсно, оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320800 виданого 02 жовтня 1997 року було втрачено та визнано його недійсним, що підтверджується копією газети «Знамя Труда» №8 (8935) від 19 лютого 2021 року. Проте, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались КСП «Яровський» Тарутинського району Одеської області на ім`я [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0320800 від 02 жовтня 1997 року за №563\~ розміром 5.26 умовних кадастрових гектара, що підтверджується довідкою відділу у Тарутинському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №331/120-20 від 03 листопада 2020 року. З наведеного вбачається, що [PERSON] , померлій [INFO] , дійсно належало право на\~ зазначену вище земельну ділянку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.\~ Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. \~ Так, враховуючи, що після смерті [PERSON] , ніхто, окрім позивачки, не звертався з заяво про прийняття спадщини, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, оригінал сертифіката про право на земельну частку (пай) втрачено, суд вважає за можливе визнати за позивачкою\~ право\~ на зазначене\~ спадкове майно за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved