Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з нею. В обгрунтування позову вказала, що перебуває у зареєстрованому 06.08.2016 року з відповідачем шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, внаслідок чого звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не приймає. Оскільки малолітня донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, вважає за необхідне визначити місце проживання доньки з нею. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду за суттю. Представником позивачки подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити. Відповідачем подано заяву про розгляд справи у відсутність, вказав, що позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Представником третьої особи подано заяву про розгляд справи у відсутність. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому 06 серпня 2016 року шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.08.2016 року (арк. справи 10). Відомості про розірвання шлюбу між сторонами матеріали справи не містять. Позивачка та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.12.2016 року (арк. справи 11). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.12.2020 р. складеного Службою у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що двоповерховий будинок на першому поверсі розташовані: об`єднана кухня - їдальня, великий санітарний вузол, передпокій. На другому поверсі - 3 кімнати, гардеробна кімната, вбиральня. Стан утримання будинку задовільний, санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. Опалення автономне (газовий котел), водопостачання, газопостачання, електропостачання в наявності. На другому поверсі для дитини виділено окрему кімнату, в якій є окреме ліжко для сну, місце для речей та відпочинку, велика кількість іграшок, книжок. Матір у повному обсязі виконує батьківські обов`язки. Житлово-побутові умови та санітарний стан помешкання задовільні. Створено усі необхідні умови для утримання, виховання та розвитку малолітньої [PERSON] (арк. справи 63). Згідно висновку виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради №02-14-75-25 від 09.02.2021р., в інтересах дитини, виконавчий комітет Корабельної районної у м. Херсоні ради - орган опіки та піклування Корабельного району м. Херсона рекомендує визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою її реєстрації: [ADDRESS] (арк. справи 56-57). Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матірю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. В судовому засіданні достовірно встановлено, що матір`ю створено належні умови для проживання та виховання дитини, вона має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в її інтересах, суд, дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 24 травня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved