Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із цивільним позовом до [PERSON], яким просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі по 1000,00 (одна тисяча) гривень щомісячно, з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 23 лютого 2002 року, від якого мають трьох неповнолітніх дітей. Шлюбні стосунки з відповідачем не склалися і з грудня 2015 року вони разом не проживають, діти проживають з позивачкою. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Відповідач не працює, але за станом здоров`я може працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивачка працює продавцем ТОВ «Омега», отримує мінімальну заробітну плату, якої недостатньо для утримання трьох дітей. Тому за захистом прав неповнолітніх дітей звернулася до суду і прохає стягнути аліменти на утримання спільних дітей. Сторони про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій прохала розглядати справу без її участі, задовольнити позовні вимоги. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав. Згідно вимог\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд вважає\~за можливе\~ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у звязку з неявкою всіх учасників процесу. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне. \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про шлюб серія І-КИ № 149959, 23 лютого 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконкомом Заплавської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 02 (а. с. 4). \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про народження серія І-КИ № 160172, виданого виконкомом Заплавської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, серії 1-КИ № 043368, виданого виконкомом Заплавської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, серії 1-КИ № 329556, виданого виконкомом Заплавської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] записані батьками відповідно [PERSON], [INFO], (а. с. 5), [PERSON], [INFO], (а. с. 6) та [PERSON], [INFO] (а. с. 7). \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою: [INFO], згідно довідки № 209 від 26.03.2018 року. Має на утриманні трьох дітей (а. с. 8). Позивачка [PERSON] працює продавцем в ТОВ «Омега» з 04.12.2017 р. Її заробітна плата за грудень 2017 року лютий 2018 року складає в сумі 8708,21 грн. (а. с. 9). \~ \~ \~ \~Суд прийшов до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року з відповідними змінами, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з наведеного, батьки зобов'язані забезпечити такий рівень життя своїх дітей, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей на\~рівні, що визначений законодавством. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Згідно ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 184 СК України суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, вибір способу стягнення аліментів є правом позивача. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Суд встановив що позивачка проживає разом з дітьми, повністю їх утримує, її дохід складає трохи більше 3000, 00 гривень. Позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання дітей з боку батька дітей. Відповідач має змогу і повинен надавати допомогу на утримання дитини. Відповідно до ч 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на день подання позову до суду складає 930 гривень для дитини у віці від 6 до 18 років. Розмір аліментів в сумі 1000,00 (одна тисяча) гривень щомісячно на дитину жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини, оскільки є наближеним до мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України. Визначення аліментів у меншому розмірі порушить як вимоги вищенаведеної норми закону, так і конституційні права, гарантії дитини та не забезпечить звичайних потреб та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 18 квітня 2018 року. Оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі положень ст.141\~ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved