Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з позивачкою та стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1/2 загальної суми витрат, а саме 540,95 грн..Своєю заявою від 09.11.2021 року позивачка зменшила свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 1/2 загальної суми витрат, та просила стягнути з останнього 499,05 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що сторони від шлюбу, зареєстрованого 23.03.2019 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 783, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З 01.02.2021 року сторони проживають окремо, сімейно-шлюбні відносини між ними припинено, спільного господарства не ведуть. Позивачка наголосила, що дитина проживає з нею. Проте оскільки між сторонами існує неврегульоване питання щодо визначення місця проживання дитини, позивачка звернулася до суду з метою вирішення цього питання в судовому порядку. Крім того, зазначила, що дитина хворіла, проте витрати на лікування були понесені нею самостійно, у зв`язку з чим просила 1/2 частину цих витрат покласти на відповідача. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.06.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.07.2021 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду. Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду. Позивачка та її представник адвокат Сілко Н.Г. в судове засідання 07.12.2021 року не з`явилися, просили суд розглянути справу за їхньої відсутності, прийняти заяву про зменшення позовних вимог та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання 07.12.2021 року не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що цивільний позов він визнає з урахуванням зменшеної суми додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 499,05 грн.. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 07.12.2021 року до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, а також до заяви доданий висновок Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради № 672 від 07.12.2021 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З урахуванням наведеного, суд вважав за можливе прийняти заяву про зменшення суми додаткових витрат на утримання дитини. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23.03.2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 783. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Позивачка наголосила, що з 01.02.2021 року сторони проживають окремо, сімейно-шлюбні відносини між ними припинено, спільного господарства не ведуть. За твердженням позивачки, що не заперечувалося відповідачем у справи, дитина проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що між нею та батьком дитини [PERSON] не врегульовано питання щодо визначення місця проживання дитини. В ході судового розгляду справи відповідач [PERSON] надав суду пояснення, що дійсно між сторонами існували суперечки з приводу проживання дитини з матір`ю, проте виходячи із пояснень наданих відповідачем в ході розгляду справи, а також з письмової заяви про розгляд справи за його відсутності від 07.12.2021 року, вбачається, що останній не заперечує проти позовної вимоги в цій частині. [PERSON] вказує, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини. Відповідно до Акту обстеження житлових умов неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , дитина забезпечена всім необхідним для розвитку, у дитини є окреме ліжко, шафа, іграшки, книги. Дитиною опікується мати. Згідно з листом від 07.05.2021 року, наданим лікарем-педіатром з КНП «МДП №15» ХМР, дитина перебуває під наглядом фахівців поліклініки, з яким укладено декларацію про надання первинної медичної допомоги. Батько дитини до лікувального закладу за медичною допомогою для доньки не звертався, станом його здоров`я дитини у медичних працівників не цікавився. З метою реалізації прав дитини, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Крім того, дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR, v. UKRAINE, № 10383/09, параграф 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім прав батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 672 від 07.12.2021 року вбачається, що після що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Позивачка вказує, що з метою захисту прав дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, є необхідність у визначенні місця проживання дитини разом з нею. В контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, приймаючи до уваги висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, суд вважає необхідним визначити місце проживання [PERSON] ,\~ [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за місцем її мешкання. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на дитину, сума яких, з урахуванням уточнень до позову, прийнятих судом до розгляду, складає 499,05 грн, суд вважає необхідним зазначити наступне. Фрунзенським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ по справі № 645/2449/21 від 26.04.2021 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 15.04.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Витягів з історії хвороби [PERSON] , [INFO] , дитина у зв`язку із хворобою, перенесеною з 19.04.2021 року по 22.04.2021 року, вживала рекомендовані ліки, які придбавала її матір. Крім того, мати зверталася за медичною допомогою у зв`язку із захворюванням дитини 27.05.2021 року, у зв`язку з чим було призначено лікування. На підтвердження придбання ліків позивачкою надані належним чином засвідчені копії квитанцій, що свідчать про придбання ліків на лікування дитини в період хвороби, згідно із зазначеними рекомендаціями лікаря, на загальну суму 998,10 грн.. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь\~у\~додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 2 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13\~ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 ст.\~185\~СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини, витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищевказаної постанови зазначено, що передбачені ст.\~185\~СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Таким чином, витрати, на лікування дитини є додатковими витратами. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Отже, кожен із батьків зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов`язки щодо несення таких витрат. На основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на те, що ухвалою суду від 08.06.2021 року було задоволено клопотання позивачки та відстрочено сплату судового збору в розмірі 908,00 грн. (за звернення до суду з позовною вимогою про визначення місця проживання дитини) до ухвалення рішення по справі, то з відповідача на користь Державного бюджету України стягуються витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 грн. за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини, та 908 грн. за позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину, а всього 1816,00 грн. Крім того, суд не вирішує питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки стороною позивача в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України заявлено, що докази на підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved