Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь борг у розмірі 50000 гривень. Свій позов мотивує тим, що 09.11.2012 року та 10.11.2012 року вона продала окремими частинами свій будинок, який розташований за адресою [ADDRESS], [PERSON], яка повністю з нею не розрахувалася та надала позивачці договір - розписку, в якій [PERSON] зазначила, що має борг перед позивачкою [PERSON] (на час укладення договору прізвище позивачки було Бояркіна) за купівлю будинку у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень та зобов'язується сплатити борг до 30.03.2014 року, певними частинами. В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому заперечувала проти позову та просила суд залишити його без задоволення. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що слід задовольнити позов в повному обсязі з огляду на таке. Як встановлено у судовому засіданні, 09.11.2012 року [PERSON] продала [PERSON], 3/4 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], за р.№1472 (а.с.7). Також встановлено, що 10.11.2012 року [PERSON] продала [PERSON], 1/4 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], за р.№1485 (а.с.8). Як вбачається із матеріалів цивільної справи, [PERSON] 10.11.2012 року надала [PERSON] договір-розписку, в якій вона зобов'язується виплатити заборгованість у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень до 30.03.2014 року частинами, встановленими договором(а.с.6). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним. Аналіз вищевказаних статей ЦК України дає підстави суду зробити висновок, що між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини з зобов'язання, в яких позивачка [PERSON] є кредитором, а відповідачка [PERSON] є боржником, вказане зобов'язання було оформлено сторонами у виді договору-розписки, згідно якого боржник зобов'язувався виплатити кредитору певну суму грошей. У порушення вимог статті 526 та ч.1 ст. 527 ЦК України відповідачка не виконала належним чином взяте на себе по договору - розписці зобов'язання. Договір-розписка від 10.11.2012 року містить серед інших умов кінцевий строк виконання зобов'язання, а саме до 30.03.2014 року. У зв'язку з чим у відповідності до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання [PERSON] по виплаті боргу підлягало виконанню у строк до 30.03.2014 року, тобто станом на час розгляду справи строк виконання зобов'язання вже сплинув. Судом встановлено, що порушення боржником [PERSON] взятого на себе зобов'язання відбулося шляхом його не виконання, в розумінні статті 610 ЦК України. Відповідачка [PERSON] є таким боржником, що прострочив взяте на себе зобов'язання, так як вона не приступила до виконання зобов'язання у строк встановлений договором - розпискою. Із аналізу статті 614 ЦК України вбачається, що умовою відповідальності особи за порушення зобов'язання є наявність її вини, при цьому особа є не винуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідачкою [PERSON] не надано суду доказів та не доведено, що вона вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Враховуючи викладені обставини суд вбачає наявність вини [PERSON] по порушенню нею взятого на себе зобов'язання. Враховуючи вищевказані обставини та норми права, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними та такими, що підлягають повному задоволенню. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved