Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсною довідку-рахунок серії ВІА №765707 від 09.10.2014 р. видану ТОВ «Сєвєродонецьк АВТО-ТОРГ» на ім'я відповідача [PERSON]; визнати недійсним правочин купівлі-продажу автомобілю марки Шкода моделі «Октавія», державний номерний знак [NUMBER], укладений між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем від 26.06.2015 р.; визнати за нею право власності на вищевказаний автомобіль та витребувати його з відповідачки [PERSON] Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Суду пояснив, що позивачка надавала згоду на продаж автомобілю. Представник відповідача ТОВ «Сєвєродонецьк АВТО-ТОРГ» та відповідачка [PERSON] у судове засіданні не з'явились, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, про причину неявки суд не повідомили. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія довідки-рахунку; копія технічного паспорту; копія довідки №11/892-12-2083 від 03.11.2015 р.; лист б/н від 14.12.2016 р., від 13.01.2017 р.; відповіді РСЦ №4444, ДПС України; рішення Лисичанського міського суду від 27.11.2015 р.. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 2013 р. під час перебування сторін у шлюбі на ім'я позивачки був зареєстрований автомобіль SKODA OCTAVIA, 2003 Р.В., номер кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.9), тобто автомобіль був об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Під час перебування позивачки за межами України на підставі довідки-рахунку серії ВІА №765707 від 09.10.2014 р. виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецьк АВТО-ТОРГ» на ім'я [PERSON] вказаний автомобіль 10 жовтня 2014 р. був зареєстрований за [PERSON] (а.с.6, 66). 26 червня 2015 р. вказаний автомобіль на підставі довідки рахунку серії ААЕ №2189589 на ім'я [PERSON] про те, що їй було продано вищезазначений автомобіль, був зареєстрований за [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст.ст.60, 69-71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ст.202 ч.1,2,4 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. На підставі ст. 203 ч.3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів…, затверджених постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 р. (в редакції станом на 10 жовтня 2014 р.) довідка-рахунок, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів, була документом, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, і підставою для реєстрації (перереєстрації) такого транспортного засобу. Тобто довідка-рахунок була документом, що породжував правові наслідки. За ст.626 ч.1 ЦКУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 638 ч.1 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як зазначено у п. 8 Постанові Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. №9 «Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено» Позивачка заперечує факт укладення договору купівлі-продажу належної їй частини автомобілю з відповідачем [PERSON], т.я. на час виписки довідки-рахунку перебувала за межами України. Цю обставину підтверджує відповідь Держприкордонної служби України про те, що 06 червня 2014 р. позивачка виїхала за межі України, повернулася до неї тільки 16 серпня 2015 р. (а.с.64). Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України відповідач [PERSON] факт укладення договору купівлі-продажу частки автомобілю з позивачкою не довів, докази наявності згоди на укладення договору за відсутності позивачки (довіреність, лист, телеграма тощо) не надав. Тому суд, враховуючи наведені роз'яснення пленуму ВСУ, вважає, що договір купівлі-продажу належної позивачці частки автомобілю між нею та відповідачем [PERSON] не був вчинений (не укладався), тому не потребує визнання його недійсним. Разом з цим, оскільки довідка-рахунок від 09.10.2014 р. була видана на підтвердження неукладеного тобто неіснуючого договору купівлі-продажу, і була підставою для реєстрації автомобілю на [PERSON], позовні вимоги про визнання її недійсною підлягають задоволенню. Як зазначено у постанові Судової палати у цивільних справах та Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 р. у справі №6-34цс12 «Відповідно до ст. 387 ЦК особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК можливе лише в разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння. У речово-правових відносинах не застосовуються способи захисту прав, установлені для зобов'язальних правовідносин. У речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення індикаційного позову, якщо є передбачені ст. 388 ЦК підстави, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача». Виходячи з цього, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілю від 26 червня 2015 р., оскільки позивачкою в цій частині вимог обраний неналежний спосіб захисту порушеного права. Позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на автомобіль підлягають частковому задоволенню в розмірі ? частки, оскільки автомобіль був придбаний під час перебування позивачки шлюбі з відповідачем [PERSON], і є спільною власністю подружжя. Позовні вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню повністю. Так, згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Стаття 388 ЦК України передбачає, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як встановлено судом, майно у вигляді ? частки на автомобіль вибуло у позивачки не з її волі на підставі довідки-рахунку, визнаної судом недійсною. Та обставина, що відповідач [PERSON] є співвласником автомобілю, що не заявляв позовних вимог про витребування майна, не може бути підставою для відмови у задоволенні цих вимог. Згідно ст.65 ч.1-3 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Суду не надано письмових доказів згоди позивачки на знаходження у відповідачки [PERSON] належного позивачці цінного майна - ? частки автомобілю, на іншій правовій підставі ніж договір купівлі-продажу. Таким чином, правові підстави для знаходження автомобілю у відповідачки [PERSON]. відсутні, бо відповідач [PERSON] здійснив дії по передачі спільного майна подружжя неправомочній особі без згоди співвласника. Суд вважає, що відсутність позову з боку другого співвласника за таких обставин не може бути перешкодою для задоволення позову в цій частині, бо іншого способу поновлення порушеного права власника позивачки окрім витребування майна із чужого незаконного володіння не існує. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Судові витрати за дві задоволені позовні вимоги майнового і одну задоволену позовну вимогу немайнового характеру на загальну суму 1378 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню, в рівних частках, з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial