Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі стягнути з відповідача [PERSON] на її користь, в якості відшкодування спричиненої його бездіяльністю майнової шкоди, грошову суму в розмірі 3 250 (три тисячі двісті п'ятдесят) гривень. Представник відповідача у судовому засіданні надав письмові заперечення, у яких заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, вважаючи позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що починаючи з 2003 року, позивачкою був укладений договір з газопостачальною організацією ВАТ «Дніпрогаз» на газопостачання до домоволодіння, по [ADDRESS], де вона продовжує проживати. У період часу з 18.12.1976 року по 04.10.2011 року [PERSON] та [PERSON] дійсно перебували в зареєстрованому шлюбі і проживали разом в будинку за вищевказаною адресою, де вони зареєстровані у встановленому законодавством порядку і до теперішнього часу. У зв'язку з наявністю у відповідача статусу учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, він має пільги на користування газом в житловому будинку, в котрому він проживає. Як встановлено у судовому засіданні, після розірвання шлюбу, [PERSON] був вимушений переїхати до іншого місця проживання через багаторазові сварки та агресію зі сторони [PERSON] Після чого, 17.10.2011 року, після набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу, відповідач звернувся письмово до Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації з листом, в котрому зазначив про зміну місця проживання та розірвання шлюбу з позивачем, як того вимагало чинне законодавство України (копія даного листа наявна в матеріалах справи). Вказані обставини спростовують посилання [PERSON] у своєму позові на те, що лише 25.12.2013 року [PERSON] надав до служби соціального захисту Дніпропетровської районної державної адміністрації копію рішення суду про розірвання шлюбу від 04.10.2011 року і, таким чином, він лише 25.12.2013 року повідомив уповноважений орган про зміну сімейного стану та місця проживання. Крім того встановлено, що відповідач 25.12.2013 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення з особистою заявою щодо призначення пільг за фактичним місцем проживання, тобто за адресою: [ADDRESS], що також відповідає нормам чинного законодавства. Згідно ст. 7 Постанови Кабінету Міністрів України «Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», на котрий посилається позивачка в своїй позовній заяві, зазначено, що у разі зміни місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, яку обслуговує уповноважений орган, пільговик або його законний представник повинен повідомити його про це письмово. Як відомо, зміна місця проживання відповідача відбулась саме в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці, отже, на виконання зазначеної норми законодавства, [PERSON] повідомив належним чином уповноважений орган про зміну місця проживання та зміну сімейного стану. Статтею 8 зазначеної Постанови передбачено, що у разі, коли у складі сім'ї пільговика відбулися зміни, що потребують коригування включеної до Реєстру інформації, він повідомляє про це уповноважений орган. Таким чином, відповідачем у розумний строк, а саме - 17.10.2011 року письмово повідомлено уповноважений орган про зміну сімейного стану та фактичного місця проживання, що підтверджується поштовим описом вкладення в лист зі штемпелем відділення поштового зв'язку, на котрому зазначено дату відправки листа. Посилання позивачки щодо зобов'язання відповідачем повідомити про скасування пільг є необґрунтованими та безпідставними, оскільки такий обов'язок відповідача не передбачений жодними нормами законодавства, а також позивачка знала про ті обставини, що шлюб між сторонами розірвано і відповідач змінив місце проживання. Окрім того, позивачка повинна була знати про зміну тарифів за споживання газу оскільки відповідна служба кожного місяця формує та надсилає квитанції за адресами споживачів з зазначенням суми боргу. Таким чином, наведені позивачем обставини та аргументи не знаходять свого фактичного та законодавчого підтвердження. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. [PERSON] не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні її позовних вимог.

Outcome: dismissed