Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 02.12.2015р. з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 7297,84грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі, вихідну допомогу в сумі 2280,21грн та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 1334,76грн. В обґрунтування позову зазначила, що 03.04.2015р. її було звільнено з ПАТ «УСК «Гарант-АВТО». До теперішнього часу відповідач не розрахувався з позивачкою та не виплатив належну їй заробітну плату, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.224, 225 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивачка пояснила, що працювала на ПАТ «УСК «Гарант-АВТО». В останні місяці роботи підприємство несвоєчасно здійснювало виплату заробітної плати працівникам через відсутність коштів у зв'язку з чим при її звільненні з нею не здійснено розрахунку з виплати заробітної плати. На теперішній час підприємство намагаються збанкрутувати і ліквідувати. В добровільному порядку представники відповідача відмовляються розрахуватись з позивачкою, тому вона звернулась до суду. Позовні вимоги підтримує і просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення позиваки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивачка працювала на посаді головного фахівця із страхування відділу страхування Черкаської дирекції ПАТ «УСК «Гарант-АВТО» в період часу з 01.10.2014р. по 03.04.2015р., що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці (а.с.10). Наказом по підприємству №187-кго від 03.04.2015р. позивачку звільнено у зв'язку з реорганізацією структури головного офісу та скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП (а.с.11). При звільненні відповідач не здійснив відповідних розрахунків з позивачкою по виплаті заробітної плати у зв'язку з чим невиплаченою лишилась заробітна плата в розмірі 7297,84грн, що підтверджується відповідною довідкою ПАТ «УСК «Гарант-АВТО» від 23.04.2015р. №473 (а.с.12). Згідно довідки про доходи (а.с.44) позивачці за період з 01.01.2015р. по 03.04.2015р. була нарахована заробітна плата в наступних розмірах: січень 2015р. - 2223,14грн, лютий - 2260,90грн, березень - 2299,88грн, квітень - 3535,61грн. Станом на 12.01.2016р. заборгованість з виплати заробітної плати складає 7297,84грн. До теперішнього часу відповідачем так і не здійснений повний розрахунок з позивачкою у зв'язку з чим вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу здійснення розрахунку з виплати заробітної плати, який регулюється нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Згідно ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом відповідач в порушення ст.116 КЗпП не здійснив виплати належній позивачці заробітної плати в день її звільнення у зв'язку з чим до теперішнього часу має заборгованість перед позивачкою в розмірі 7297,84грн, яка підлягає стягненню. Згідно ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідачем до теперішнього часу не здійснено повного розрахунку з позивачкою, то вимог про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку підлягає задоволенню. Розраховуючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує наступне. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 зазначеного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки про доходи позивачки (а.с.44) розмір заробітної плати, що була нарахована позивачці за останні два місяці роботи перед звільненням (лютий і березень 2015р.), складає 4560,78грн (2260,90грн + 2299,88грн). Отже середньоденна заробітна плата за один робочий день позивачки складає 111,23грн. Таким чином, на момент прийняття судом рішення по справі період прострочення розрахунку відповідача з позивачкою складає 208 робочих днів (з 04.04.2015р. по 02.02.2016р.), тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 23135,84грн і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Стосовно вимог щодо стягнення вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки суд зауважує, що згідно наказу про звільнення (а.с.11) відповідач здійснив нарахування зазначених сум при звільненні. Зазначена обставина підтверджується і довідкою про доходи позивачки (а.с.44) відповідно до якої розмір нарахованої позивачці заробітної плати за квітень 2015р. складає 3535,61грн. Тож твердження позивачки про те, що відповідач не здійснив нарахування цих виплат є необґрунтованими та недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то відповідно до вимог ст..88 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20грн. Відповідно до статті 367 ЦПК суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 7927,84грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial