Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем в них не склалося спільне життя, бо вони мають різні погляди на життя та сімейні цінності. Подружні стосунки фактично припинені, не мають спільного господарства, втратили почуття поваги та любові один до одного. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Оскільки наявність зареєстрованого шлюбу суперечить інтересам позивачки вона просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та зареєстрований 12.07.2003р. у Черкаському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №846. В судовому засіданні позивачка пояснила, що сторони не проживають разом з кінця листопада 2015р.. Шлюб між сторонами носить формальний характер. Вона остаточно дійшла до висновку про необхідність припинення шлюбу, оскільки це суперечить її інтересам. Вона не розділяє поглядів чоловіка на сімейні цінності та його спосіб життя. Просила не надавати сторонам строку на примирення, оскільки це не матиме ніякого результату, та просила задовольнити позовні вимоги. Після розірвання шлюбу позивачка просила не змінювати їй прізвище на дошлюбне. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що обставини викладені в позовній заяві визнає частково і проти задоволення позовних вимог не заперечує. Просив не надавати сторонам строку на примирення, оскільки це суперечитиме їх інтересам. Також відповідач просив покласти на нього понесені позивачкою судові витрати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 12.07.2003р. сторони уклали шлюб (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.5), [PERSON], [INFO]. (а.с.6). Протягом останніх років відносини сторін погіршувались, що призвело до фактичної втрати почуття любові та поваги один до одного. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам сторін. На момент розгляду справи судом позивачка не перебуває у стані вагітності, а тому перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України відсутні. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. Спору з приводу місця проживання дітей та порядку участі батьків у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей між сторонами також немає. Після розірвання шлюбу діти проживатимуть з позивачкою. Тож між сторонами склалися шлюбні відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право пред'явити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їх інтересам і не матиме результату, оскільки вони дійшли остаточного висновку про неможливість спільного проживання та перебування у шлюбних відносинах. Крім того, суд враховує, що з моменту звернення позивачки до суду з позовом (28.01.2016р.) минуло майже два місяці, а сторони так і не виявили бажання примиритися між собою. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки подальше перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка просила суд не відновлювати їй дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 551,20грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved