Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, до складу якої в тому числі входить житловий будинок [ADDRESS], який належав померлому на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, посвідчений нотаріусом 19.05.1959 року та зареєстрований за № 2.4874. За життя її батько [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований за № 10450, яким, на випадок своєї смерті, заповідав усе своє майно на її користь. У зв»язку із смертю батька вона звернулася до Першої Макіївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 375/2007. Після дослідження наданих нею документів, нотаріусом їй були надані роз'яснення про неможливість оформлення спадкових прав на житловий будинок у зв»язку із відсутністю державної реєстрації права спадкодавця на спадкове майно. При цьому нотаріус посилався на ст. 182 ЦК України відповідно до якої, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За фактичними обставин справи [PERSON] відповідно до рішення виконкому Центрально-Міської районної ради депутатів за № 233 від 09.04.1959 року була виділена садибна земельна ділянка площею 600кв.м для забудови індивідуального житлового будинку та безстрокового користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] По закінченню будівництва житлового будинку, що здійснювалося її батьком [PERSON] на підставі відповідного проекту та дозволу, був затверджений акт прийомки індивідуального домоволодіння від 14.03.1966 року, оформлений та підписаний у встановленому законом порядку. З акту прийомки індивідуального домоволодіння вбачається, що адреса, за якою її батько отримав земельну ділянку та здійснив будівництво змінилася на адресу: [ADDRESS]. Така адреса житлового будинку була визначена у 1966 роках органами місцевого самоврядування та існує до теперішнього часу. На підставі отриманих документів її батько вважав себе законним власником вище зазначеного житлового будинку, володів та користувався належним йому житловим будинком на власний розсуд. Реєстрація прав [PERSON] на даний житловий будинок, у встановленому на той час порядку, здійснена не була за невідомих їй обставин. З метою вирішення питання про реєстрацію прав власності [PERSON] на спірний житловий будинок, який належав йому на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, вона звернулася до реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області. За результатами цього звернення їй були надані роз'яснення, що власник має особисто звертатися за реєстрацією своїх прав чи через представника, а у разі його смерті такі питання спадкоємці вирішують у судовому порядку. Таким чином, вона позбавлена можливості у нотаріальному порядку прийняти спадщину, в зв»язку з чим вимушена звернутися до суду. Просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], визначений в технічній документації літерою А-1, загальною площею 61,7кв.м, житловою площею 40,5кв.м та господарські споруди: літню кухню «Б», вбиральню «В», гараж «Е», сарай «Д», сарай «Ж», сарай «Г», огородження № 1, після смерті її батька [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог дала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. В подальшому позивачка в судове засідання не з»явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суду надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача - Макіївської міської ради в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням розглянути справу у відсутність їх представника, так як Макіївська міська рада не вважає себе належним відповідачем по справі. Суд, заслухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З рішення виконкому виконкому Центрально-Міської районної ради депутатів трудящих м. Макіївки № 233 від 9 квітня 1959 року вбачається, що [PERSON] була виділена та закріплена у безстрокове користування земельна ділянка розміром 600кв.м на право забудови індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS]/а.с.8/. Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві індивідуальної власності від 19 травня 1959 року, посвідченого у нотаріальному порядку, та укладеного з відділом комунальної власності, [PERSON] відповідно до вище вказаного рішення виконкому, була відведена у безстрокове користування земельна ділянка площею 600кв.м. для будівництва житлового будинку та господарських споруд за вище вказаною адресою, реєстровий № 2-4874/а.с.9-10/. Відповідно до акту прийомки індивідуального домоволодіння від 14.03.1966 року комісія вважала прийнятим пред'явлене до здачі домоволодіння [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Комісії був пред'явлений договір на право забудови від 19.05.1959 року, реєстровий № 2-4874/а.с.6-7 З технічного паспорту та акту складеного ПП «Домінанта» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] розташоване домоволодіння, яке збудоване на підставі договору на право забудови № 2-4874 від 19.05.1959 року. На земельній ділянці збудований житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 67,1кв.м., у тому числі житловою-40,5кв.м та господарські споруди: літня кухня, вбиральня, гараж, 3 сараї /а.с.11-20/. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року, про що в Книзі реєстрації актів про смерть [INFO] року зроблено відповідний актовий запис за № 1102/а.с.21/. Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] року і її батьком зазначений [PERSON]/а.с.23/. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON], [INFO], 20 липня 1974 року уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище [PERSON]/а.с.22/. Отже, в судовому засіданні, наданими належними письмовими доказами підтверджений той факт, що позивачка [PERSON] є рідною дочкою померлого [PERSON]. З заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої Макіївської державної нотаріальної контори 5 грудня 1978 року та зареєстрованого в реєстрі за № 10450 вбачається, що [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно заповідав дочці [PERSON]./а.с.5/. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що в Першій Макіївській державній нотаріальній конторі після смерті спадкодавця [PERSON] було заведено спадкову справу № 197 за 2014 рік/а.с.54/. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) мається чинний заповіт заповідача [PERSON] посвідчений 05.12.1978 року в Першій Макіївській державній нотаріальній конторі/а.с.57/. Відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 17 квітня 2014 року, державний нотаріус Першої Макіївської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS] у вчинені нотаріальних дій по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями номер [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року/а.с.53/. З інформації наданої КУ «Макіївській міський архів» від 04.06.2014 року вбачається, що надати виписку з реєстраційної книги, щодо зареєстрованих власників на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] неможливо, в зв»язку з відсутністю зареєстрованого права власності/а.с.62/. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, відсутні відомості щодо об'єкта нерухомого майна розташованого за адресою: донецька область, [ADDRESS]/а.с.75/. Згідно частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Отже, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом. На виконання цієї постанови місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності, державними технічними комісіями. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Відповідно до п. 4 додатку № 1 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу провадилася бюро технічної інвентаризації на підставі договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачених постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 року «Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх». Про реєстрацію спірного будинку за [PERSON] на той час, свідчить договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності [PERSON], реєстровий номер 2-4874/а.с. 9-10/, акт приймання індивідуального домоволодіння від 14.03.1966 року, відповідно до якого комісія вважала прийнятим пред'явлене до здачі домоволодіння [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]/а.с.6-7/. Оскільки виникнення спадкових правовідносин щодо майна [PERSON], який помер [INFO] року виникли до набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року, суд вважає можливим на підставі ст. 6 Перехідних та заключних положень до ЦК України в редакції від 18.07.1963 року застосувати до вищевказаних правовідносин положення ст. ст. 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути здійснені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. На підставі п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 4 червня 1983 року « Про практику розгляду судами України справ про спадщину» передбачений ст. 549 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою зацікавленої особи або доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у встановлений строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Таким чином, суд вважає, що за позивачкою [PERSON] можливо визнати право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки як було встановлено в судовому засіданні, цей будинок на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності та акту приймання індивідуального домоволодіння, належав її батьку [PERSON], який помер [INFO] року, а [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, крім того, на її ім.»я померлим [PERSON] був складений заповіт. [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки з 1973 року проживала і проживає в цьому будинку, який тривалий час знаходився в користуванні померлого [PERSON] та членів його сім»ї без належної реєстрації за ним права власності, що позбавило позивачку оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved