Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 16.10.2015 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому квартиру [ADDRESS]. Єдиними спадкоємцями за законом після смерті останнього були її мати [PERSON] та дядько [PERSON], яким померлий доводиться двоюрідним дядьком та які звернулись до нотаріальної контори з заявами про відмову від належних їм часток на її (позивачки) користь. Вона також звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], який доводиться їй двоюрідним дідусем. При наданні нотаріусу документів, що підтверджують факт її родинних стосунків з померлим, нотаріусом було повідомлено, що деякі з цих документів мають помилки щодо зазначення прізвища, імя та по батькові деяких родичів та рекомендував звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Також 13.02.2016 року їй стало відомо, що спадкова квартира належить [PERSON], яка нібито придбала її за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 04.02.2016 року, укладеним між нею та [PERSON], як продавцем. Посилаючись на вищезазначене та те, що договір укладений від імені [PERSON] після смерті останнього та не відповідає приписам ст.ст.203,215,658 ЦК України, позивачка просила суд встановити факт родинних відносин між нею та померлим [PERSON], як між двоюрідною онучкою та двоюрідним дідусем, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04.02.2016 року. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю належними доказами. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалі справи, що 16.10.2015 року помер [PERSON] (а.с.27) та після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], що належала останньому на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1999 року (а.с.39). Після смерті останнього до Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк звернулись позивачка [PERSON] та її мати [PERSON] (а.с.110 зв., 115 зв.) В подальшому [PERSON] та двоюрідний племінник [PERSON] - [PERSON], подали до нотаріуса заяви, згідно яких відмовились від належної їм частки в спадковому майні на користь [PERSON] (а.с.115, 117 зв.). В обґрунтування заявленого позову в частині встановлення факту родинних відносин позивачка посилалась на те, що при наданні нотаріусу документів, що підтверджують факт її родинних стосунків з померлим, нотаріусом було повідомлено, що деякі з цих документів мають помилки щодо зазначення прізвища, імя та по батькові деяких родичів та рекомендував звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Під час дослідженням судом письмових доказів встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], від якого мали дітей, у т.ч. доньок [PERSON] та [PERSON] (а.с.9,10,12). [PERSON] від шлюбу з [PERSON] мали сина [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). [PERSON] (після одруження з [PERSON] Моісеєвичем обрала прізвище [PERSON]) мала дитину доньку [PERSON] (а.с.14,15). В свою чергу [PERSON] від шлюб із [PERSON] мала сина [PERSON], а від шлюбу з [PERSON] Літманом ([PERSON]) Мордуховичем доньку [PERSON] (а.с.16-19,140,141). [PERSON] одружилась із [PERSON] та від шлюбу мають доньку позивачку [PERSON] (а.с.21,141 зв.). Таким чином, виходячи із досліджених судом письмових доказів, наданих позивачкою на підтвердження родинних стосунків з померлим [PERSON], вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. Син [PERSON] [PERSON] та донька [PERSON] - [PERSON], є двоюрідними братом та сестрою. Відповідно [PERSON] є двоюрідним дядьком доньки своєї двоюрідної сестри [PERSON] [PERSON] та двоюрідним дідом доньки останньої позивачки [PERSON]. Крім того, факт родинних відносин між позивачкою та померлим [PERSON] підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]В, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт родинних стосунків між нею та померлим [PERSON], як між двоюрідною онучкою та двоюрідним дідусем. Заперечення представника відповідача на те, що позивачкою не надано доказів щодо підтвердження родинних стосунків між [PERSON] та померлим [PERSON] суд вважає безпідставними, оскільки вказаний факт підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб між [PERSON]П та [PERSON] (після одруження [PERSON]), а також свідоцтвом про народження [PERSON], батьками якого згідно останнього є [PERSON] та [PERSON] Таким чином [PERSON] є сином [PERSON], що є двоюрідною сестрою [PERSON] До того ж встановлення родинних стосунків між [PERSON] та померлим [PERSON] не має значення для підтвердження факту родинних стосунків між позивачкою та померлим [PERSON] Також суд вважає безпідставними заперечення представника відповідачки щодо неналежності доказу наданої позивачки довідки (а.с.12) щодо походження [PERSON], оскільки в судовому засіданні представником [PERSON] представлено оригінал вказаної довідки, засвідченої належним чином, а викладені в ній дані щодо походження [PERSON] від [PERSON] та [PERSON] також підтверджується посвідченням (а.с.10) та показаннями свідків в суді. В звязку з цим, а також приймаючи до уваги, що в наданих позивачкою до нотаріальної контори документах на підтвердження родинних стосунків існують розбіжності при написанні прізвищ родичів ([PERSON] або [PERSON]) та іншим чином ніж в судовому порядку позивачка підтвердити факт родинних стосунків із спадкодавцем [PERSON] не має можливості; що встановлення факту родинних стосунків з останнім необхідно заявниці для реалізації своїх спадкових прав та оформлення спадщини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В частині заявлених позивачкою вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04.02.2016 року, суд враховує наступне. З матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення вказаного договору вбачається, що 04.02.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу (зареєстрований в реєстрі за №7), згідно якого відповідачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Продавцем за вказаним договором виступав [PERSON], [INFO], якому квартира належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1999 року (а.с.65-66,94). Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст.203). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215). Згідно ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. А відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким в силу ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи. Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини та положення ЦК України, оскільки [PERSON] помер 16.10.2015 року, що виключає можливість укладання останнім 04.02.2016 року оспорюваного договору купівлі-продажу; той факт, що після смерті останнього його цивільна правоздатність припинилась та право на спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] з 16.10.2015 року перейшло до спадкодавців [PERSON], у т.ч. позивачки, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу від 04.02.2016 року на підставі ст.ст.203,215 ЦК України підлягає визнанню недійсним, а позовній вимоги [PERSON] в цій частині також слід задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 826 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved