Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що вона з 18 лютого 2017 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що зроблено актовий запис №16. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося через різні погляди на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до поступового погіршення взаємовідносин і в результаті до фактичного припинення між ними стосунків. З листопада 2018 року сторони припинили будь-яке спілкування між собою. Оскільки шлюб існує формально, cім`я розпалася, зберегти її неможливо і недоцільно, тому виникла необхідність для його розірвання у судовому порядку. Примирення та збереження шлюбу між сторонами не можливе. Перебування у шлюбі суперечить інтересам позивачки і вона не має наміру продовжувати шлюб з відповідачем. У даний час дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач з листопада 2018 року повністю припинив надання матеріальної допомоги на утримання доньки. Матеріально забезпечити дитину позивачка сама не в змозі, а тому вимушена звернутися з вимогою про стягнення аліментів у судовому порядку. Так як відповідач має такі самі обов`язки як і позивачка, працює та отримує дохід, може сплачувати аліменти, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. За вказаних обставин [PERSON] просила: розірвати шлюб із [PERSON] ; стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн.; визначити місце проживання доньки з позивачкою; судові витрати стягнути з відповідача. 18.02.2019р. на підставі ухвали Жашківського районного суду Черкаської області у даній справі було відкрито провадження. 14.03.2019р. відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю, оскільки шлюбні відносини між ним та позивачкою фактично припинені і вони проживають окремо. Позовні вимоги про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно визнав частково, у зв`язку з тим, що він перебуває на обліку у Ватутінській МФ ЧОЦЗ та проходить навчання для отримання професії, необхідної для подальшого працевлаштування, тому фізично не спроможний сплачувати вказаний розмір аліментів, оскільки він складає майже 100% його доходу. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, при цьому до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу залишити її призвище « [PERSON] ». У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. При цьому подав заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - органу опіки та піклування Жашківської районної державної адміністрації - Висоцька О.І., яка діє на підставі довіреності №31/01-31 від 17.01.2019р., не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, в якій просить розгляд цивільної справи проводити без її участі за наявними матеріалами, не порушуючи права дитини. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом установлено, що 18 лютого 2017 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №16, де зазначено прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим 18 лютого 2017 року Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Установлено, що спільне життя у подружжя не склалося, подружжя мешкає окремо один від одного, сім`я фактично розпалася, шлюб існує формально, поновлювати шлюбні стосунки позивач не має наміру, оскільки це суперечитиме її інтересам. Згідно положень п.п.1,3 ч.2 ст.1 СК України завданнями Сімейного кодексу України є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб, побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частинами 3 та 4 ст.56 СК України передбачено, шо кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. На підставі ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частина 2 ст.112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вимогами ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки спільне життя у подружжя не склалось через різні життєві інтереси та погляди на подружнє життя, позивачка скористалася правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто, на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає, що збереження шлюбу та подальше проживання подружжя не можливе, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Від спільного проживання у шлюбі позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №184, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 24 жовтня 2017 року Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Ч.1 та ч.2 ст.184 СК України передбачено, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. З довідки Ватутінської міської філії Черкаського обласного центру зайнятості від 04.032019р. вбачається, що [PERSON] зареєстрований у Ватутінському МЦЗ з 21 листопада 2018 року як безробітній. Дохід за період з 21 листопада 2019 року по 31 січня 2019 року становить 4579 грн. 60 коп. У даний час з метою подальшого працевлаштування Ватутінським МФ ЧОЦЗ [PERSON] рекомендовано пройти навчання та отримати професію тракториста, що підтверджується копією направлення його на медогляд від 01.03.2019р. Ватутінським МФ ЧОЦЗ. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, враховуючи матеріальне становище позивачки і дитини, матеріальне становище платника аліментів, який має нерегулярний дохід, недостатній для сплати заявленого позивачкою розміру аліментів та для забезпечення власних потреб, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідно до ч.1 ст.79 СК України, а саме в розмірі 1000 гривень щомісячно. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. З довідки про склад сім`ї №77 від 21.01.2019р. вбачається, що неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] у с. Вороне Жашківського району Черкаської області. Згідно висновку органу опіки та піклування Жашківської районної державної адміністрації №411/01-24 від 18.07.2019р. щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , органу опіки та піклування Жашківської районної державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Ст.161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Таким чином, враховуючи, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю та беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Жашківської районної державної адміністрації №411/01-24 від 18.07.2019р., суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Згідно вимог ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ч.1 ст.76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши вищевикладені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності,суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивачкою [PERSON] згідно квитанції №0.0.1249924538.1 від 24.01.2019р. було сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. Оскільки позовну вимогу про розірвання шлюбу задоволено, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовними вимогами про стягнення аліментів у розмірі 768 грн. 40 коп. та про визначення місця проживання дитини у розмірі 768 грн. 40 коп., всього 1536 грн. 80 коп. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved