Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду від 16 вересня 2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. За час шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач з недавнього часу взагалі перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання дітей, жодним чином не турбується їх утриманням та вихованням, офіційно ніде не працює, зароблені кошти витрачає на власні, тому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі по 700 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала повністю та просила такі задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали та не заперечили проти його задоволення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у виконкомі Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 05 червня 1999 року, актовий запис № 5 розірвано, дітей, а саме доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишено проживати при матері [PERSON] (а. с. 4, 5, 6-7). Також встановлено, що відповідач взагалі не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання доньок. Дані правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема статті 180, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім цього, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Отже, враховуючи те, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України та визнання позову відповідачем, вважає за необхідне стягнути з такого аліменти на утримання доньок у твердій грошовій сумі у розмірі по 700 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved