Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивачка в вересні 2019 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрована її донька [PERSON] та її малолітній онук [PERSON] .. Відповідачі з 2017 року за місцем реєстрації не проживають, і фактично мешкають в трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] .. Оскільки відповідачі в квартирі не проживають без поважної причини більше року, не сплачують комунальні послуги, чим порушують її права на володіння та розпорядження власністю, вимушена звернутися до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2019 року провадження по справі відкрито. У вступному слові позивачка позов підтримала, наполягали на його задоволенні. Відповідачка [PERSON] , що діє у власних інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила , відзив на позов не надала, в зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову в частині визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням заперечувала з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні відомості про гарантування збереження житлових прав дитини, немає згоди батьків на зняття [PERSON] з реєстраційного обліку. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вислухавши показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.11.1999 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2596. У відповідності до отриманих судом відомостей від Департаменту реєстраційних послуг Запорізькоїх міської ради [PERSON] з 30.01.2008 року зареєстрована в спірній квартирі, а [PERSON] - з 27.09.2016 року. Згідно долученої до матеріалів справи копії паспорта відповідача , [PERSON] з 17.05.2014 року перебуває у шлюбі з [PERSON] .. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та її син [PERSON] з 2017 року проживають разом з [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку сім`я придбала. В спірній квартирі з цього часу не проживають, витрати на утримання житла не несуть. Статтею 156 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК УКраїни) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в даному випадку батьків. Згідно із частиною 2 статті 18 цього Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі з 30.01.2008 року як член сім`ї співвласника квартири. В той самий час з 2014 року позивачка перебуває у шлюбі з [PERSON] , а згідно пояснень свідків в спірному житлі з малолітнім сином не проживає з 2017 року , оскільки мешкає з родиною в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку сім`я придбала , не несе витрат на утримання житла. Таким чином судом встановлено , що відповідач з 2017 року не проживає у спірній квартирі, витрати на її утримання не несе. Крім того, [PERSON] не доведено наявності поважних причин її відсутності у спірній квартирі понад рік та/або здійснення нею обов`язку по утриманню спірної квартири, не встановлено наявності інших домовленостей між учасниками правовідносин, тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON] втратила право на користування цим житлом. Також з матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] , який народився [INFO] , не є членом сім`ї власника спірного житлового приміщення, зареєстрований у спірній квартирі як за місцем проживання своєї матері [PERSON] . Отже суд приходить до висновку про те, що право користування житловим приміщенням [PERSON] є похідним від права його матері [PERSON] .. Оскільки матір дитини є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, правові підстави для проживання та реєстрації малолітнього [PERSON] в спірній квартирі відсутні. З урахуванням вищевикладеного, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 04.11.2019 року про недоцільність визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням , який обґрунтований наявністю складних відносин між [PERSON] та батьком дитини та відсутністю у останньої власного житла у власності, оскільки обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на обох батьків дитини. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved