Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2013 року. Сімейне життя у сторін не склалося внаслідок неприязних відносин між ними, відсторонення, сварок, втрати почуттів любові, поваги, бажання піклуватися один про одного, проживати разом, з грудня 2015 року вони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбні відносини. У період шлюбу з відповідачем вона /позивачка/ придбала вантажний автомобіль, марки Fiat Doblo, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], більшу частину коштів на придбання якого надала її /позивачки/ мати та незначну суму доклала вона сама, знявши ці кошти з кредитної картки, виданої ТОВ «Альфа-Банк» на її /[PERSON]./ ім'я згідно умов Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 09 вересня 2013 року. Придбаний автомобіль вона /[PERSON]./ зареєструвала 05 квітня 2014 року в центрі ДАІ № 1808 Житомирської області на своє ім»я і на прохання чоловіка - зазначила у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу його /[PERSON]./ як особу, яка має право користування даним автомобілем. Після придбання автомобіля ставлення чоловіка до неї /позивачки/ змінилося, він почав проявляти неповагу, використовуючи різні підстави, перестав мешкати разом з нею, свою обіцянку працевлаштуватися не виконав, коштів на утримання сім'ї не надавав, при цьому фактично привласнив зазначений автомобіль. Станом на сьогоднішній день вона /позивачка/ не знає де зараз знаходиться вказаний автомобіль, і, не маючи до нього доступу, не має можливості перевірити його схоронність та технічний стан. Оскільки подальше спільне проживання та збереження сім'ї з відповідачем неможливе, і у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного майна та погашення існуючої заборгованості за кредитним договором, яка становить 20000 грн., то просила шлюб, зареєстрований 05 липня 2013 року між нею /позивачкою/ та відповідачем розірвати, майно, яке було придбано жінкою та чоловіком під час перебування у шлюбі, та юридично може вважатися сумісною власністю подружжя, поділити наступним чином: виключити з переліку майна, що підлягає розподілу, та залишити за нею /позивачкою/ право власності на вищевказаний автомобіль, припинивши юридичне право відповідача користуватися цим автомобілем, зобов»язати останнього повернути даний автомобіль їй /[PERSON]./, стягнути з [PERSON] на її користь компенсаційну виплату в розмірі виниклого боргового зобов»язання за кредитною карткою за рахунком № [NUMBER] в ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 10 000 грн., стягнути з відповідача [PERSON] на її /позивачки/ користь компенсаційну виплату за користування та фізичний знос транспортного засобу, що становить відповідно до вимог Методики оцінки транспортних засобів - 16% від початкової вартості автомобіля у розмірі 8 215 грн., стягнути з відповідача на її /позивачки/ користь на відшкодування моральної шкоди 7 769 грн., а також витрати, понесені за сплату судового збору. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали та викладене підтвердили. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, погодились на розірвання шлюбу та сплату позивачці компенсації за її частку в спільному автомобілі, яка становить 30% його вартості, оскільки в придбання цього автомобіля відповідач вклав свої особисті кошти, отримані ним від продажу в листопаді 2013 року належного йому ще до шлюбу з позивачкою автомобіля БМВ, в розмірі 4 500 дол. США, які були переведені в гривні та зберігались на картковому рахунку позивачки. Спірний автомобіль був придбаний в квітні 2014 року за 45 000 грн. Про отримання позивачкою кредиту та коштів від її матері відповідачу нічого невідомо. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2013 року /а.с. 46/. Як вбачається з позовної заяви і відповідач визнав в цій частині позов, сімейне життя у сторін не склалося, у них різні погляди на спільне життя, тривалий час вони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін фактично розпалася і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї суперечить інтересам позивачки, а тому даний шлюб необхідно розірвати. Як вбачається з матеріалів справи /а.с.15,120/, сторонами у період шлюбу, а саме 1 квітня 2014 року, було набуте майно у вигляді автомобіля марки «Fiat Doblo», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який зареєстровано 05 квітня 2014 року на ім'я позивачки, з наданням права користування цим автомобілем [PERSON] Відповідно до п.3 ч.1, ч.6 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна стороназобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В обгрунтування своїх вимог щодо залишення за нею права власності на спірний автомобіль позивачка посилається на те, що вказане майно було придбане частково за кошти, подаровані їй її матір'ю, а частково за кредитні кошти, які вона 1 квітня 2014 року зняла зі свого рахунку в ПАТ «Альфа-Банк», відповідач же коштів на придбання автомобіля не надавав. Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним по справі доказам. Як посвідчила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка являється матір'ю позивачки, вона (свідок) дійсно в 2013 році передала на зберігання своїй дочці грошові кошти в сумі 30 000 грн. та на прохання позивачки погодилась на те, щоб ці кошти були використані нею на придбання автомобіля, але жодних письмових угод з цього приводу між ними не укладалось. Як вбачається з матеріалів справи, 9 вересня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, на підставі якого на ім'я позивачки було відкрито картковий рахунок [NUMBER], на який нею 27 листопада 2013 року було внесено готівкові кошти в сумі 30 000 грн., 29 листопада 2013 року - 31 250 грн. і до 1 квітня 2014 року - ще 28050 грн. періодичними платежами. При цьому в цей же період з 29 листопада 2013 року по 1 квітня 2014 року відбувалось і зняття готівки з рахунку, що в загальній сумі склало 50 595 грн., а 1 квітня 2014 року - було знято ще 49 500 грн. (а.с.91-94,96-97,118-119). Автомобіль «Fiat Doblo» був придбаний 1 квітня 2014 року і, як визнали сторони, за 45 000 грн., які були зняті в цей же день з рахунку позивачки. Однак, жодних доказів, які б підтверджували використання позивачкою на придбання даного автомобіля саме власних коштів чи коштів її матері суду не надано. Про придбання автомобіля за її кошти свідку [PERSON] було відомо лише зі слів позивачки, а тому судом такі свідчення до уваги не приймаються. По рахунку позивачки за період з листопада 2013 року по 1 квітня 2014 року був постійний рух коштів, рахунок неодноразово поповнювався і частина цих коштів знімалась, а тому достовірно встановити походження коштів, знятих з рахунку позивачки 1 квітня 2014 року неможливо. До того ж, свідок [PERSON] посвідчила, що кошти були нею передані позивачці на зберігання та дозволено лише їх тимчасове використання, а не були подаровані позивачці, як стверджує остання. Використання ж кредитних коштів на придбання спільного майна може лише тягнути за собою спільну відповідальність сторін по виконанню даного кредитного зобов'язання, однак, не надає позивачці права особистої власності на це майно. В той же час відповідачем категорично заперечується отримання від матері позивачки будь-яких коштів, а тим більше, їх використання для придбання спірного автомобіля. Більш того, відповідач стверджує, що на купівлю цього автомобіля були використані його особисті кошти, отримані ним від продажу власного автомобіля, марки БМВ, моделі 320і, 1994 року випуску, р/н [NUMBER], який він 26 листопада 2013 року продав [PERSON] за 4500 дол. США. Дані кошти були переведені в гривні, що на той час склало близько 36 000 грн., відразу ж після продажу зараховані на рахунок позивачки в ПАТ «Альфа-Банк» та зняті для придбання спірного автомобіля 1 квітня 2014 року. Факт продажі автомобіля БМВ та отримання відповідачем від цього коштів в зазначеній сумі підтверджується копією відповідної розписки (а.с.121) та показами свідка [PERSON] Однак, відповідачем знову ж таки не надано суду жодних доказів передачі позивачці вказаних коштів, зарахування їх на її рахунок та в послідуючому, використання їх для придбання спірного автомобіля, що самою позивачкою заперечується. За таких обставин, так як суду не надано доказів придбання спірного автомобіля за особисті кошти сторін, кожен з них отримував певні доходи під час шлюбу, то суд вважає, що дане майно було придбане за їх спільні кошти та є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1,2,4,5 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. В пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. вказано про те, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.91-94,96-97) позивачка станом на 25 травня 2016 року дійсно мала заборгованість в розмірі 20 432,96 грн. по укладеному нею з ПАТ «Альфа-Банк» кредитному договору від 9 вересня 2013 року. Однак суду не надано жодних належних та допустимих доказів використання [PERSON] отриманих нею кредитних коштів в інтересах сім'ї, що відповідачем заперечується, до того ж, як визнала сама позивачка в судовому засіданні, з часу припинення сімейних відносин коштів на погашення кредиту вона не сплачувала, а тому відсутні підстави для врахування її боргових зобов'язань при поділі майна подружжя та стягнення з відповідача компенсації за виконання боргових зобов'язань і в цій частині в позові необхідно відмовити. Так як підстав для відступлення від рівності часток не вбачається, то суд вважає, що частки сторін в їх спільному майні є рівними і кожен із сторін має право на ? частину їх спільного автомобіля. Оскільки відповідач ухилився від проведення експертизи щодо оцінки вказаного автомобіля, не надавши його для огляду експерту, в зв'язку з чим експертиза не була виконана, то суд вважає за необхідне прийняти до уваги надану позивачкою довідку ТОВ «ЕАК «Довіра» №12880 від 16 травня 2016 року про оцінку майна, згідно якої середня ринкова вартість автомобіля марки «Fiat Doblo», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], становить 125 224,82 грн. /а.с.18-21/. Таким чином, ідеальні частки сторін у їх спільному сумісному майні складуть по 62 612,41 грн. (125224,82 грн. : 2). Оскільки спірним автомобілем користується відповідач, а позивачка навіть не має водійського посвідчення, дане майно є неподільним, то суд вважає за доцільне виділити вказаний автомобіль саме йому ([PERSON].). Так як відповідачу виділяється майно на суму, більшу його ідеальної частки на 62612,41 грн. (125 224,82 грн. - 62 612,41 грн.), то суд визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію різниці в частках у вказаній сумі. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позов, розділити спільне сумісне майно бувшого подружжя [PERSON] і [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Fiat Doblo», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 125 224,82 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості ? частини автомобіля марки «Fiat Doblo», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] в сумі 62 612,41 грн. В частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки компенсаційної виплати за користування та фізичний знос спірного транспортного засобу суд вбачає за необхідне в позові відмовити, зважаючи на наступне. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, будучи співвласником автомобіля «Fiat Doblo», відповідач мав рівне з позивачкою право на володіння, користування і розпоряджання даним майном, а тому сплачувати позивачці кошти за користування автомобілем та його фізичний знос не повинен. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особазазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'їчи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутаціїфізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Так як позивачкою не надано суду жодних доказів, які б підтвердили понесення нею з вини відповідача моральної шкоди, то суд вважає за необхідне і в цій частині в позові відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1177,32 грн.

Outcome: partial