Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 08.02.1994р. В квартирі зареєстровано шість осіб позивачка, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] . Відповідач в зазначеній квартирі зареєстровай, але не проживає з 2018 року, місце його проживання позивачці не відоме. Реєстрація відповідача в квартирі створює для позивачки перешкоди у вільному володінні та розпорядженні своїм майном, обмежує у здійсненні права власності щодо нерухомого майна в повному обсязі, позивачка не має можливості ані оформити субсидію на сплату комунальних послуг, ані розпорядитись належним їй майном. У позові просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачка в судове зсідання не з`явилася. 02 червня до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтиравала в повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не запручувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб сайті Бориславського міського суду Львівської області. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, відповідно до якої: в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 08.02.1994р. виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 08 лютого 1994 року №1180, зареєстрованим комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та записано в реєстрову книгу за №1180. Згідно акту приватного підприємства «Борислав комфорт» від 26 серпня 2020 року, затвердженого директором приватного підприємства [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] . Актом встановлено, що [PERSON] в квартирі не проживає з 2018 року, участь у сплаті комунальних платежів не приймає. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.7 ст. 319 ЦК України) Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить йому на праві власності. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 08.02.1994р. виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 08 лютого 1994 року №1180, зареєстрованим комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та записано в реєстрову книгу за №1180. Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області за адресою: [ADDRESS] з 15.07.1998р. по теперішній час зареєстрований [PERSON] . Згідно зі ст.71 ЖК Української PCP, жиле приміщення за наймачем або членами його сім`ї зберігається протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст.391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, а саме слід визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Витрати позивача на сплату судового збору при зверненні до суду підлягають стягненню з відповідача відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved