Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Посилається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Відповідачка є донькою позивачки, вона виїхала 10 років тому у невідомому напрямку і з того часу не з'являється за адресою своєї реєстрації. У будинку фактично проживають троє осіб: позивачка [PERSON], її чоловік [PERSON] та внук [PERSON] Оскільки за вказаною адресою відповідачка не поживає, у позивачки виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг. Просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. Від представника позивачки [PERSON]., яка діє на підставі довіреності, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини її неявки суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від відповідачки не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилося. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Хустською міською радою 29 грудня 2012 року за №9156. /а.с.8/ Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов громадянки [PERSON] від 4 червня 2018 року, складеним депутатом Хустської міської ради [PERSON], крім позивачки, у будинку зареєстровані: чоловік позивачки [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та внук [PERSON], [INFO] Однак громадянка [PERSON] протягом останніх десяти років в даному будинку не проживає. /а.с.10/ Суд вважає, що наявність реєстрації місця проживання відповідача у будинку позивачки порушує права та інтереси останньої, пов'язані з розпорядженням та користуванням належним їй майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 ст. 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки відповідачка [PERSON] у будинку, належному позивачці, не проживає більше десяти років, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, не приймає участі у спільному побуті, а її реєстрація порушує права та інтереси позивачки, пов'язані з розпорядженням та користуванням належним їй майном, суд приходить до висновку, що відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщення у належному позивачці будинку.

Outcome: approved