Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина на домоволодіння [ADDRESS] , що належало останній на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2009 року та земельну ділянку за вказаною адресою площею 0.0357 га, кадастровий номер 1210100000:06:016:0008, як належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2009 року та Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №014234 від 25.06.1998 року. 29.05.2018 року вона звернулась до приватного нотаріуса Кейтельгіссер О.М. з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Однак, через відсутність в неї оригіналів правовстановлюючих документів, нотаріусом 16.10.2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва та рекомендовано звернутись до суду. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлої мати [PERSON] на зазначені вище домоволодіння та земельну ділянку. В наданій заяві представник позивачки просив розглянути справу без його участі, зазначивши про підтримання позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в наданій до суду письмовій заяві також просив розглядати справу без його участі, зазначивши про визнання позовних вимог. Аналогічну заяву про розгляд справи без її участі було подано третьою особою - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. За вказаних обставин, враховуючи положення ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи по суті за відсутності сторін та третьої особи, на підставі наявних матеріалів справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що позивачка є рідною донькою [PERSON] . Згідно вказаного свідоцтва про народження прізвище, ім`я та по батькові позивачки були [PERSON] . В зв`язку із набуттям громадянства Держави Ізраїль та відповідно до свідоцтва про зміну імені позивачка має прізвище та ім`я [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] мати позивачки - [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.ст.1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст.1273,1274,1275 ЦК України встановлено, що спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, подавши відповідну заяву нотаріусу. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною та може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. З витребуваних судом матеріалів спадкової справи встановлено, що за життя [PERSON] останньою заповіт не складався. Спадкоємцями за законом першої черги після останньої є її діти - позивачка [PERSON] та син [PERSON] . Також згідно матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідачем [PERSON] нотаріусу 29.05.2018 року було подано заяву, згідно якої він відмовився від прийняття спадщини за законом на користь його сестри - позивачки [PERSON] . Вказана заява [PERSON] протягом встановленого ст.1270 ЦК України строку не відкликалась. Позивачка [PERSON] 29.05.2018 року, тобто в порядку та строки, визначені ст.ст.1269,1270 ЦК України, подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] та таким чином прийняла спадщину. Згідно ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст.1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивачкою 16.10.2019 року до нотаріуса було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належне померлому спадкодавцю майно, а саме: домоволодіння та земельну ділянку по [ADDRESS] . Проте, листом нотаріуса від 16.10.2019 року позивачці було відмовлено в оформленні спадкових прав через відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують належність померлому спадкодавця на праві власності зазначених вище домоволодіння та земельної ділянки. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивачки підстав для захисту своїх спадкових прав в судовому порядку. При цьому, суд враховує наявність у позивачки копій правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлого спадкодавця [PERSON] на домоволодіння та земельну ділянку по [ADDRESS] , а саме: копії договору купівлі-продажу, посвідченого 22.10.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Сидоревич В.А. за реєстровим номером 2197, згідно якого [PERSON] придбала домоволодіння по [ADDRESS] (на теперішній час м.Дніпро); копії договору купівлі-продажу, посвідченого 22.10.2009 року тим самим нотаріусом за реєстровим номером 2204, згідно якого [PERSON] придбала земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , площею 0,0357 га, кадастровий номер 1210100000:06:016:0008. Також суд враховує, що згідно витягу з Державного реєстру правочинів, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується реєстрація договору купівлі-продажу домоволодіння від 22.10.2009 року та державної реєстрації права власності за [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.10.2009 року приватним нотаріусом Сидоревич В.А. за реєстровим номером 2197. Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №014234 від 25.06.1998 року, що видавався [PERSON] на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , площею 0,0357 га, містяться відмітки державного нотаріуса П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про видачу 13.08.2009 року за реєстровим номером 3-2599свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого право власності на дану земельну ділянку перейшло до [PERSON] . Також на копії Державного акту міститься відмітка приватного нотаріуса Сидоревич В.А. щодо посвідчення 22.10.2009 року за реєстровим номером 2204 договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого остання набула права власності на земельну ділянку. Крім того, на Державному акті містяться штампи Управління Держкомзему у м.Дніпропетровську щодо реєстрації відповідних змін в Поземельній книзі. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається. Що земельній ділянці площею 0,0357 га по [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер 1210100000:06:016:0008. Таким чином, суд вважає, що надані позивачкою письмові докази підтверджують факт набуття [PERSON] у передбаченому законом порядку права власності на домоволодіння та земельну ділянку по [ADDRESS] та належності їй останніх на момент смерті та, відповідно, відкриття спадщини. Також суд враховує, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину, однак не має можливості її оформити у передбаченому законом позасудовому порядку через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. З огляду на це, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд враховує підстави предявленого позову, який було заявлено в звязку з неможливість оформлення позивачкою своїх спадкових прав через відсутність в неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а не винні дії чи бездіяльність відповідача. Також суд враховує визнання позову відповідачем та той факт, що позивачка в своєму позові та під час розгляду справи не заявляла вимог про стягнення понесених нею судових витрат з відповідача. В зв?язку з цим, суд вважає за необхідне понесені позивачкою по справі судові витрати покласти на останню. На підставі викладеного та

Outcome: approved