Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що працюючи на посаді заступника директора, перебувала з відповідачем у трудових відносинах до вересня 2012 року. Однак, Український державний конструкторсько-технологічний інституту транспорту АПК не виплатив їй заробітну плату за 2010, 2011 та 2012 роки. Позивачка неодноразово зверталась до керівництва інституту, територіальної державної інспекції з питань праці в Івано-Франківській області та до прокуратури м. Івано-Франківська із скаргами з приводу порушення відповідачем її трудових прав. Однак право позивачки на отримання заробітної плати у визначеному законом розмірі до цього часу залишилось не поновленим, що стало підставою для звернення до суду із позовом про зобов'язання відповідача, як колишнього роботодавця, виплатити їй заборговану заробітну плату. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю з мотивів викладених у позовній заяві. Позов просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в сумі 3217 грн. 98 коп. Суду пояснив, що з 06.10.2010р. по 25.04.2012р. обов'язки директора Українського державного конструкторсько - технологічного інституту транспорту АПК виконував [PERSON], який не здійснював заходів щодо виплати заробітної плати. Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківськ в 2012 році проводилась перевірка щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з 01.09.2010 року по 01.09.2012 року, що підтверджено актом №358 від 11.10.2012 року. [PERSON] також не передавав після звільнення з посади директора інституту новопризначеному директору документи, в тому числі і документи, що стосуються нарахування і виплат заробітної плати, про що відсутній акт прийому передачі. УДКТІагротранс проводив аудиторську перевірку щодо правильності нарахування внесків до пенсійного фонду за період 2011 року, виходячи з нарахованої заробітної плати за цей період. Встановлені розміри заробітної плати, в тому числі [PERSON] за цей період є набагато меншими. Заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі не відповідає фактичним обставинам справи, так як позивачем частково отримувалась за цей період заробітна плата. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно запису № 19 копії трудової книжки [PERSON], остання перебувала у трудових відносинах із відповідачем з 17.10.2002 року (наказ про прийняття на роботу № 76-К від 17.10.2002 року). Як вбачається із копії наказу № 19 від 30.05.2012 року та додатку до нього [PERSON] попереджено про наступне звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності) працівників. Наказом № 21 від 31 травня 2012 року доповнено п. 1 наказу № 19 від 30.05.2012 року абзацом наступного змісту: «Заплановане скорочення штатних одиниць та звільнення працівників провести відповідно до чинного законодавства України та Колективного договору через 3 місяці після попередження про звільнення працівника. Працівників, яких заплановано звільнити, але перебувають у відпустці, або на лікарняному попередити про заплановане звільнення в перший день виходу на роботу після відпустки чи лікарняного». Із додатків до вищевказаних наказів випливає, що остання посада позивачки, яку вона займала перед звільненням, була «Заступник директора (головний інженер)». Позивачка в свої поясненнях вказує, що вказані накази нею оспорені не були, та у вересні 2012 року її було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідності до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Позивачкою проведено розрахунок боргу Українського державного конструкторсько-технологічного інституту транспорту АПК по заробітній платі, відповідно до якого нараховано всю суму боргу відповідача за період з 2010 по 2012 роки. З розрахунку випливає, що сума заборгованості по заробітній платі за 2010 рік склала 21 803 грн. 56 коп., за 2011 рік - 21 816 грн. 26 коп., за 2012 рік - 23 250 грн. 85 коп. Загальна сума боргу по невиплаченій [PERSON] заробітній платі - 66 870 грн. 66 коп. Статтею 115 КЗпП України визначені строки виплати заробітної плати. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Зі змісту ст. 116 КЗпП України випливає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Представником відповідача та самим позивачем надано суду листа територіальної державної інспекції з питань праці в Івано-Франківській області від 22.11.2012 року (а.с.11-12), з якого вбачається, що відсутні у відповідача документи для перевірки звернення позивачки щодо розміру невиплаченої заробітної плати, зокрема табелі обліку використання робочого часу за 2010 рік, бухгалтерські документи щодо нарахування і виплати заробітної плати за період з січня 2010 року по квітень 2012 року та головні книги за 2010-2012 роки. Також даною інспекцією встановлено, що відповідний акт прийому-передачі справ відсутній. Передача справ належним чином не була оформлена. На запит суду у державну податкову інспекцію м. Івано-Франківська щодо надання копій податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку щодо працівника [PERSON] за 2010-2012 роки, було отримано відповідь, що зазначені звіти форми №1ДФ відповідачем подавалися тільки за перший квартал 2010 року та другий-четвертий квартали 2012 року. За таких обставин з доводами позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати за 2010-2012 роки у розмірі 66 870 грн. 66 коп., погодитися не можливо і такий розрахунок є надуманим і не підтвердженим також наказами №15 від 02.11.2009 року, №011 від 01.11.2010 року та №15 від 02.11.2011 року (а.с.148, 150, 151), з яких вбачається, що у 2010, 2011 та 2012 роках у відповідача змінено істотні умови праці і встановлено для працівників інституту неповний робочий тиждень і місяць з режимом роботи один день в тиждень - понеділок. Такі накази стосувалися і [PERSON] Тому подані позивачкою копії документів про те, що вона працювала повний робочий тиждень не заслуговують на увагу, а, відповідно, і нарахування заробітної плати їй повинно було здійснюватися пропорційно до відпрацьованого часу. Інших наказів чи доказів про роботу позивачки у інші дні у сторін немає. Відповідачем суду апеляційної інстанції надано довідку про заборговану [PERSON] заробітну плату від 04.06.2014 року (а.с. 218-221) відповідно до даних, що містяться у наявних у відповідача документах за квітень 2011 року та лютий-листопад 2012 року. При цьому сторони визнали, що у 2010-2012 роках [PERSON] виплачено 6403 грн. 34 коп. заробітної плати. Сума заборгованості становить 3217 грн. 98 коп. і її слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Належних та допустимих доказів на спростування розрахунку відповідача позивачкою суду не надано. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі в сумі 243 грн. 60 коп. слід покласти на відповідача, з урахуванням правового статусу позивачки, що передбачає її звільнення від оплати судових витрат. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 115-116 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 11, 60 ч.1 та 4, 88, Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial