Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та їх виселення. В позові посилається на те, що вона є законним власником житлового будинку, який розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія CAE № 540605 від 27.12.2012 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.07.2013 року, свідоцтвом про право власності на земельну ділянку серія САС № 687688 від 25.07.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.07.2013 року. Посилається в позові на те, що в належному їй будинку без правових підстав проживають особи, які є для неї сторонніми та втратили право на користування будинком після смерті її брата, а саме: [PERSON], який при житті був чоловіком відповідачки [PERSON] Крім цього в позові посилається на те, що 04.03.1994 року її брат - [PERSON], стає власником спадкового майна житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЧК ОБТІ за № 1391 від 13.09.2005 року. Вказує на те, що 10 березня 2000 року [PERSON] реєструє шлюб із [PERSON], а 08.08.2002 року [PERSON] реєструє свою дружину - [PERSON], в будинку за адресою: [ADDRESS], а 28.04.2003 року, за вказаною адресою реєструє її сина [PERSON], що підтверджується довідкою ПП «Садгора-Сервіс» за № 1330 від 05.09.2013 року. В позові вказує на те, що 06 серпня 2004 року [PERSON] - складає заповіт на матір - [PERSON], що підтверджується копією заповіту серії ВВК № 033192 від 06.08.2004 року. Після чого [INFO] року [PERSON] помирає, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. В позові вказує на те, що після його смерті [PERSON] 16.12.2004 року подає до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та своєчасно її приймає, але не оформляє своїх спадкових прав, оскільки [INFO] року померає, що підтверджується довідкою Другої Чернівецької державної нотаріальної контори за № 220 від 31.07.2007 року та свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Також в позові вказує на те, що 15 вересня 2005 року вона - [PERSON], подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті її матері, та прийняла спадкове майно: 62% готовності житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою нотаріальної контори за № 220 від 31.07.2007 року. Також посилається, що в подальшому нею було завершено будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS], виготовлено у відповідності до чинного законодавства України усю необхідну технічну документацію, здано його в експлуатацію та отримано свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок, що підтверджується витягом з рішення Чернівецької міської ради 20 сесії V скликання за №410 від 28.09.2007 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САЕ № 540605 від 27.12.2012 року. Посилаючись на ч. 1 ст. 405 ЦК України, де зазначено «члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону», вважає, що право члена сім'ї власника житлового будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки житлові права членів сім'ї власника житлового будинку є похідними від права власника цього будинку, то припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Однією із підстав припинення права власності відповідно до ст. 346 ЦК України є смерть власника. Таким чином, вважає, що після смерті брата - [PERSON] та в подальшому переходу права власності на будинок до неї відповідачі втратили право користування цим будинком, добровільно виселитися відмовляються, тому вона звернулася за захистом прав та інтересів в судовому порядку. Також відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Аналогічна норма закріплена в статті 41 Конституції України. Вказує на те, що на даний момент та обставина, що в належному їй житловому будинку періодично проживає та зареєстрована стороння особа, разом зі своїм сином, обмежує її право на вільне володіння та розпорядження її майном, призводить до втручання в її особисте життя. З урахуванням наведених обставин вважає, що її права мають бути захищені шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловими приміщеннями в її домоволодінні (по мотивам смерті попередніх власників) та усунення перешкод у користуванні нею будинком шляхом їх виселення без надання іншого житла Просить визнати відповідачів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] такими, що втратили право на користування житловими приміщеннями в домоволодінні за адресою: [ADDRESS].Усунути перешкоди в користуванні [PERSON] її житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення з вказаного житлового будинку - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без права на інше житло. Крім цього відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON], виконавчого комітету Чернівецької міської ради про скасування рішення виконавчого комітету міської ради та визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним. У зустрічному позові посилаються на те, що згідно з довідкою Чернівецького КОБТІ від 13.09.2005 року, копія якої є у справі, за її померлим чоловіком [PERSON] було зареєстровано на праві приватної власності житловий будинок по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.03.1994 року, виданого Другою чернівецькою держнотконторою, реєстр № 725. В той же час, зазначеним свідоцтвом за чоловіком було визнано право власності на незавершений будівництвом жилий будинок за вказаною адресою. Вказують, що відповідачка по зустрічному позову [PERSON] прийняла після смерті своєї матері [PERSON] спадщину у вигляді незавершеного будівництвом житлового будинку, ступінь готовності якого становила 62%, в подальшому здала будинок в експлуатацію та отримала свідоцтво про право власності на нього. Вказує, що насправді викладене у первісному позові не відповідає дійсності, [PERSON] ніяких заходів до завершення будівництва не вжила, будь-яких будівельних робіт не проводила, ступінь готовності будинку на даний час практично не змінилася й становить 63%, що підтверджується висновком експерта. Виготовлена ж технічна документація, включаючи документ про прийняття даного будинку в експлуатацію, є підробленою, а свідоцтво про право власності незаконним. Посилаючись на ст.331 Цивільного кодексу України, згідно якої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) може виникнути лише після завершення будівництва, просять скасувати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 846/26 від 25.12.2012 року про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS], визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно [PERSON] серія САЕ № 640605 від 27.12.2012р. відносно житлового будинку [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному об'ємі та дав аналогічні покази згідно позовної заяви. Просить позовні вимоги задовольнити в повному об'ємі. У зустрічному позові просить відмовити за безпідставністю, оскільки позивач за зустрічним позовом не є власником спірного майна. Представник відповідачів [PERSON], відповідачі [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими. Відповідачка [PERSON] вказує на те, що вони були членами сім'ї колишнього власника будинку [PERSON], який був її чоловіком та помер [INFO] року. В даний час вони постійно проживають у спірному будинку, який є недобудований, не має ніяких зручностей, проте іншого житла не мають. Вважають, що до [PERSON] перешли обов'язки спадкодавця щодо прав членів його сім'ї на користування жилим приміщенням. [PERSON], яка є сестрою її померлого чоловіка , проживає за іншою адресою у власному будинку, будь-яких перешкод у користуванні її майном вони не чинять. Просять в позові відмовити за безпідставністю, крім цього просять зустрічний позов про скасування рішення виконавчого комітету міської ради та про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно визнати недійсним задовольнити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та їх виселення слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 04.03.1994 року [PERSON] стає власником спадкового майна, а саме 62% готовності житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЧК ОБТІ за № 1391 від 13.09.2005 року. 10 березня 2000 року [PERSON] реєструє шлюб із [PERSON], а 08.08.2002 року реєструє свою дружину [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS], а 21.05.2003 року реєструє її сина [PERSON], що підтверджується довідкою ПП «Садгора-Сервіс» за № 1330 від 05.09.2013 року. 06 серпня 2004 року [PERSON] - складає заповіт на матір - [PERSON], що підтверджується копією заповіту серії ВВК № 033192 від 06.08.2004 року. Після чого [INFO] року [PERSON] помирає, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. [PERSON] 16.12.2004 року подає до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, проте не оформляє своїх спадкових прав, оскільки [INFO] року помирає, що підтверджується довідкою Другої Чернівецької державної нотаріальної контори за № 220 від 31.07.2007 року та свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Судом встановлено, що на даний час житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] на праві власності за заповітом після смерті її матері [PERSON], яка прийняла спадкове майно: 62% готовності житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою нотаріальної контори за № 220 від 31.07.2007 року. Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія CAE № 540605 від 27.12.2012 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.07.2013 року. Таким чином, відповідачка [PERSON] зареєстрована в указаному будинку як дружина власника з 8 серпня 2002 року до тепер, оскільки з 10 березня 2000 року по день смерті перебувала в зареєстрованому шлюбі з братом позивачки, відповідач [PERSON] зареєстрований в указаному будинку як член сім»ї власника з 21 травня 2003 року до тепер. Протягом подружнього життя відповідачка разом із [PERSON] і своїм сином проживали у спірному будинку, як члени сім'ї власника [PERSON], який дав згоду на вселення відповідачів до спірного житла та реєстрацію в ньому. Відповідачі іншого житла не мають. Факт постійного проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом Органу самоорганізації населення Садгірського району м.Чернівці комітету мікрорайону «Ленківці » від 9.01.2014 року № 174. Викладене було підтверджено в суді показами сторін та матеріалами справи. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Власник майна, як зазначено у ст.391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однак у відповідності до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України дружина (чоловік), їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. Суд вважає, що зміна власника житла не є безумовною підставою втрачання права користування цим житлом в сенсі статті 405 ЦК України, оскільки, як вбачається з письмових пояснень позивачки, та інших письмових доказів, відповідачі вселилися до спірного житлового будинку з дозволу власника, при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, на даний час в ньому проживають, будь-яких законних підстав виселення з житлового будинку не має. Письмові пояснення позивачки, що в належному їй житловому будинку періодично проживає та зареєстрована стороння особа зі своїм сином і це обмежує її право на вільне володіння та розпорядження майном та призводить до втручання в її особисте життя - будь-якого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Таким чином, доводи позивачки не є доведеними, інших доказів в обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] суду не надала. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60, 131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України позивачка не надала суду належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею позовних вимог. Підстави передбачені ст.391 ЦК України та ст.116 ЖК України для виселення відповідачів відсутні. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та їх виселення в порушення статей 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними доказами, тому не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності вважає, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про скасування рішення виконавчого комітету міської ради та визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним слід відмовити з наступних підстав. У відповідності до ст. ст.. 3, 15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачі за зустрічним позовом - [PERSON] та [PERSON] стверджують, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно -житловий будинок по [ADDRESS], яке зареєстроване за [PERSON], є незаконним та порушує їхні права і за захистом саме цього права вони звернулися до суду. Проте, [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не довели належними та допустимими доказами своє право на житловий будинок по [ADDRESS], та земельну ділянку на якій він розташований. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60, 131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України позивачі за зустрічним позовом не надали суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. За таких обставин, суд вважає, що вимоги зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про скасування рішення виконавчого комітету міської ради та визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним в порушення статей 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними доказами, тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed