Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивачка звернувшись із даним позовом, посилається на те, що відповідач являється батьком її дитини [PERSON], [INFO]. У липні 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. З часу розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні доньки, не піклується про стан її здоров'я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, в тому числі не допомагає матеріально. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримавши позовні вимоги додатково зазначили, що з часу розірвання шлюбу, а саме з серпня 2010 року по червень 2015 року батько близько п»яти разів бачив доньку, в зв»язку із чим до Городенківського районного суду Івано-Франківської області було подано позов про позбавлення батьківських прав, однак на прохання відповідача, який вказував, що має бажання налагодити стосунки із донькою та в подальшому буде брати участь у вихованні дитини, вказаний позов 03 червня 2015 року залишено без розгляду за клопотанням позивачки. З того часу батько більше не проявляв бажання спілкуватися з дитиною. На даний час дитина абсолютно не сприймає батька, оскільки росла без його присутності і надалі не бажає із ним спілкуватися. Ситуація, що склалася призвела до того, що після батькового приходу у дитини проявляється нервозність і в зв»язку з цим позивачка змушена була звертатися до психіатрів. На даний час дитина перебуває на обліку в психіатричному кабінеті та потребує періодичних курсів лікування. За період знаходження справи в провадженні Коломийського міськрайонного суду відповідач чотири рази надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, однак даний факт не підтверджує, що в нього на меті надалі є бажання налагодити стосунки із донькою. Просить суд виходячи із зазначених вище обставин позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, а такожзбільшити розмір аліментів на утримання дитини, який було призначено рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області до 1000 грн.. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив наступне. Після розлучення із позивачкою остання стала перешкоджати його спілкуванню з дитиною. Постійно шукає будь які приводи, щоб обмежити зустрічі із донькою в зв»язку із чим він звертався до відділу в справах дітей для призначення відповідних днів для зустрічі. Згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2010 року з нього стягувалися аліменти і він справно їх сплачував. Однак у вересні 2011 року позивачка відмовилася від їх одержання про що подала відповідну заяву до відділу державної виконавчої служби Городенківського районного управління юстиції Івано-Фанківської області. Надалі він надавав матеріальну допомогу в добровільному порядку, однак в останні місяці позивачка і від неї відмовлялася мотивуючи, що допомога їм не потрібна. [PERSON] уникає зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки, хоча він бажає підтримувати стосунки із донькою та ніколи не відмовлявся від надання будь-якої допомоги, вважає, що позивачка робить це надумано із метою позбавити його батьківських прав та в подальшому вивезти дитину за кордон, де на даний час перебуває її мати. В червні 2015 року [PERSON] вже подавала до Городенківського районного суду Івано-Франківської області позов про позбавлення його батьківських прав. В судових засіданнях він наводив підтверджуючі обставини тому, що не уникає можливості зустрічі із донькою і добровільно погоджується матеріально утримувати дитину. В зв»язку із відсутністю дійсних обставин, які б надавали право на позбавлення його батьківських прав, позивачка залишила позов без розгляду. Натомість попросила надати нотаріальну посвідчену згоду на виїзд доньки за кордон для відпочинку терміном на два роки, на що він погодився. Тоді ж в червні 2015 року отримавши згоду колишньої дружини зустрічався з донькою, брав її гуляти та купляв все необхідне, крім того запропонував оформити відповідну картку на яку б зміг перераховувати необхідні грошові кошти на утримання дитини, однак відповіді так і не отримав. В зв»язку із скрутним матеріальним становищем в короткий час після цього, змушений був виїхати на заробітки за кордон, тому і припинив спілкування із донькою. Відразу по приїзду перерахував на ім»я [PERSON] грошові кошти на потреби дитини, що підтверджується відповідною квитанцією, крім того ще давав гроші особисто, однак підтвердження про це не має. Після повернення із заробітків йому стало відомо, що [PERSON] повторно звернулася, однак вже до Коломийського міськрайонного суду, із позовом про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. Також змінилося ставлення дитини до нього, вона стала закритою та уникає зустрічей, підстави такої поведінки йому не відомі. На даний час працевлаштований і не відмовляється матеріально утримувати доньку та брати участь у її вихованні. Просить врахувати, що на утриманні має ще двох дітей від іншого шлюбу і характеризується як хороший батько та гарний сім»янин. Згідний сплачувати аліменти на утримання дитини, що стосується вимоги про позбавлення його батьківських прав, то в цій частині просить відмовити. Представник третьої особи - відділу у справах дітей Коломийського міськвиконкому пояснив, що обставини даної справи ними вивчалися дуже детально, протягом кількох місяців, оскільки позивачка наполеглива у своїх намірах. Вивчення умов проживання дитини та регулярне спілкування із сторонами, в сукупності з іншими досліджуваними доказами дали їм підстави надати висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Стверджують, що позивачем не надано переконливих доказів того, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і наявність у останнього батьківських прав суперечить інтересам дитини. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та показання свідків суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема свідоцтва про народження [PERSON], серія [NUMBER], виданого виконкомом Виноградівської сільської ради Городенківського району Івано - Франківської області, актовий запис № 5 від 27 лютого 2008 року, відповідач [PERSON] являється батьком вищевказаної малолітньої дитини. Батьки дитини перебувають у розірваному шлюбі, проживають окремо у різних населених пунктах області. У відповідача є інша сім»я та двоє малолітніх дітей. Дитина сторін проживає разом із матір»ю. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області 14 липня 2010 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] до її повноліття аліменти в розмірі ? частини його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі вищевказаного рішення 14 липня 2010 року видано виконавчі листи та направлено до Відділу державної виконавчої служби Городенківського районного управління юстиції, які в подальшому за заявою стягувачки повернено без виконання. Факт сплати аліментів на утримання дитини не заперечується ні позивачкою, ні відповідачем. Коломийським дошкільним закладом № 5 «Барвінок» 18 серпня 2015 року видано довідку за № 46 із якої видно, що за період відвідування дошкільного закладу [PERSON] з серпня 2010 року по травень 2014 року батько [PERSON] в садочку не з»являвся, участі у вихованні дочки не брав. Аналогічну довідку видав 17 серпня 2015 року за № 90 директор загальноосвітньої школи № 2, в якій на даний час навчається [PERSON], де додатково зазначено, що усі питання у вихованні дитини вирішує мати та бабуся. Із акту складеного 17 серпня 2015 року класним керівником ЗОШ № 2, де навчається [PERSON], в присутності соціального педагога та практичного психолога по факту обстеження матеріально - побутових умов де проживає дитина сторін, вбачається, що дитина забезпечена необхіднними умовами для повноцінного проживання, виховання та розвитку. Також в підтвердження цього та обгрунтованості позовних вимог суд здійснив допит трьох свідків : брата позивачки [PERSON], який вказав, що відповідач від народження дитини вихованням її не займається, вона його як батька не сприймає, оскільки росла без нього, та двох її подруг - [PERSON] та [PERSON], які теж зазначили, що зі слів позивачки їм відомо, що батько з 2010 року не цікавиться дитиною, матеріально не допомагає, до школи не з»являється. Від дитини не чули розмов про батька. Також відомо, що при зустрічі із батьком дитина тікає і не бажає спілкуватися. Стосовно того, що батько сплачував аліменти на утримання дитини нічого не знають, як і те, що він надавав дозвіл на вивіз дитини за кордон. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2,3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків. Згідно з положенням ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина. В своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов'язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу і/або у твердій грошовій формі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Створеною комісією служби у справах дітей Коломийської міської ради розглянуто документи подані [PERSON] для висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав і після проведення обстеження умов проживання дитини, спілкування з батьками, вивчення інших обставин встановлено відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON], що було затверджено рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області 18 січня 2016 року за № 10. Надані позивачем документальні докази підтверджують окреме проживання батька та дитини, проте на їх підставі неможливо встановити характер стосунків, що склалися між батьком та дитиною та зробити категоричний висновок про те, що відповідач взагалі не виконує своїх батьківських обов'язків і що позбавлення відповідача батьківських прав направлено виключно на забезпечення інтересів дитини. Сторонами у судовому засіданні визнано та ніким не заперечувалося, що після порушення провадження у справі відповідач неодноразово намагався зустрічатися та налагодити спілкування з донькою. Оцінюючи письмові докази, які вказують на те, що [PERSON] не брав участі у вихованні дитини, оскільки не приходив у дитячий садок та до школи, суд бере до уваги те, що після розірвання шлюбу він став проживати в іншій, від дитини, місцевості, також створив нову сім»ю в якій росте двоє малолітніх дітей. Не менш вагомим фктором є і те, що у відповідача протягом всіх цих років не було постійного місця праці, що змушувало його періодично виїжджати за кордон і не давало можливості вільно спілкуватися з дитиною. В той же час незважаючи ні на що він протягом всього часу матеріально підтримував дитину - спочатку сплачував аліменти за рішенням суду, а після відмови позивачки, добровільно передавав певні грошові суми. Однак в останні місяці позивачка і від них відмовилася. Стосовно посилань позивачки на перебування дитини на обліку в психіатричному кабінеті, що видно із витягу з протоколу ЛКК за № 164 від 26 квітня 2016 року, то суд не може прямо пов»язати цю обставину із відвідуваннями доньки батьком, а тому не бере її до уваги. Вирішуючи спір суд виходить з принципів, закріплених ст. 164 Сімейного Кодексу України, якою встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, серед яких беззаперечними підставами для позбавлення є : ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічні алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини; засудження за злочин щодо дитини. Аналіз даної норми права дає змогу зробити висновок про те, що у діях [PERSON] відсутні ознаки системного, свідомого, злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав спрямоване на захист дитини, є юридичною відповідальністю того з батьків, хто має протиправну поведінку стосовно дитини, проте, з встановленого вбачається, що у сторін наявний тривалий конфлікт і сама позивачка деякими своїми діями позбавляє відповідача можливості здійснювати свої батьківські обов»язки і ускладнює спілкування між ними та зустрічі із донькою. На думку суду наведені докази не дають підстави вважати, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, повністю нехтує своїми батьківськими обов'язками по піклуванню над дитиною, не намагається налагодити із нею стосунки та не бажає брати участі у її вихованні та не дбає про фізичний і духовний розвиток. Аналіз наданих суду доказів у їх сукупності свідчить про наявність у відповідача бажання виконувати свої батьківські обов'язки. На думку суду це узгоджується з інтересами дитини, у долі якої не побільшає позитивного результату, від того, що рідний батько буде позбавлений батьківських прав, тому у задоволенні даної вимоги слід відмовити. Вимоги позивачки по збільшенню розміру аліментів до 1000 грн. суд рахує обгрунтованими, а тому беручи до уваги незаперечення відповідача по стягненню такої суми, вважає за доцільне їх задоволити. На підставі наведеного та ст.ст. 19, 150, 164-166, 180-181, 184, 191 СК України,

Outcome: approved