Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 13.08.2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області було зареєстровано шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис №458, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №995. Протягом останнього року спільне життя з відповідачем не складається через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з приводу ведення спільного господарства. З квітня 2020 року разом не проживають, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть. У зв`язку з цим просить шлюб розірвати. Позивачка до судового засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 13 серпня 2011 року сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №995. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Як вбачається з наведених сторонами обставин, фактичні сімейні відносини між подружжям припинені, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved