Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на частину нежитлової будівлі на підставі набувальної давності. В позовній заяві вона вказала, що починаючи з 2004 року вона володіє 26/100 частиною в комплексі нежитлових будівель (свинарник - маточник та свинарник - відгодівник), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] що належали на праві приватної власності ТОВ «Відродження». Однак, позивачка дізналася, що комплекс нежитлових будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS] придбав на електронних торгах [PERSON] Не зважаючи на те, що позивачка користується частиною комплексу, вкладає в неї грошові кошти, на даний момент вона не може вільно розпоряджатися та користуватися даним майном. Не маючи Свідоцтва на право власності [PERSON] не має можливості ні укласти договір на постачання енергії, ні договір з газовим господарством, тобто позивачка обмежена у користуванні майном, тож за захистом своїх прав, що передбачені чинним законодавством України, вона змушена звернутися до суду. Просить суд визнати за нею право власності на 26/100 частину комплексу нежитлових будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON], які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивачка позов підтримала та просить його задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечує. Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії технічного паспорту на виробничий будинок, [PERSON] являється власником комплексу нежитлових будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-10). Як вбачається з копії свідоцтва, виданого 16.01.2015 року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., що [PERSON] належить на праві власності майно: комплекс нежитлових будівель загальною площею 8940,0 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до ст. 344 ЦК України: 1. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. 2. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. 3. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. 4. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд вважає дану позовну заяву обґрунтованою, оскільки позивачкою було дотримано всіх істотних умов набуття права власності за набувальною давністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved