Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власницею будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 14.01.2003 року, а також є власницею земельної ділянки, на якій він розташований. Вона перебувала зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.01.2020 шлюб з відповідачем було розірвано. Зареєстроване місце проживання відповідача в період з 01.08.1995 по 30.07.2018 було за адресою [ADDRESS] , де проживає його мати. Оскільки мати відповідача не мала можливості оформити субсидію 30.07.2018 [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . У вересні 2019 року відповідач виїхав з спірного будинку, його майно та особисті речі відсутні. Отже, відповідач більше року не проживає в належному їй будинку, комунальні послуги не сплачує, будинок не утримує. Реєстрація відповідача за адресою [ADDRESS] створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядженні майном, що належить їй на праві власності, а тому вона вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, у вступному слові пояснила, що відповідач є її колишнім чоловіком. Від шлюбу з відповідачем має сина. З часу реєстрації шлюбу вони разом проживали в належному їй на праві особистої власності на підставі договору дарування житловому будинку за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою відповідач зареєстрований з 2018 року. У зв`язку з припиненням шлюбних відносин 27.09.2009 відповідач припинив проживання в належному їй будинку, переїхав проживати в будинок своєї матері за адресою [ADDRESS] . При цьому, в цей день [PERSON] здійснив підпал будинку, з приводу чого внесено відомості до ЄРДР за ознаками ст.194 ч.2 КК України. Відповідач протягом тижня вивозив з будинку свої речі, спільне майно в будинок своєї матері. Отже, відповідач добровільно покинув належний їй будинок, забрав всі свої речі, та не проживає в ньому до теперішнього часу. З моменту виїзду з будинку за місцем реєстрації відповідач жодного разу не намагався вселитися, приходив тільки один раз з приводу питання щодо участі у вихованні дитини, але під час спілкування здійснив відносно неї та дитини насильство з приводу чого вона звернулася до органів поліції та за її заявою внесено відомості до ЄРДР за ознаками ст. 126-1 КК України. Будь-яких перешкод у користуванні будинком відповідачу вона не чинила, останній добровільно виїхав з нього та не користується жилим приміщенням більше року. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.11.2020 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 16.12.2020. За заявою відповідача розгляд справи було відкладено на 16.02.2021. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачка є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 15.01.2003, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.10.2020, копією договору дарування, технічним паспортом на будинок. /11-17/ Відповідач зареєстрований в будинку, як член сім`ї позивачки, оскільки сторони перебували в шлюбі зареєстрованому 24.03.2001 відділом реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 146, який було розірвано заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.01.2020, що набрало законної сили 25.02.2020. /а.с.18,22,25/ Відповідно до довідки від 28.09.2020, виданої головою квартального комітету № 100 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 27 вересня 2019 року. /а.с. 20/ Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка є його племінницею. Він проживає по сусідству з нею в буд. [ADDRESS] . Відповідач, який є колишнім чоловіком [PERSON] , проживав в будинку позивачки. Але після припинення подружніх відносин з позивачкою, приблизно наприкінці літа 2019 року, [PERSON] виїхав з будинку та з цього часу не проживає в ньому. До теперішнього часу він відповідача в будинку не бачив, останній в ньому не проживає, його речей також в будинку немає. Позивачка перешкод у проживанні в будинку відповідачу не чинила, вселитися в будинок протягом часу, з якого він в ньому не проживає, відповідач не намагався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки, її будинок знаходиться навпроти будинку останньої. Відповідач є колишнім чоловіком [PERSON] та проживав разом з позивачкою. У вересні 2019 року відповідач підпалив будинок та покинув його. З того часу відповідач в будинку не проживає, вона його жодного разу не бачила, вселитися в будинок він не намагався. Речей відповідача в будинку позивачки немає, вона особисто бачила, як в один із днів вересня 2019 року відповідач завантажив в автомобіль сестри свої речі, виносив з будинку на тремпелях одяг, куртки, брюки тощо. [PERSON] вивіз з будинку речі, здійснив його підпал та вбіг. Більше в будинку він не з`являвся. Випадків, щоб позивачка перешкоджала відповідачу проживати в будинку не було, їй про це не відомо. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідач є колишній чоловік позивачки, зареєстрований в будинку, як члени сім`ї власника. Тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача в будинку судом не встановлено. В силу того, що відповідач зареєстрований в житловому приміщенні але в ньому не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй будинком. Враховуючи той факт, що відповідач добровільно залишив будинок, зареєстрований в ньому, як член сім`ї власника, але без поважних причин не проживає понад один рік, суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення права відповідача користуватися чужим майном (житловим будинком) на підставі частини другої статті 405 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved