Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 травня 2011 року між нею та відповідачем укладений шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації актів про одруження 19 травня 2011 року зроблено запис за № 877. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не ведуть спільне господарство, спору з приводу майна вони не мають. Дитина проживає разом із матір'ю і знаходиться на її повному утриманні. 30.08.2016 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачкою до суду була подана заява, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачем до суду була подана заява, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], 19 травня 2011 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 877, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Також, встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] у сторін є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], про що було зроблено 03 квітня 2012 року актовий запис № 1073. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, а саме понад 3 роки, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Проте, розірвання шлюбу не звільняє батьків від обов`язків щодо утримання спільних дітей. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (або) і інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. На даний час дитина проживає з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні, потребує фінансової підтримки з боку батька. Даних про те, що відповідач має на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей, непрацездатнх батьків чи стан його здоров`я потребує додаткових фінансових затрат, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відтак суд враховуючи реальну потребу позивача у матеріальній допомозі на утримання неповнолітньої дитини, приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільної дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., щомісячно починаючи з 10.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно приписів частин 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування із нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увагу приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд звертає увагу відповідача на тому, що слід дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт. Відносини батьків за жодних обставин не повинні впливати на психологію розвитку дитину і її сталість як майбутньої особистості. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнанні відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачка довела ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. за позовну вимогу по стягнення аліментів. Враховуючи викладене,

Outcome: approved