Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що 21 травня 2010 року помер її чоловік [PERSON]. [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване державним нотаріусом, реєстр за №532 від 24.05.2005 р. на спадкове майно гр. [PERSON], а саме на житловий будинок, який розташований в м.Калинівка по вул.Чернишевського,9 Вінницької області. На підставі рішення Калинівської міської ради №104 від 27.02.2008 року «Про надання дозволу на реконструкцію житлового будинку з добудовою гр.[PERSON]В.» було надано дозвіл на реконструкцію належного йому житлового будинку з добудовою по вул.Чернишевського,9 в м.Калинівка після виготовлення та погодження в установленому порядку проектної документації. На підставі вищевказаного рішення було проведено знесення старої будівлі по вул. Чернишевського, 9 в м.Калинівка та розпочато будівництво нового житлового будинку. Факт знесення старої будівлі засвідчено Бюро технічної інвентаризації при виготовленні інвентаризаційної справи. По факту початку будівництва було виготовлено будівельний паспорт та взяті всі необхідні документи, однак в зв'язку зі смертю [PERSON] житловий будинок не був закінчений та не прийнятий в експлуатацію. У відповідності ст.349 ЦК України в зв'язку із знесенням спадкового будинку та смертю чоловіка, вона звернулася до Калинівського районного суду з позовом про припинення права власності гр. [PERSON] на житловий будинок в м.Калинівка по вул.Чернишевського,9. Рішенням Калинівського районного суду від 19.10.2016 року було припинено право власності [PERSON] на житловий будинок з прибудовою, площею 55,7 кв.м., сарай, два гаражі, погріб, що розташовані в м. Калинівка, вул. Чернишевського, 9, Вінницької області, в звязку із смертю власника. 18.05.2015 року вона, як спадкоємиця після смерті [PERSON] звернулась до Калинівської міської ради із заявою про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою по узаконенню земельної ділянки, що знаходиться під будинком по вул.Чернишевського,9, однак листом №02-12-793 від 28.05.2015 року їй було відмовлено на тій підставі, що необхідно надати правовстановлюючі документи на житловий будинок, який знаходиться на даній земельній ділянці. За життя [PERSON] рішенням міськради від 29.10.2009 року йому було передано безоплатно у власність земельну ділянку 0,0709 га та надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою. Спадщину після смерті чоловіка вона фактично прийняла у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. З метою захисту свого права на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] вимушена звертатись в суд з даним позовом. 03.03.2017 року від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про зміну підстав позову, мотивована тим, що згідно з вимогами ч.ч.1, 2, 6 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до вимог ч.1 ст.276 ЦК України, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи не затвердженого проекту, або з істотними порушенням будівельних норм і правил. На будівництво нового житлового будинку отриманий будівельний паспорт, та зареєстроване повідомлення в органах будівельно-архітектурного контролю про початок будівництва. Однак, правовою підставою закінчення будівництва являється декларація про закінчення будівельних робіт. Неможливість отримання свідоцтва на право власності на земельну ділянку під житловим будинком унеможливлює проведення прийняття будівлі в експлуатацію. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого немайнового або майнового інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про визнання права власності. Відповідно до вимог ст.380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно з вимогами ч.2 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання своєї родини і не маж права використовувати його для промислового виробництва. З викладених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. [PERSON] є власником домоволодіння з господарськими спорудами, розташованого в м.Калинівка по вул.Чернишевського буд.9. Збудований нею житловий будинок виконано без порушення встановлених будівельних норм і правил, вона має право володіння, користування та розпорядження цим своїм майном на власний розсуд та прво вчиняти будь які дії щодо цього майна, які не суперечать закону. За вказаних обставин просить встановити факт прийняття спадщини та визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований в м.Калинівка по вул.Чернишевського,9, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Представник позивачки на підставі довіреності [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, проте в матеріалах справи наявна заява в.о. Калинівського міського голови [PERSON] про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника міської ради. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 21 травня 2010 року помер чоловік позивачки [PERSON]. [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване державним нотаріусом, реєстр за №532 від 24.05.2005 р. на спадкове майно гр. [PERSON], а саме на житловий будинок, який розташований в м.Калинівка по вул.Чернишевського буд.9 Вінницької області. На підставі рішення Калинівської міської ради №104 від 27.02.2008 року «Про надання дозволу на реконструкцію житлового будинку з добудовою гр.[PERSON]В.» було надано дозвіл [PERSON] на реконструкцію належного йому житлового будинку з добудовою по вул.Чернишевського,9 в м.Калинівка після виготовлення та погодження в установленому порядку проектної документації. На підставі вищевказаного рішення було проведено знесення старої будівлі по вул. Чернишевського, 9 в м.Калинівка та розпочато будівництво нового житлового будинку. Факт знесення старої будівлі засвідчено Бюро технічної інвентаризації при виготовленні інвентаризаційної справи. По факту початку будівництва було виготовлено будівельний паспорт та взяті всі необхідні документи, однак в зв'язку зі смертю [PERSON] житловий будинок не був закінчений та не прийнятий в експлуатацію. Рішенням Калинівського районного суду від 19.10.2016 року було припинено право власності [PERSON] на житловий будинок з прибудовою, площею 55,7 кв.м., сарай, два гаражі, погріб, що розташовані в м. Калинівка, вул. Чернишевського, 9, Вінницької області, в звязку із смертю власника. 18.05.2015 року позивачка, як спадкоємиця після смерті [PERSON] звернулась до Калинівської міської ради із заявою про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою по узаконенню земельної ділянки, що знаходиться під будинком по вул.Чернишевського,9, однак листом №02-12-793 від 28.05.2015 року їй було відмовлено на тій підставі, що необхідно надати правовстановлюючі документи на житловий будинок, який знаходиться на даній земельній ділянці. Згідно рішення Калинівської міської ради 30-ї сесії 5-го скликання від 29.10.2009 року №475 «Про приватизацію земельних ділянок громадянам м.Калинівки» [PERSON] було передано безоплатно у власність земельну ділянку 0,0719 га для обслуговування житлового будинку та госпбудівель. Крім того, згідно рішення Калинівської міської ради 30-ї сесії 5-го скликання від 29.10.2009 року №485 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та госпбудівель площею 0,0709 га в м.Калинівка по вул.Чернишевського,9. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії ІІ-АГ №414207, виданого завідуючим бюро ЗАГС 30.10.1977 року. Відповідно до ст.ст. 1216 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч.ч. 1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При вирішення питання про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON], що відкрилась після смерті [PERSON], який помер 21.05.2010 року суд враховує, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, що підтверджується відміткою про реєстрацію у її паспорті та протягом шести місяців не заявила про відмову від неї, а тому позовна вимога в частині встановлення факту прийняття спадщини є безпідставною. Однак, оформити свої спадкові права на житловий будинок літ.Д з верандою літ.д, загальною площею 128,1 кв.м., житловою площею, 64,4 кв.м. позивачка позбавлена можливості, оскільки в звязку зі смертю [PERSON] житловий будинок не був закінчений та не прийнятий в експлуатацію. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Згідно ч.1 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) собою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Частина 2 ст.331 цього кодексу передбачає особливості набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст. 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК України). В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що померлому [PERSON] було надано у власність земельну ділянку на якій розташований самовільно збудований житловий будинок і до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд приходить до висновку про визнання права власності за позивачкою на спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON], який помер 21.05.2010 року в м.Калинівка Вінницької області на самочинно збудований житловий будинок, що не порушує права інших осіб. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial