Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України відповідно до актового запису за №2101. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбу із відповідачем у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя із відповідачем не склалося, у зв`язку із чим, вони не підтримують подружніх стосунків та перестали вести спільне господарство. За таких обставин просить шлюб розірвати, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін . Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подавши письмову заяву про проведення судового розгляду за її відсутності, у якій вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачка була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву, а представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 20 листопада 2003 року, про що складено актовий запис №2101 Відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільського області України, яким 20 листопада 2003 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторін [INFO] народився син [PERSON] , про що 29 червня 2004 року зроблено актовий запис за №1324 відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що складено актовий запис №641 відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Сімейне життя сторін не склалося, через непорозуміння, стосунки між сторонами зіпсувалися. Позивач і відповідач позивач не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, у зв`язку із чим позивачка вважає подальше спільне життя неможливим. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Натомість позивачкою зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] - до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved