Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 3219грн. 30коп. та моральну шкоду в розмірі 2000грн., посилаючись на те, що з 14 травня 2007р. перебувала з відповідачем у трудових відносинах. Згідно наказу № 70-к від 27.10.2014р. вона була звільнена з посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, однак в день звільнення розрахунок їй виплачений не був. У зв'язку з затримкою виплати розрахунку їй спричинена і моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях внаслідок порушення її трудового права на отримання повного розрахунку у день звільнення. Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що вини відповідача у затримці виплати розрахунку при звільненні немає, оскільки платіжне доручення від 27.10.2014р. № 15977, яким [PERSON] перераховано кошти при звільненні, було передано до органів державної казначейської служби України і після його перевірки відповідно до п.п. 7 п. 11 Порядку казначейського обслуговування операцій, пов'язаних з використанням коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 18.12.2013р. та Постановою правління Фонду від 18.12.2013р. № 14, яким регулюються відносини Фонду та казначейства, позивачці перераховані кошти. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка працювала у відповідача з 14.05.2007р. /ас 14/. Наказом від 27.10.2014р. № 70-к звільнена за ст. 40 п.1 КЗпП України, при чому у день звільнення позивачка знаходилась на роботі /ас 17/. Відповідно до поточного звіту за операціями по поточному /картковому/ рахунку з 27.10.2014р. по 10.11.2014р. ПАТ «Надра Банк» виплату всіх сум, що належать при звільненні, позивачка отримала 6.11.2014р. /ас 20/. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.Оскільки відповідач порушив строки проведення розрахунку з позивачкою, суд вважає необхідним стягнути на користь позивачки її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100. Згідно з цим порядком середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи шляхом визначення середньоденної зарплати. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Нарахування середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Як видно з довідки /ас 54/, заробітна плата позивачки за останні два місяці роботи /серпень та вересень 2014р./ становила - 4913,02грн. + 3518,43грн. = 8431грн. 45коп. Враховуючи, що за дані місяці відпрацьовано 25 дні, середньоденна зарплата складає: 8431,45 : 25 = 337,25грн. Період затримки розрахунку з позивачкою складає: з 27.10.2014р. по 6.11.2014р. - 10 днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати розрахунку складає: 337,25грн. х 10 = 3372грн. 50коп. і дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Посилання представника відповідача на те, що вини підприємства у затримці розрахунку при звільненні немає суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до п. 11 Порядку казначейського обслуговування операцій, пов'язаних з використанням коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 18.12.2013р. № 1110, на який посилається відповідач, у першочерговому порядку здійснюються платежі, зокрема, на оплату праці. З метою здійснення зазначених платежів виконавча дирекція Фонду та її робочі органи подають до органів Казначейства реєстри платіжних доручень, в яких зазначається: «Підлягає виконанню в першочерговому порядку», окремо: за видами страхових виплат та страхових витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілим та особам, які мають на це право, визначених статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», на комісійну винагороду банкам за здійснення страхових виплат та страхових витрат на медичну та соціальну допомогу; на оплату праці, нарахування на заробітну плату, оплату комунальних послуг та енергоносіїв, комісійну винагороду банкам за здійснення виплат з оплати праці. Відповідач не надав суду беззаперечних доказів того, що вжив всіх заходів для своєчасного проведення розрахунку з позивачкою, зокрема, повідомлення органів казначейства про необхідність виконання платіжного доручення від 27.10.2014р. у першочерговому порядку, а також доказів із зазначенням дати отримання вказаного доручення банком /ас 49/. Крім того, відповідно до позиції Верховного суду України у справі № 6-76цс14 передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Вимога позивачки про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки будь-яких доказів того, що внаслідок затримки виплати розрахунку на десять днів позивачки втратила життєві зв'язки та вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя суду не представлено. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial