Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 05.07.2013 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Гринівецькій сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 3. Від шлюбу у них дітей немає. Вказала, що сімейних стосунків вона з Відповідачем не підтримує, спільного господарства не ведуть, з травня 2015 року проживають окремо. У них різні характери та погляди на життя, через що виникають непорозуміння та сварки, Відповідач не поважає її як дружину, обманює, погрожує фізичною розправою. Перебувати у подальших шлюбних відносинах Позивачка не бажає, примирення є неможливим, подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а тому просить шлюб між ними розірвати, залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]» та покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 17.05.2016 сторонам по справі було надано два місяці для примирення, у зв'язку з цим провадження в справі було зупинено до закінчення строку для примирення. 18.07.2016 року Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області провадження по справі було відновлено. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явився, однак подала до суду письмову заяву в якій вказала, що примирення між сторонами не відбулось, а тому позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити та розгляд справи провести у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що примирення між сторонами не відбулось, а тому позов визнає, проти його задоволення не запреречує, просив розгляд справи провести у його відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05 липня 2013 року між Позивачкою та Відповідачем у Гринівецькій сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 3), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не відбулось. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (квитанція № 63 від 15.03.2016 року, а.с. 1). На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved