Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що [INFO] в с. Корделівка, Калинівського району Вінницької області помер її батько [PERSON] , а [INFO] в с. Корделівка, Калинівського району Вінницької області померла її мати [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, та присадибну земельну ділянку, орієнтовною площею 0,31 га, що розташовані за адресою [ADDRESS] частку якого вона прийняла, але не оформила після смерті свого чоловіка (батька позивача) [PERSON] , який належав йому згідно свідоцтва про право власності, виданого 25.06.1990 року виконкомом Корделівської сільської ради народних депутатів. Позивачка як спадкоємець за законом на майно померлої [PERSON] , в передбачений законом шестимісячний термін фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном відповідно до ст.ст. 548-549 ЦК України (в ред. 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини), так як постійно проживала з батьками до дня їх смерті, проводила ремонтні роботи в спадковому будинку та обробляла присадибну земельну ділянку. Крім того, 15.07.2021 року подала до нотаріуса заяви про прийняття спадщини для отримання свідоцтв про спадщину за законом після смерті батьків, однак отримала постанову державного нотаріуса Калинівського району Василишиної Л.В. про відмову у вчинені нотаріальної дії № 600/02-31 від 20.09.2021 року. Однак оформити спадщину в нотаріальній конторі позивачка не має можливості в зв`язку з тим, що вищевказаний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , який припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. Тому звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до розгляду справи по суті в судовому засіданні подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявні заява відповідно до якої позовні вимоги позивача визнає повністю та просить справу розглянути у її відсутність. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Корделівка, Калинівського району Вінницької області помер батько позивача [PERSON] , а [INFO] в с. Корделівка, Калинівського району Вінницької області померла мати позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, та присадибну земельну ділянку, орієнтовною площею 0,31 га, що розташовані за адресою [ADDRESS] , 1/2 частку якого вона прийняла, але не оформила після смерті свого чоловіка (батька позивача) [PERSON] , який належав йому згідно свідоцтва про право власності, виданого 25.06.1990 року виконкомом Корделівської сільської ради народних депутатів. Позивачка як спадкоємець за законом на майно померлої [PERSON] , в передбачений законом шестимісячний термін фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном відповідно до ст.ст. 548-549 ЦК України (в ред. 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини), так як постійно проживала з батьками до дня їх смерті, проводила ремонтні роботи в спадковому будинку та обробляла присадибну земельну ділянку. Крім того, 15.07.2021 року подала до нотаріуса заяви про прийняття спадщини для отримання свідоцтв про спадщину за законом після смерті батьків, однак отримала постанову державного нотаріуса Калинівського району Василишиної Л.В. про відмову у вчинені нотаріальної дії № 600/02-31 від 20.09.2021 року. Однак оформити спадщину в нотаріальній конторі позивачка не має можливості в зв`язку з тим, що вищевказаний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Поняття «колгоспний двір» припинило своє існування в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлювався виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. Відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо, це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За вказаних обставин суд вважає за можливим визнати за позивачкою право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved