Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 28.02.2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. За час шлюбу у нас народились два сини: [PERSON], та [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано. Відповідач весь час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме вихованням дітей не займається, матеріально та морально не підтримує, аліменти на утримання дітей не виплачує, не бере участі в їх фізичному, духовному та моральному розвитку, не спілкується з дітьми, не надає ніякої фінансової допомоги. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.12.2008 року, стягнуто аліменти на утримання дітей, але починаючи з 19.11.2008 року аліменти відповідачем не сплачуються та заборгованість складає - 37182,36 грн. Відповідач не займається вихованням та матеріальним забезпеченням дітей. Не турбується, де та в яких умовах проживають його діти, чого вони потребують. Ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків. На даний час вона проживає у смт Великодолинське Овідіопольського району Одеської області про що свідчить довідка надана КП «Великодолинське», також у довідці зазначено, що діти знаходиться на її утриманні. Крім того відповідач не бере ніякої участі у житті дітей, а саме не жодного разу не приходив до школи, не цікавиться навчанням своїх синів, їх успіхами. Звернула увагу на те, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав підіймається не в перший раз, про що свідчить рішення №1 від 28.07.2009 року, видане комісією з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач повністю усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Не проявляє жодного інтересу до того, як його діти розвиваються. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Просила суд позбавити, відповідача батьківських прав відносно синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Представник позивачки в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву в якій просила слухати справу у її відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, позов визнає повністю. Представник органу опіки і піклування Новоархангельської райдержадміністрації в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов не заперечувала. Прокурор вважав, що викладенні в позові обставини свідчать про обґрунтованість заявленої позовної вимоги, щодо позбавлення відповідача батьківських прав, щодо його неповнолітніх дітей. Вважав позов обґрунтованим, а також те, що є всі правові підстави для його задоволення. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутності сторін на підставі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч .1 ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду про позбавлення батьківських прав наділенні один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Як встановлено, 28.02.2006 року позивачка зареєструвала з відповідачем шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області (актовий запис №12), який в подальшому було розірвано 22.09.2009 року на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області, про що було 13.10.2009 видано відповідне свідоцтво /а.с.8,12/. В період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER]) та син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER]) /а.с.10-11/. 07.08.2014 року позивачка зареєструвала шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області та змінила прізвище на [PERSON] (свідоцтво про одруження [NUMBER]) /а.с.9/. 19.12.2008 року на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.12.2008 року, було вирішено стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі - 200 грн. та сина. [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі - 200 грн. щомісячно, починаючи з 19.11.2008 року до повноліття сина [PERSON], тобто до [INFO] (виконавчий лист по справі № 2-1293/2008) /а.с.15/. Відповідач належним чином аліменти на дітей не сплачував та допустив заборгованість в сумі 37182,36 грн., на що вказує розрахунок заборгованості про аліментам за період з 19.11.2008 року по 10.08.2016 року /а.с.16-17/. Відповідно до характеристик на неповнолітніх дітей /а.с.19-20/ виданих Великодолинською НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназія» діти навчаються добре, проявляють креативність при вивченні навчальних матеріалів. Відповідач за весь час навчання жодного разу не приходив до школи, не цікавився навчанням своїх дітей їх успіхами. Відповідно до довідки КП «Великодолинське» № 1983 від 18.08.2016 року та акту № 37 неповнолітні діти проживають за адресою вул. Лісна, 2а смт Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, біля позивачки та вітчима /а.с.13,14/. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Новоархангельської районної державної адміністрації № 01-09/317/1 від 10.10.2016 року вбачається, що з інформації наданої службою у справах дітей районної державної адміністрації відповідач є батьком двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Відповідач залишив позивачку, вагітною другою дитиною та виїхав проживати до своїх родичів, в результаті чого сім'я розпалася. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 вересня 2009 року шлюб, зареєстрований 28 лютого 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 12, між сторонами був розірваний. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню та вихованню своїх малолітніх дітей. Вихованням дітей не займається, тривалий час матеріально та морально не підтримує, аліменти на утримання дітей не сплачує Позивачка мати малолітніх дітей звернулася до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідач позов визнав. Враховуючи інтереси дітей та вимоги сімейного законодавства, орган опіки та піклування районної державної адміністрації вважає, що доцільно позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.33-34/. Одними із завдань СК України виходячи із положень ст. 1 СК України є утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до приписів ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ч. 2 ст. 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В пунктах 16 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Частини 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують на тому, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» вказує на те, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ст. 180 СК України покладено обов'язок батьків утримувати дитину до досягненню нею повноліття У відповідності зі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд враховуючи вище переліченні норми матеріального права приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, щодо неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON], оскільки, як встановлено в судовому засіданні він ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків батька, не цікавиться життям власних дітей, їх духовним та культурним розвитком, проявляє байдужість та черствість до власних дітей, не надає жодної матеріальної допомоги дітям. Зазначене ганебне ставлення до дітей в подальшому може вплинути на їх долі та сприйняття кругозору в оточуючому їх соціумі, що може мати, на думку суду, негативні наслідки. Разом з тим суд зауважує, що позивач визнав позов, тобто зробив крок до фактичного припинення відносин зі своїми власними дітьми. Дане його байдуже ставлення до власних дітей і є способом ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню власних неповнолітніх дітей. Разом з тим суд звертає увагу відповідача на положення ст. 169 СК України відповідно до яких мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. У разі відмови в позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову. Позбавлення батьківських прав відповідача не звільняє його від обов'язку сплачувати аліменти на утримання дітей. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесенні нею судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved