Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів, щомісяця, а також додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 425, 00 грн. щомісяця, починаючи з 11 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 1998 року сторони знаходились у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. В 2006 році сторони припинили проживати однією сім'єю. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2010 року [PERSON] був позбавлений батьківських прав у зв'язку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків. Також позивачка вказує, що з моменту припинення шлюбних відносин відповідач ухиляється від утримання сина, його виховання, не піклується про здоров'я дитини, його фізичний та духовний розвиток. Крім того, неповнолітній [PERSON] відвідує курси з англійської мови, а також секцію з плавання, що потребує також додаткових витрат на утримання дитини, які позивачка також просить стягнути з відповідача. [PERSON] та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити, та розглядати справу в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, був сповіщений про розгляд справи належним чином за місцем його реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-119 від 24 жовтня 2014 року за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків [PERSON], тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. У зв'язку з цим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди позивачки та її представника, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1998 року [PERSON] та [PERSON] знаходились у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. В 2006 році сторони припинили проживати однією сім'єю. З того часу відповідач ухиляється від утримання сина, його виховання, не піклується про здоров'я дитини, його фізичний та духовний розвиток. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2010 року [PERSON] був позбавлений батьківських прав у зв'язку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Також судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що вбачається також з довідки про склад сім'ї та прописку від 08 липня 2014 року. Позивачка [PERSON] працює на посаді вчителя в Одеському навчально-виховному комплексі №13 «ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназії», та її середньомісячна заробітна плата складає 2 359, 13 грн., що підтверджується довідкою з місця роботи №340 від 09 липня 2014 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) одного з батьків. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] відвідує курси з англійської мови з щомісячною оплатою 450, 00 грн., а також відвідує секцію з плавання, з щомісячною оплатою 400, 00 грн., що підтверджується відповідними довідками, наданими позивачкою до суду. Таким чином, щомісячні додаткові витрати на дитину складають 850, 00 грн. Належне утримання дитини на місяць потребує значних матеріальних витрат. Однак, відповідач ухиляється від утримання сина, його виховання, не піклується про здоров'я дитини, його фізичний та духовний розвиток. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами, можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, та вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів, щомісяця, а також додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 425, 00 грн. щомісяця, починаючи з 11 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO], а також допусти негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved