Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивачка за первісним позовом звернулася до суду з позовом 22.07.2010 року. Відповідач за первісним позовом звернувся до суду з зустрічним позовом 21.08.2009 року. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягаючи на поновленні свого порушеного права на користування житлом та вселенні , її доводи підтримав адвокат [PERSON] Зустрічний позов не визнала, але пояснила, що хоче отримати свою частку або вартість частки майна, набутого в шлюбі. Пояснила, що перебували в шлюбі, вона зареєстрована в квартирі свого колишнього чоловіка, бо шлюб між ними розірвано. Вона змушена була піти, бо вони сварилися. Вона зверталася до міліції. Відповідач за первісним позовом та його представник за клопотанням [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнали, проти позову заперечували, наполягаючи на задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] пояснив, що вже не пам»ятає з яких підстав але він підписав заяву на реєстрації [PERSON] в квартирі, що належить йому на праві власності, оскільки він в законодавстві не обізнаний ,то на той час він не усвідомлював, що вони в шлюбі не перебувають і в паспортному відділенні йому в квартиру зареєстрували чужу жінку, так як зареєстрував її в травні 2007 року а побрався з нею тільки в лютому 2008 року. Потім його дружин пішла в лютому 2009 року ,всі свої речі забрала, він їй сам все відвозив на місце роботи та вона повернула йому ключі від квартири. Зараз він одружився з іншою жінкою, його власна квартира є однокімнатною, має площу менш ніж 16 кв.м. , і він просить усунути перешкоду в користуванні власністю та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку. Третя особа - СГІРФО Дзержинського РВ ДУМВС України в Харківській області в судове засідання не зявився,, про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. . Вислухавши пояснення сторін , їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи Дзержинського районного суду м. Харкова №2-7083/09 від 05.10.2009 року, дослідивши відмовні матеріали Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області №6801 від 29.05.2009 року та №715 від 19.01.2010 року, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Позивачка за первісним позовом [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем за первісним позовом [PERSON] з 23 лютого 2008 року , що підтверджується актовим записом № 81 від 23.02.2008 року, який виконано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції(арк..справи4). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується актовим записом про реєстрацію розірвання шлюбу № 559 від 06.11.2009 року, який виконано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (арк..справи 27) Відповідачу за первісним позовом [PERSON] на праві власності належить однокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] жилою площею 16,3 кв.м., загальною площею 29.5 кв.м., корисною площею 28,8 кв.м. До укладення шлюбу, а саме 23 травня 2007 року відповідач за первісним позовом [PERSON] зареєстрував [PERSON] в своїй власній квартирі всупереч діючому законодавству Сторони не заперечують проти тих обставин, що [PERSON] залишила житлове приміщення в лютому 2009 року, в своїй заяві до РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 29.05.2009 року, яка міститься в відмовному матеріалі №6801 від 29.05.2009 року [PERSON] вказала ,що в березні 2009 року ,але протокол судового засідання по цивільній справі №2-7083/09 від 05.10.2009 року не оскаржила, з зауваженнями не зверталася. В судовому засіданні при розгляді цивільної справи [PERSON] проти тих обставин, що залишила помешкання в лютому 2009 року не заперечувала, тих обставин, що була змушена залишити помешкання примусово суду не довела. Звернулася з заявою до міліції тільки 29.05.2009 року, бо як пояснила до цього часу не знала, що її право порушено. [PERSON] 15.05.2010 року уклав шлюб з іншою жінкою, що підтверджується актовим записом про реєстрацію шлюбу №184 від 15.05.2010 року, який зроблено Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції . З іншою жінкою він фактично мешкає до офіційної реєстрації шлюбу, що фактично підтверджується відмовним матеріалом№715 від 19.01.2010 року Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, проти цих обставин позивачка за первісним позовом [PERSON] не заперечувала, бо пояснила, що 17.01.2010 року прийшла до квартири з чоловіком ,з яким нині перебуває в фактичних шлюбних відносинах та побачила в квартирі свого колишнього чоловіка в неадекватному стані та якусь перелякану жінку, яка пояснила, що живе сумісно з [PERSON] Прослухавши технічний запис судового процесу по цивільній справі Дзержинського районного суду м. Харкова №2-7083/09 від 05.10.2009 року встановлено, що даючи пояснення при розгляді цивільної справи про розірвання шлюбу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] даючи пояснення по цивільній справі як відповідачка пояснила(мова оригінала) «Я в этой квартире не могу и не буду жить», «из дома ушла сама ,так как он в очередной раз ушел в запой» На підставі довідки Міської поліклініки № 26 Дзержинського району м. Харкова від 21.01.2010 року № 55, [PERSON] з 01.01.2009 року до часу видачі довідки за наданням медичної допомоги не зверталася, лікаря за помешканням не викликала. На підставі довідки Харківського Поштамту , відповідачка [PERSON] за адресою реєстрації грошових переказів не отримувала, періодичних видань не виписувала, двічі на прізвище Міланка тричі надходив рекомендований лист, але ініціали в відомості не вказані, за збігом терміну зберігання рекомендований лист повернуто відправнику. Відповідач надав суду докази стосовно тих обставин, що за весь час він сплачує комунальні послуги та квартирну плату самостійно. Відповідачка проти тих обставин, що вона не сплачує за комунальні послуги та квартиру плату не заперечувала. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом в судовому засіданні були роз»яснені сторонам вимоги ст..ст.10,11,60 ЦПК України , суд приходить до висновку, що позивачкою за первісним позовом [PERSON] обґрунтованість її доводів не доведена , позивачем за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтованість доводів доведена в повному обсязі . На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ч 3 ст.61 ЦПК України обставини ,встановлені судовим рішенням в цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлені ці обставини. Таким чином, суд вважає встановленими в судовому засіданні по цивільній справі Дзержинського районного суду м. Харкова №2-7083/09 від 05.10.2009 року обставини , що [PERSON] пішла з квартири добровільно та не зможе в подальшому жити в квартирі і не хоче цього в подальшому, це було сказано [PERSON] в судовому засіданні 05.10.2009 року. Суд вважає цей факт таким, що доказуванню не підлягає. Згідно вимог п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» №2 від 12.04.1985 року і з змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 10.03.1989,№13 від 25.12.1992,№15 від 25.05.1998 років, вирішуючи питання про право користування жилим приміщенням, суд винен встановлювати : чи була письмова згода на вселення всіх членів сім»ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем проживання, чи вели вона з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами його сім»ї, що проживають разом з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз»яснив Пленум Верховного суду України в п.15 Постанови від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім»ї наймача (власника) приміщення ,або ж для відмови їй в цьому. Однак , відсутність письмової згоди членів сім»ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. » При розгляді цього спору Житловий Кодекс України не може бути засновано, бо квартира належить [PERSON] на праві власності. Суд вважає, що наявність реєстрації відповідачки за зустрічним позовом по справі [PERSON] в квартирі [ADDRESS] сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім»ї наймача (власника) приміщення , бо вселення [PERSON] до жилого приміщення власника [PERSON] суттєво порушує право власності позивача за зустрічним позовом, бо він має право власності на однокімнатну ізольовану квартиру, перебуває в шлюбі та мешкає з іншою жінкою. Суд приходить до висновку, що [PERSON] була вселена та зареєстрована в спірному приміщенні як член сім»ї власника, на цей час членом сім»ї вона не перебуває, тому її право на користування житлом не є порушеним та поновленню не підлягає. На підставі ст..41 Конституції України кожен має право володіти ,користуватися та розпоряджатися майном. На підставі ст..319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. Виходячи з вимог ст..328 ЦК України позивачка набула право власності на законних підставах до яких відноситься приватизація житла та має право розпорядитися своїм правом власності відповідно закону незалежно від волі інших осіб ( ст.316 ЦК України) На підставі ст..ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України). Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. В задоволенні позовних вимог [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: approved