Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що [INFO] року померла її матір [PERSON] На мамонт смерті її, позивачки [PERSON] матері, така проживала в [ADDRESS]. Після смерті матері залишилось спадкове майно, зокрема будинковолодіння, що знаходиться за вищевказаною адресою. Стверджує, що відповідно до довідки Мостиської міської ради Львівської області вищевказаний житловий будинок належав до суспільної групи - колгоспний двір. Згідно виписки з погосподарських книг станом на 1988-1991р.р. та на 15.04.1991 року у вказаному будинковолодінні проживали [PERSON], голова двору, вона (позивачка [PERSON].), її чоловік - [PERSON] та діти - [PERSON] і [PERSON] Вказує, що відповідачем не вірно визначено суспільну групу господарства в якому вона проживала та помилково вказане будинковолодіння віднесено до суспільної групи - колгоспний двір з огляду на те, що в записах у трудовій книжці голови двору - [PERSON] зазначено, що така працювала санітаркою неврологічного відділу Мостиської ЦРЛ. Окрім цього, ні вона, позивачка [PERSON], ні її чоловік [PERSON] в 90-х роках не були членами колгоспу, а тому вважає, що будинковолодіння мало статус робітничого двору. Зазначає, що вона, позивачка [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті матері [PERSON], оскільки доглядала та доглядає за будинком, обробляє земельну ділянку, проте позбавлена можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, оскільки на зазначене майно спадкодавцем [PERSON] не було оформлено за життя право власності. З огляду на наведені обставини, просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, позивачкою [PERSON] право власності на спірне будинковолодіння, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд слухати справу у її відсутності. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, проте надіслав копію спадкової справи за №300/2017 заведеної внаслідок смерті [PERSON], яка померла [INFO] року та просив справу слухати у його відсутності. У ч.2 ст.197 ЦПК України зазначено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно довідки Мостиської міської ради Львівської області за №35 від 11.05.2017 року будинковолодіння по [ADDRESS] належало до суспільної групи - колгоспний двір. Як вбачається з виписок із погосподарських книг №№ 6,7 Чернівської сільської ради Мостиського району станом на 1988-1991 та на 15.04.1991 року у вищевказаному будинковолодінні проживали [PERSON], голова двору, позивачка [PERSON], та [PERSON], і [PERSON] та [PERSON], чоловік та діти позивачки відповідно. Згідно ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст.123 вищевказаної статті ЦК УРСР 1963 року передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначається Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року. Згідно з вищевказаними вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, зокрема із записів в трудовій книжці голови господарства [PERSON], така працювала на посаді санітарки неврологічного відділу Мостиської ЦРЛ. Окрім цього, [PERSON], а також [PERSON], відповідно позивачка та її чоловік, також згідно записів трудових книжок, котрі містяться в матеріалах справи, ніколи не працювали у колгоспі та не були його членами. Вказаний факт також стверджується довідками архівного відділу Мостиської РДА Львівської області від 18.05.2017 року за №№100, 101, 102. Відтак, як вважає суд, відповідачем в особі Мостиської міської ради Львівської області не вірно було визначено суспільну групу господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Мостиського району Львівської області та помилково віднесено вищевказане господарство до колгоспного двору, оскільки із системного аналізу вищевказаних норм та матеріалів справи вбачається, що дане господарство мало статус робітничого двору. [INFO] року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] На момент смерті спадкодавець [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема будинковолодіння за вищевказаною адресою. За життя своїм майном, в тому числі і вищевказаним будинковолодінням позивачка [PERSON] не розпорядилась. Згідно ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року зазначено, що при спадкоємстві за законом спадкодавцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина, батьки, (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Із матеріалів справи відомо, що на момент смерті [PERSON], тобто на час відкриття спадщини, позивачка [PERSON], дочка спадкодавця, проживала разом з померлою у спірному будинковолодінні і з цього часу доглядає за таким, проводить поточні ремонти будинку, обробляє земельну ділянку. У відповідності до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, суд розцінює такі дії позивачки [PERSON], як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що остання вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини. У ст.549 цього Кодексу зазначається, що спадкоємець прийняв спадщину: - якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; - якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Беручи до уваги те, що позивачка [PERSON] не відмовлялася від спадщини, суд приходить до висновку, що саме вона у встановленому законом порядку прийняла таку, яка відкрилася внаслідок смерті її матері - спадкодавця [PERSON] Слід зазначити, що позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити своїх спадкових прав, зокрема оформити право власності на спірне будинковолодіння, оскільки на таке спадкодавцем [PERSON] за життя належним чином не оформлено право власності. Вказані обставини підтверджуються: заявою позивачки [PERSON]; заявою представника відповідача - Мостиської міської ради Мостиського району; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; звітом про оцінку майна (будинковолодіння); копією паспорта позивачки [PERSON]; копією спадкової справи №300/2017, заведеної внаслідок смерті [PERSON]; довідками виданими Мостиською міською радою Мостиського району; виписками із погосподарських книг №№ 6,7 Чернівської сільської ради Мостиського району станом; довідками архівного відділу Мостиської РДА Львівської області від 18.05.2017 року; копіями трудових книжок [PERSON], [PERSON] і [PERSON]; копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS]; копією свідоцтва про одруження між [PERSON] і [PERSON] серії [NUMBER]; іншими матеріалами справи. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою [PERSON] у порядку спадкування за законом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.59-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Із ст.213 ЦПК України відомо, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши такі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] Наявними у справі доказами установлено, що остання є спадкоємцем за законом майна [PERSON], у відповідності до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті останньої, а тому суд вважає, що є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на будинковолодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] Мостиського району Львівської області.

Outcome: approved