Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] у січні 2015 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Посилалась на те, що на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.08.2014 року, вона є власником квартири [ADDRESS]. Крім неї за вказаною адресою зареєстровані також колишні власники вказаного майна [PERSON] та [PERSON] Зазначає, що реєстрація місця проживання відповідачів в квартирі створює їй ряд незручностей та порушує її право власності. Зокрема, через реєстрацією відповідачів вона змушена платити зайві кошти за комунальні послуги, що суттєво впливає на її фінансове становище. У зв'язку із цим, просила позов задовольнити та визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Скасувати реєстрацію місця проживання відповідачів, шляхом зняття їх з реєстраційного обліку. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Новіков О.П. в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені судом про місце та час розгляду справи. Від [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява, у якій вона просила слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У разі відсутності відповідачів, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи через публікацію в пресі оголошення. Причину своєї неявки суду не повідомили. Розгляд справи відбувався також у відсутність представника третьої особи Управління державної міграційної служби у Чернівецькій області, який в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про місце та час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачці [PERSON], що підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.08.2014 року та Витягом про реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.11.2014 року (а.с.6-8,10). Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно довідки Комунального житлово-ремонтного експлуатаційного підприємства №11 від 04.12.2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] та колишні власники [PERSON], [PERSON] (а.с.9,11). Разом з тим, як вбачається із акту КЖРЕП №11 від 24 листопада 2014 року, відповідачі [PERSON], [PERSON] з 2008 року по теперішній час в квартирі №6 не проживають (а.с.12). Статтею 405 Цивільного кодексу України, передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вказану норму закону, судом під час розгляду справи з достовірністю було встановлено, що жодної домовленості між позивачем та відповідачами щодо користування спірним житлом укладено не було. Більше того, судом встановлено, що відповідачі порушують права позивачки, як власника житла, зокрема, вона змушена сплачувати за них комунальні послуги. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Разом з тим, на погляд суду, не підлягає задоволенню позов в частині скасування реєстрації місця проживання відповідачів, шляхом зняття їх з реєстраційного обліку, виходячи з наступних підстав: Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Згідно вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, на підставі зазначеної норми Закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку та є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Тобто, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є автоматичною підставою для зняття її з реєстраційного обліку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial