Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей вказуючи, що шлюб між нею та відповідачем було укладено та зареєстровано 07.10.2005 року, під час шлюбу у них народились спільні діти: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та фактично перебувають на її утриманні. На цей час відповідач добровільно участі в утриманні їхніх з ним неповнолітніх дітей не приймає і їй коштів в достатньому розмірі для цих цілей не надає без поважних на те причин. Вона на цей час працює оператором ЕОМ Вільногірської ЦМЛ ДОР, де вона отримує заробітну плату у розмірі 3300,00 грн. на місяць, що і є її єдиним джерелом доходу, банківських рахунків, земельних ділянок вона також у власності не має. Їй належить на праві особистої приватної власності квартира [ADDRESS]. Будь-які причини, що унеможливлюють або звільняють відповідача від обов'язку щодо сплати аліментів на утримання їхніх з ним неповнолітніх дітей, на цей час відсутні. Стан здоров'я відповідача дозволяє утримувати з нього аліменти. Інших виплат, про що їй достовірно відомо від самого відповідача, на будь-чию користь за іншими виконавчими листами на цей час відповідач не здійснює та з нього примусово зазначені виплати не стягуються, він на цей час працює водієм ГТВ філії «Вільногірський ГМК» ПАТ «ОГХК», де отримує заробітну плату, розмір якої є значним та достатнім для утримання аліментів на утримання дітей, у зв'язку з чим, вона вважає, що аліменти на утримання дітей з відповідача на її користь слід стягувати в частині від його доходу. Вона та їхні з відповідачем діти за станом свого здоров'я на «Д» обліку в медичних закладах міста та області не перебувають. Розмір її витрат в зв'язку з подачею позову до суду становить 200 грн., які сплачені нею за надання правничої, професійної допомоги адвокатом у складання цієї позовної заяви. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 182 СК України, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх з ним неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання нею до суду позовної заяви про стягнення з відповідача аліментів. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.08.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам роз'яснені їх процесуальні права та обов'язки. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Позивачка [PERSON] згідно розписки (а.с. 18) отримала ухвалу про відкриття провадження у справі 20.08.2018 року. Відповідач [PERSON] згідно розписки (а.с.19) копію позовної заяви з доданими до неї документами та копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 21.08.2018 року. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до вимог ч.5 ст.279 ПК України сторони не заявляли. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 31.08.2018 року відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, після того, як сімейні стосунки між ними припинилися в 2016 році, їхні діти постійно знаходяться з ним, або з його батьками, коли він знаходиться на роботі. Крім цього він систематично, щомісячно надає позивачу матеріальну допомогу на утримання їхніх дітей в розмірі приблизно 2500,00 на місяць, одягає дітей за свій рахунок та купує їм необхідні ліки у випадках коли вони хворіють. Таким чином позивач вводе суд в оману, зазначаючи в своєму позові, що він добровільної участі в утриманні їхніх дітей не приймає. Він не заперечує, що повинен утримувати своїх дочок до досягнення ними віку повноліття, однак позовні вимоги викладені позивачем без дотримання норм Сімейного кодексу України. Позивач не обґрунтовувала та не довела відповідними доказами свої вимоги, тобто не вказала чому вона вважає, що з нього повинна бути стягнута 1/2 частка його доходу, а не 1/3 частка, відсутнє пряме посилання на будь-які докази, якими обґрунтований вказаний розмір аліментів. Навпаки позивач в позові зазначила, що діти здорові і на диспансерному обліку (Д) в лікарні за станом свого здоров'я не знаходяться, також він надає допомогу на утримання дітей добровільно близько 2500,00 грн. щомісячно, позивачка також має джерело доходу, а тому не має правових підстав покласти тільки на нього одного обов'язок з утримання їхніх дітей, доказів про розмір своїх доходів позивачка взагалі не надала. Він працює водієм у м. Вільногірську Дніпропетровської області у ПАТ «ОГХК» філія «Вільногірський ГМК» і щомісячно отримує заробітну у розмірі близько 8000 грн. на місяць. Таким чином, у разі якщо суд стягне з нього аліменти на користь позивача на утримання їхніх дітей у розмірі 1/3 частки його доходу, щомісячно він буде сплачувати позивачу на цей час близько 2650,00 грн., що він вважає цілком розумним та справедливим, приймаючі до уваги, що на цей час прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років у місяць, складає 1559,00 грн., а з 6 до 18 років складає 1944,00 грн. і він буде сплачувати аліменти, розмір яких буде дорівнювати більше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину. На підставі викладеного просить у разі задоволення позову, задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з нього на користь позивача аліменти на утримання їхніх двох малолітніх дочок у розмірі 1/3 частки його щомісячного доходу на утримання двох дітей, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли із факту невиконання встановленого законом обов'язку батьком дітей, щодо участі в їх утриманні. Дослідивши письмові пояснення позивача, відзив на позов, та письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, факт наявності у сторін двох неповнолітніх дітей підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], згідно якого остання народилася [INFO] та копією свідоцтва про народження [PERSON], згідно якого остання народилася [INFO], і їх батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4-5). Факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі підтверджено копією свідоцтва про шлюб, згідно якого 07.10.2005 року сторони уклали шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3) Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ст.27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07.10.2005 року перебувають у шлюбі, та є батьками двох малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], що визнано сторонами, діти знаходяться на утриманні позивачки, домовленостей щодо виконання батьком обов'язку утримувати дітей між сторонами не досягнуто, будь-які причини, що унеможливлюють або звільняють відповідача від обов'язку по утриманню дітей відсутні, доказів на підтвердження того, що діти проживають з відповідачем останнім не надано, спору щодо місця проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не має, тому вимоги позивачки в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд виходячи з принципів розумності та справедливості, а також рівності обов'язків батьків щодо утримання дітей, приймаючи до уваги відсутність на утриманні відповідача інших непрацездатних осіб, розмір доходів позивачки, який складає в середньому 3300,00 грн., розмір доходів відповідача, який на місяць в середньому становить 8000,00 грн., стан здоров'я сторін та дітей, дійшов висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, слід визначити в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, що, з урахуванням доходів позивачки, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, і є більшим ніж 50% мінімального розміру аліментів на кожну дитину відповідного віку, передбаченого ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, а вимоги позивачки в цій частині - підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при подачі заяви звільнена від сплати судового збору, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. Разом з тим, відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. З аналізу п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Враховуючи, що позивачкою при подачі позовної заяви, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката не надано договір про надання правничої допомоги та докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, що є обов'язковою вимогою закону, а квитанція про сплату позивачкою адвокату 500 грн. за надання правничої допомоги у складанні двох позовних заяв про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, без надання вищезазначених документів та доказів, не може слугувати достатньою підставою для задоволення вимог позивачки щодо стягнення з відповідача 200 грн. вказаних витрат, тому в цій частині вимоги позивачки задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 84, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст.27 Конвенції «Про права дитини», ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та

Outcome: partial