Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 05.05.2016р. з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 08.09.2001р., та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки Крістіни, 09.08.2004р.н., в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення донькою повноліття. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Від позивачки надійшла заява, в якій вона зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу у її відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Судовий виклик був вручений особисто відповідачеві 07.06.2016р., про що є відповідне поштове повідомлення. Відповідно до ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2001 р., що підтверджується відповідним свідоцтвом /а.с.4/. Від спільного життя сторони мають доньку Крістіну, 09.08.2004р.н., що також підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /а.с.7/. На теперішній час сторони проживають окремо починаючи з березня 2014. Між собою сторони не спілкуються, оскільки мають різні погляди на життя та життєві проблеми, а відтак збереження шлюбу не можливе та не відповідає інтересам позивачки. Донька проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою з місяця проживання /а.с.13/. Після розірвання шлюбу донька залишиться проживати з позивачем. Відповідач проживає окремо, в добровільному порядку допомоги на утримання доньки не надає, хоча є здоровою працездатною людиною і не має на утриманні інших осіб. За твердженням позивачки відповідач працює охоронцем на УМГ «Черкаситрансгаз», а відтак має стабільний дохід. За таких обставин позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин із забезпечення утримання дитини та регулювання шлюбу, що регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Згідно ст.24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.2\~ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із роз'ясненнями п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, причини розпаду сім'ї, приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, у зв'язку з чим вважає, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оцінивши обставини справи, суд вважає, що 1/4 частка доходів відповідача є належним та достатнім розміром аліментів, які необхідні на утримання неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч.1 ст.191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Стосовно розподілу судових витрат суд зауважує наступне. Позовна заяви містить дві вимоги розірвання шлюбу (немайнового характеру) та стягнення аліментів (майнового характеру). За вимогою немайнового характеру позивачкою сплачений судовий збір в розмірі 551,20грн, а за вимогами майнового характеру позивачка звільнена від сплати судового збору, тому цей збір є несплаченим на момент ухвалення рішення по справі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 551,20грн в якості відшкодування понесених нею судових витрат. Частиною третьою статті 88 ЦПК передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином за вимогами про стягнення аліментів з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 551,20грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved