Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 06 серпня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис № 1138. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що відповідач зловживає спиртними напоями, ображає позивачку. Стосунки які на даний час існують між ними виключають можливість збереження сім'ї. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з мотивів наведених в позовні заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечив. Просив позов задовольнити. Заслухавши думку позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02 лютого 2006 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 06 серпня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції про що зроблено відповідний актовий запис № 1138. В шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, які містяться в матеріалах справи (а.с.5,6). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, миритися не бажають, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та нормальному вихованню їх дітей, тому такий шлюб зберігати не доцільно. Суд надавав сторонам час для примирення, однак сторони не помирились. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, дітей залишити на проживанні з матір'ю. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved