Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 4\~858,00 гривень, посилаючись на те, що 28 квітня 2014 року вона надала відповідачу у борг 200,00 євро, що еквівалентно на час складання позовної заяви 4\~858,00 гривням, про що відповідач власноруч написав їй розписку. Домовленістю з відповідачем було обумовлено, що відповідач має повернути позичені кошти до 01 вересня 2014 року. Однак, після спливу строку повернення боргу, відповідач ухилився від виконання зобовязання та не повернув позичені кошти. Тому позивачка змушена звернутися до суду. Позивачка у судове засідання не зявилася, заявою просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання також не зявився, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомляв. Про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових викликів. В звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача [PERSON], повідомленого належним чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Крім того, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли договірні зобовязання щодо надання/повернення позики, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням позичальника від виконання своїх обов'язків по поверненню суми позики позикодавцю, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до розписки від 28 квітня 2014 року, [PERSON], що є відповідачем у наявній справі, взяв у борг у позивачки 200,00 євро, що за твердженням позивачки еквівалентно на час складання позовної заяви 4\~858,00 гривням. Відповідач мав повернути позичені кошти позивачці до 01 вересня 2014 року, про що зазначила позивачка, та що не було спростовано відповідачем. Отже судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, повязані борговими зобовязаннями, що також було підтверджено письмовими доказами, дослідженими судом. Строк боргового зобовязання спливав 01 вересня 2014 року. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) кошти або інші речі, з певними родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або така ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики і його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що завіряє передачу йому позикодавцем певної суми або певної кількості речей. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом було встановлено, що відповідач дійсно отримав кошти у позивачки у борг та зобовязався повернути їх в строк до 01 вересня 2014 року, але в порушення норм закону та даних зобовязань, борг позивачці не повернув, тобто відповідач зобов'язання за договором позики належним чином не виконав, а тому, сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку з відповідача на користь позивачки в розмірі, зазначеному позивачкою. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд вважає, що викладені позивачкою в позові обставини знайшли своє підтвердження вони були належним чином доведені та приходить до однозначного висновку про необхідність задоволення заявлених позивачкою позовних вимог. У звязку з задоволенням позову [PERSON], з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню сплачена нею сума судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved