Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 07.11.2005 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 73. Від шлюбу у них народилось троє дітей: [PERSON], [INFO] року народженя, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказує, що шлюбні відносини фактично погіршились з 2009 року, сімейне життя з Відповідачем стало нестерпним, останній ухиляється від виконання обов'язків по утриманню сім'ї та вихованню дітей, постійно вчиняє скандали, погрожує, не бажає змінити своєї поведінки. Перебувати у подальших шлюбних відносинах Позивачка не бажає, примиренні між ними неможливе, спільно нажитим майном поділяться в добровільному порядку, а тому просить шлюб між ними розірвати, місцем проживання дітей визначити по її місцю проживання, залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]» та стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору. 24.02.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду сторонам по справі було надано два місяці для примирення. Провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення. 25.04.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду провадження у справі було відновлено. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, просила його задовольнити. Вказала, що наданий судом термін для примирення, бажаних результатів не дав, Відповідач продовує вживати алкогольні напої, наносить їй побої, погрожує їй, вчиняє щодо неї психологічне насильство, виражається нецезурними словами в її сторону, не поважає її як дружину, створює неможливі умови для продовження подружнього життя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказав, що він старався примиритись з дружиною, проте це не дало бажаного результату, вона продовжує слухати свою матір, в якої на даний час проживає з дітьми. Також зазначив, що Позивачка щодо нього також вчиняла фізичне насильство. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07.11.2005 року між Позивачкою та Відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 73), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). За час перебування у шлюбі у них народилось троє дітей: [PERSON], [INFO] року народженя, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7-9). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе, шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивачка просила місцем проживання дітей, визначити її місце проживання, а Відповідач жодних доказів на підтвердження своїх заперечень суду не подав, суд вважає, що місцем проживання малолітніх: [PERSON], [INFO] року народженя, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання їх матері - [PERSON] (Позивачка). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (квитанції а.с. 1-2). На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved