Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що рішенням Володарського районного суду Донецької області від 31.03.2015 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 350 гривень щомісячно, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає розмір аліментів у вказаній сумі недостатнім для утримання сина і просить його збільшити до ? частини всіх видів заробітку відповідача, починаючи з 23.03.2015 року, тобто з моменту подання заяви про стягнення аліментів. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що зазначила раніше стягнутий розмір аліментів у сумі 350 гривень у звязку з юридичною необізнаністю, на сьогоднішній день ця сума є меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму. Просила збільшити розмір стягнутих на її користь аліментів до ? частини всіх видів заробітку з 23.03.2015 року. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що аліменти на утримання сина в сумі 350 гривень на місяць сплачує, але в теперішній час він не працює і сплачувати аліменти в більшому розмірі не має можливості. При наявності роботи і самостійного заробітку буде сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж призначено рішенням суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 31.03.2015 року зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 350 гривень щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2015 року до його повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст.\~183,\~184 СК України\~за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вказана сума підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Згідно ч.1\~ст. 192 СК України\~та розяснень, викладених в п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. При визначені розміру аліментів суд, відповідно до положень\~ст. 182 СК України, враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що позивачкою не надано доказів того, що її матеріальний стан чи матеріальне становище відповідача змінилися, а також не наведено інших обставин, що мають істотне значення, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачці у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, при тому що вона за подачу позову була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що з неї на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного, куруючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 180, 182, 183, 184, 192 СК України, суд -

Outcome: dismissed