Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом із матір'ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування свого позову позивачка [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від цих відносин з відповідачем [PERSON] має малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Вона має на меті організувати для своєї дитини профілактичне лікування за кордоном на морському узбережжі, оскільки дитина періодично хворіє на гострі вірусні захворювання верхніх дихальних шляхів. Крім цього, вона бажає організувати відпочинок в інших країнах світу з метою розширення світогляду дитини, спрямувати дитину на розвиток її історичних і культурних цінностей інших народів, підготовити дитину до свідомого життя у суспільстві. Крім цього, Луганська область у якій мешкає її дитина знаходиться у зоні анти - терористичної операції, яка здійснюється збройними силами України та іншими військовими формуваннями і ці обставини дають їй підстави непокоїтися за життя та здоров'я її дитини. Однак, через напружені стосунки із батьком її дитини [PERSON], останній відмовляється надавати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон разом з нею, а тому вона вважає, що його дії суперечать інтересам дитини, в результаті чого дитина позбавлена тих можливостей, про які вона вказала раніше. Вона вважає, що згідно із діючим законодавством України, яке регулює даний вид правовідносин, вона має право на отримання дозволу на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна зі своєю дитиною, без згоди та супроводу батька. Просила суд надати дозвіл дитині - [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з нею матір'ю - [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON], на строк три роки, а саме з 20 серпня 2014 року по [INFO] року, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивачки [PERSON] підтримав у повному обсязі та просив суд надати дозвіл дитині - [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з зі своєю матір'ю - [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON], на строк три роки, а саме з 20 серпня 2014 року по [INFO] року, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивачки [PERSON] не визнав у повному обсязі, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню тому, як він спілкується з дитиною, бажає її виховувати та докладає усіх необхідних для цього зусиль, надає матеріальну допомогу своїй дитині та немає заборгованості зі сплати аліментів. А тому, надання дозволу на тривалий виїзд дитини за кордон позбавить його можливості бачитися зі своєю дитиною. Він вважає, що позивачка не зазначає у яку саме країну збирається вивезти дитину та на який час. Крім того, він також бажає організувати відпочинок дитині за кордоном, але не збирається для цього позбавити їхню дитину спілкування з матір'ю. Розглянувши позовні вимоги позивачки [PERSON], вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав: Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] без реєстрації шлюбу, однак від цих відносин вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7), де в графі мати вказана - [PERSON], а в графі батько вказаний - [PERSON]. Згідно копії довідки дитячої консультації Старобільської центральної районної поліклініки від 04.08.2014 року (а.с. 11) та довідки від 14.08.2014 року (а.с. 21) видно, що [PERSON], [INFO], періодично хворіє на гострі вірусні захворювання верхніх дихальних шляхів та потребує санаторно -курортного оздоровлення. Згідно копії довідки ВДВС Старобільського РУЮ (а.с.20) видно, що [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] станом на 06.08.2014 року не має. На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved