Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] у зв'язку із вибуттям відповідачів на постійне проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, а саме в [ADDRESS]. В обґрунтування вимог посилається на те, що вона та відповідачі є наймачами кв. [ADDRESS], зазначена квартира належить місцевій раді. Відповідачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON], після відкриття спадщини у вигляді домоволодіння [ADDRESS], а саме з липня 2010 року вибули на постійне місце проживання в зазначений будинок. Разом із відповідачем [PERSON], на постійне місце проживання [ADDRESS] вибула і його неповнолітня дочка [PERSON] [INFO] Таким чином, враховуючи те, що відповідачі вибули на постійне місце проживання в інше житлове приміщення, та постійно проживають в [ADDRESS], вони втратили право користування жилим приміщенням в кв. [ADDRESS] саме з липня 2010р. Відповідачка [PERSON], та її представник [PERSON], вимоги позову не визнали та зазначили, що відповідачка не вибувала на постійне місце проживання в інше житлове приміщення та протягом зазначеного позивачкою часу періодично проживає, як в буд. [ADDRESS], так і в кв. [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON], яка під час розгляду справи зареєструвала шлюб та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на - [PERSON] (а.с. 113), вимоги позову не визнала та пояснила, що не вибувала на постійне місце проживання в інше житлове приміщення та протягом зазначеного позивачкою часу періодично проживає, як в буд. [ADDRESS], так і в кв. [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO], пояснив, що не вибував на постійне місце проживання в інше житлове приміщення та протягом зазначеного позивачкою часу періодично проживає, як в буд. [ADDRESS], так і в кв. [ADDRESS]. Також пояснив, що в зазначеній квартирі по [ADDRESS] залишилися речі його сім'ї - меблі та побутова техніка. Представник органу опіки та піклування Дейнеко О.Ю., в судове засідання не з'явився про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 123), причини неявки не повідомляв. В попередніх засіданнях, представник опіки зазначила, що вимоги позову задоволенню не підлягають з огляду на те, що при визнанні неповнолітньої дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням дитина позбавляється права на приватизацію житлового приміщення за місцем її реєстрації. Прокурор Суворовського району м. Одеси Прилипко А.В., яка приймала участь у справі для захисту інтересів неповнолітньої дитини за ст. 45 ЦПК України, зазначила, що вимоги позову задоволенню не підлягають, але взагалі не зазначила, як і попередні прокурори Форманюк О.М., та Добровольська О.І., (які брали участь в інших судових засіданнях), за яких саме підстав вимоги [PERSON], не підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] належить місцевій раді. Наймачами житлової площі в зазначеній квартирі є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітня [PERSON], зазначені особи зареєстровані в кв. [ADDRESS] (а.с. 4). [INFO] року помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на належний йому буд. [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, після відкриття спадщини у вигляді домоволодіння [ADDRESS], а саме з липня 2010 року вибули на постійне місце проживання в зазначений будинок, згодом 26.01.2011р., отримали свідоцтва про право на спадщину за законом і 08.02.2011р., здійснили державну реєстрацію права власності. Факт вибуття відповідачів на постійне проживання в інше жиле приміщення підтверджується тим, що відповідачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON], після вселення в буд. [ADDRESS] не дійшли згоди щодо встановлення порядку користування спільною частковою власністю та з 13.12.2011р., в суді перебуває інша цивільна справа № 523/2829/14 за позовом [PERSON], до [PERSON], та [PERSON], про припинення права спільної часткової власності, виділ частки в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою. За зазначеною справою, з часу звернення до суду по теперішній час, як позивачка [PERSON], так і відповідачі [PERSON], та [PERSON], у всіх документах адресованих до суду - заявах, клопотаннях, скаргах, інших документах у справі, а також особистими поясненнями зазначають своє місце постійного проживання - буд. [ADDRESS], а квартиру [ADDRESS] зазначили тільки один раз в позовній заяві - як місце реєстрації. Судові повістки, виклики повідомлення, процесуальні документи при розгляді справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції направляються [PERSON], [PERSON], та [PERSON], у справі № 523/2829/14, саме за адресою їх місця проживання - буд. [ADDRESS], та отримуються зазначеними особами, саме за цією адресою (а.с. 127-147). Судові повістки, які були направлені відповідачам у цій справі, також були отримані відповідачами за адресою буд. [ADDRESS] (а.с. 16, 17, 18), а судові повістки, що були направлені за місцем реєстрації відповідачів - кв. [ADDRESS], повернулися без вручення (а.с. 19, 20, 21). Також факт не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], та неповнолітньої [PERSON], в кв. [ADDRESS] підтверджується актами про не проживання (а.с. 5-7). Повідомленням відділення зв'язку № 102 про причини невручення судових повісток відповідачам, а саме не проживання відповідачів в кв. [ADDRESS], про що працівнику відділення зв'язку повідомила сусідка відповідачів та данні поштового зв'язку «Укрпошта» (а.с. 88, 89, 90, 91). Крім того, факт вибуття і проживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], та неповнолітньої [PERSON], в буд. [ADDRESS] підтверджується і особистими поясненнями зазначених осіб, але які стверджують, що зазначена адреса не є їх постійним місцем проживання, разом із тим, таке ствердження не знайшло свого підтвердження при розгляді справи. В силу частин 1-3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою - другою статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. ст. 57-58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи є місце, в якому особа проживає понад шість місяців на рік. Згідно до ч.2 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] у зв'язку із вибуттям на постійне проживання в інше жиле приміщення, а саме в буд. [ADDRESS]. Посилання відповідачки [PERSON], та її представника [PERSON], на те що відповідачка періодично проживає і в кв. [ADDRESS], не підтверджені жодним доказом, а показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд до уваги не приймає, та ставиться до них критично, оскільки жоден свідок не мешкає в буд. [ADDRESS], крім того, свідок [PERSON], була в кв. [ADDRESS] зазначеного будинку один раз і не пам'ятає в якому році, свідок [PERSON], була також один раз в травні 2012 року і свідок [PERSON], була один раз влітку 2012 року, жоден із свідків ніколи не бачив в квартирі інших осіб крім [PERSON] Також, суд звертає увагу на те, що свідки дуже вибірково пам'ятають розташування меблів в квартирі, та фактично запам'ятали та надали однакові показання щодо розташування ліжка в кімнаті, яку займав відповідач [PERSON], та його дружина і дитина, та всі показали, що ліжко при вході в кімнату зліва, розташування решти меблів (шафа, стіл, дитяче ліжко, дзеркало) не співпадає в жодному поясненні свідків, що підтверджується складеними ними схемами безпосередньо в судовому засіданні (а.с. 65, 68, 71), де на схемі, складеній свідком [PERSON], взагалі в кімнаті з'явилося два вікна, хоча на інших схемах, які складали [PERSON], та [PERSON], зображено по одному вікну. Також, не проживання [PERSON], в кв. [ADDRESS] підтверджується тим, що в квартирі дві кімнати, одну кімнату займає [PERSON], про що повідомили та визнали всі відповідачі, іншу кімнату займав [PERSON], із жінкою та дитиною, і в цій кімнаті тільки одне ліжко. Встановлене судом, викликає сумнів щодо можливості постійного та навіть тимчасового проживання [PERSON], за місцем реєстрації в кв. [ADDRESS]. Періодичні появи [PERSON], декілька разів на рік, не підтверджують проживання, а отже не впливають і не мають правового значення для неможливості застосування вимог ч. 2 ст. 107 ЖК України. Крім того, посилання представника відповідачки про поважність постійного не проживання [PERSON], в кв. [ADDRESS] суд також до уваги не приймає, оскільки при вибутті на постійне проживання в інше жиле приміщення, причини вибуття, за ст. 107 ЖК України, правового значення не мають. Також, суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки на те, що особа самостійно вибирає місце свого проживання і на таке право не може впливати та обставина де особа мешкає постійно, а де періодично, оскільки місце проживання фізичної особи не впливає тільки на зміст права власності (ст. 317 ЦК України), а [PERSON], не є власником, кв. [ADDRESS], є її наймачем, а правовідносини, що пов'язані з наймом жилого приміщення, безпосередньо пов'язані із місцем та строком проживання наймача. Посилання відповідачки [PERSON], яка має свою сім'ю, та є дочкою [PERSON], і сестрою [PERSON], на те що вона теж періодично проживає в кв. [ADDRESS], також не підтверджені жодним доказом. Суд відхиляє такі ствердження з підстав недоведеності, та з підстав за яких відхилено ствердження [PERSON], про її проживання. Посилання відповідача [PERSON], на те що він та його неповнолітня дочка [PERSON], теж періодично проживають в кв. [ADDRESS] та посилання на те, що в кімнаті, яку він займав, є меблі, а в квартирі є належна йому побутова техніка, суд також до уваги не приймає, оскільки [PERSON], має свою сім'ю, але його дружину ані свідки, ані особи, які склали акт про не проживання, жодного разу в кв. [ADDRESS] не бачили. Також, у суду є сумніви, що [PERSON], та його неповнолітня дочка [PERSON] [INFO], могли проживати без матері дитини в кв. [ADDRESS], понад шість місяців поспіль. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, зазначена квартира взагалі не придатна для проживання малолітньої дитини. Щодо пояснень представника органу опіки та піклування про те, що при визнанні неповнолітньої дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням, дитина позбавляється права на приватизацію житлового приміщення за місцем її реєстрації, суд до уваги не приймає і звертає увагу на наступне. В правовому висновку, викладеному в Постанові ВСУ від 30.01.2013р., у справі №6-125цс12 зазначено, що виходячи з аналізу змісту Закону N 2482-XII у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Місцем проживання дитини до дев'яти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Усупереч наведеним положенням законодавства суди пов'язали право неповнолітнього на приватизацію з фактом реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не з її правом на житло та фактом проживання у квартирі. На підставі встановленого, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON], обґрунтовані, доведені належними доказами, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках, підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн., (а.с. 1).

Outcome: approved