Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON], діючої в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO] народження, про визнання втратившою право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог вказала, що на підставі договору купівлі-продажу вона є власником житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в якій, окрім неї, з жовтня 2013 року з її згоди зареєстровані відповідачка [PERSON] і її малолітня донька [PERSON], [INFO], які жодного дня в спірній квартирі не проживали і ніколи нею не користувалися. Зазначаючи на тому, що реєстрація відповідачки і її дитини призводить до виникнення зайвих комунальних послуг та порушення її права власності, позивачка просить суд визнати їх втратившими право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і суду пояснила, що в 2013році на прохання сторонніх осіб вона зареєструвала в своїй квартирі, яка належить їй на праві власності, відповідачку [PERSON] і її малолітню доньку, так як вона не могла стати на квартирний облік. Відповідачка жодного дня в квартирі не жила і при потребі мала знятися з реєстраційного обліку. Проте знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідачка не бажає, а сам факт реєстрації відповідачки і її доньки в квартирі перешкоджає їй в розпорядженні квартирою, збільшує комунальні послуги, які відповідачка самостійно не сплачує. Зазначаючи на це, відповідачка просить суд усунути перешкоди в розпорядженні її майном і визнати відповідачку та її малолітню доньку - [PERSON], 2011року народження, втратившими право користування її квартирою. Представник служби у справах дітей проти задоволення позову не заперечувала, вважала, що ні відповідачка, ні її малолітня дитина права на квартиру і проживання в ній не набули, оскільки їх реєстрація в квартирі носила суто формальний характер, так як жодного дня вони в квартирі не проживали, будь-якого договору на користування квартирою не мали і членами сім'ї власника ніколи не були. Відповідачка, яка належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотання про перенесення розгляду справи суду не надіслала, що дає суду підстави вважати її неявку без поважної причини та можливість зі згоди позивача розглянути справу у заочному судовому засіданні відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних в справі даних. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі та надавши їм юридичну оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13.06.1997 року є власником квартири [ADDRESS] (арк.спр.2). Згідно довідки з місця проживання та складу сім'ї позивачки, в її квартирі зареєстровані відповідачка [PERSON], 1976 року народження,і її донька [PERSON], [INFO], які згідно складеного об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Явір» м. Мирнограда акту від 24.04.2017 року в квартирі позивачки не проживають з 23 жовтня 2013 року (арк.спр.7,8,28). Зазначена обставина, окрім пояснень позивачки, знайшла своє достатнє підтвердження в судовому засіданні в показаннях свідка [PERSON], яка суду пояснила, що тривалий час знає позивачку як мешканку їх будинку, часто з нею спілкується і знає, що вона проживає в квартирі разом зі своїм чоловіком [PERSON] Інші особи в квартирі позивачки не проживають. З відповідачкою [PERSON] і її малолітньою донькою вона не знайома і жодного разу в квартирі позивачки їх не бачила. Таким чином, судом встановлено, що факт не проживання відповідачки і її малолітньої доньки в квартирі позивачки з 23 жовтня 2013 року (моменту їх реєстрації ) носить постійний і безперервний характер. Згідно ст.150 ЖК України, ч. 1 ст.319 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, власник майна у відповідності до вимог ст.391 ЦК має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод здійсненні права власності в формі пред'явлення вимоги про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Положеннями ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод також закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст. 16,386,391 ЦК України, і у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Оскільки відповідачка зі своєю малолітньою дитиною в квартирі позивачки з 23.10.2013ромоменту їх реєстрації в ній не проживають, квартирою не користуються і ніколи не користувалися, дій щодо добровільного зняття з реєстрації відповідачка не вчиняє, суд погоджується з доводами позивачки про те, що їх реєстрація в квартирі створює їй перешкоди у реалізації права власності щодо свого майна, що є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved