Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову вказує, що з 29.11.2007 року по 08.11.2012 року вона (позивачка) перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем - [PERSON] . Даний шлюб був розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.11.2012 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Також вказує, що рішенням Придніпровського районного суду від 03.09.2012 року з відповідача [PERSON] на її (позивачки) користь стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з 07.08.2012 року до досягнення дитиною повноліття. На даний час син підріс і відповідно витрати на його утримання суттєво збільшились, в зв`язку із чим її (позивачки) матеріальне становище погіршилось. При цьому відповідач відмовляється добровільно виплачувати допомогу та тим більше збільшити допомогу на дитину. Вказує, що вона (позивачка) самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Відповідач же не сплачує аліменти на забезпечення гармонійного розвитку дитини, в зв`язку із цим вона (позивачка) бажає збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання їх спільного сина. Згідно зі Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року становить - 2218 гривень. Відповідно мінімальний гарантований розмір аліментів 2020 для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня -1109 гривень. Тому, вважає за доцільне, враховуючи рівень життя на сьогоднішній день, стягувати з відповідача щомісячно 3000 грн. В силу ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А тому просить: збільшити розмір аліментів, що стягуються із відповідача на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.09.2012 року, та стягувати з відповідача - [PERSON] на її - [PERSON] користь аліменти на утримання їх спільного сина - [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3000 гривень від дня винесення рішення та щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2020 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). 12.04.2021 року відповідач [PERSON] , в особі представника Кузьмінського О.О. , подав до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову оскільки вважає його необґрунтованим. Також вказує, що згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня складає 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить близько 1200 грн. Тому, розмір аліментів, що стягуються з нього (відповідача) щомісячно - 1200 грн. повністю відповідає вимогам ст. 182 СК України та є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, просить врахувати, що від дати присудження аліментів, його (відповідача) матеріальний стан не поліпшився, а навпаки погіршився у зв`язку з відсутністю роботи. Вищевказані обставини підтверджуються відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, які повністю спростовують твердження позивачки щодо покращення матеріального становища відповідача та працевлаштування на нову роботу. На даний час відповідач офіційно не працевлаштований та не має регулярного заробітку, на його повному матеріальному утриманні перебувають непрацездатні батьки, які з огляду на незначний розмір пенсійного забезпечення потребують постійної фінансової підтримки. Крім того, він (відповідач) має ще двох дітей від попередніх шлюбів, зокрема неповнолітню доньку. Тому, у нього (відповідача) відсутня реальна можливість сплачувати аліменти в тому розмірі, про який просить позивачка. Також вказує, що позивачкою не надано жодного доказу який би підтвердив погіршення її матеріального становища, тож заявлений нею розмір витрат на дитину та її твердження ґрунтуються лише на припущеннях. 19.04.2021 року представником позивачки [PERSON] - адвокатом Гаврильченком В.М. подано до суду відповідь на відзив, в якому останній вказує, що [PERSON] самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, а також всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Відповідач [PERSON] жодної участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться його станом здоров`я, не проявляє ніякої ініціативи зустрітись з ним, тобто повністю не приймає участі в моральному, духовному та фізичному розвитку сина. Також вказує, що позивачка є матір`ю трьох дітей, що підтверджується посвідченням батьків багатодітної сім`ї (копія додається). Тобто на даний час на її повноцінному утримані перебуває їх спільна дитина з відповідачем [PERSON] [INFO] та ще двоє дітей від іншого шлюбу, а саме: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . З 14.08.2014 року позивачка офіційно безробітна, що підтверджується ксерокопією трудової книжки про останнє місце працевлаштування. Батьки позивачки є непрацездатними, мати - [PERSON] [INFO] та батько [PERSON] [INFO] є інвалідами 2-ї групи та самі потребують матеріальної допомоги. Відповідно довідки від 12.10.2020 року № 1720/28-5/2-1, виданої Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, позивачка - [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціальної допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики Черкаської міської ради та отримує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ях на термін з 01.04.2019 року по 31.10.2023 рік. Також вказує, що причиною звернення до суду з даним позовом є погіршення матеріального стану позивачки, який призводить до погіршення нормального розвитку дитини, оскільки з усіх виплат які позивачка отримувала здійснюється лише виплата Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, відповідно якої вона отримує виплату щомісяця в розмір 1700 грн., як допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях. В січні 2021 року позивачка звернулась до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, де отримала допомогу в розмірі 665 грн. щомісячно як тимчасову допомогу на 1 дитину, коли мати (батько) ухиляється від сплати аліментів. З урахуванням наведених обставин, вона (позивачка) не в змозі самостійно утримувати дитину на ту суму яку сплачує відповідач, тому і просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Гаврильченко В.М. позовні вимоги підтримали та просили збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на користь позивачки на утримання сина - [PERSON] , [INFO] з 1200 грн. на 3000 грн. щомісячно, оскільки вважають, що саме такий розмір аліментів буде достатнім для повноцінного утримання сина. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Кузмінський О.О. просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому, просив врахувати, що позивачкою не надано суду належних та переконливих доказів погіршення її матеріального стану та доказів покращення матеріального стану відповідача, що б давало підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.09.2012 рок. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , її представника - адвоката Гаврильченка В.М., пояснення представника відповідача - адвоката Кузмінського О.О., дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження (серія [NUMBER] від 13.01.2010 року). Спору щодо батьківства між сторонами немає. Неповнолітній [PERSON] проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. З батька дитини - [PERSON] рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.09.2012 року стягнуті аліменти на користь позивачки - [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 07.08.2012 року і до досягнення ним повноліття (а.с. 11). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Крім того, суд звертає увагу, що Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.06.2019 року (справа №632/580/17) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року (справа № 682/3112/18). Таким чином, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача [PERSON] на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.09.2012 року на утримання сина - [PERSON] , [INFO] з 1200 грн. на 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись при цьому на збільшення потреб в матеріальному забезпеченні дитини та на зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, а також на те, що встановлена рішенням суду від 03.09.2012 року сума є недостатньою для розвитку дитини та задоволення її мінімальних потреб так, як збільшився вік дитини і вона, відповідно потребує більших витрат. Також посилається і на погіршення свого матеріального стану. Однак, позивачка [PERSON] не надала доказів на підтвердження змін, в розумінні ст. 192 СК України, які б давали можливість збільшити розмір аліментів. А зокрема, позивачкою не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я, як позивачки, так і відповідача, в тому числі і доказів того, що відповідач [PERSON] працевлаштований та має дохід, який би дозволяв сплачувати позивачці [PERSON] аліменти в тому розмірі про який вона просить. Разом з тим, нею і не заявлялося клопотань про витребування судом таких доказів. А відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачкою не доведено обставин щодо поліпшення матеріального стану відповідача [PERSON] , які свідчили б про те, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3000 грн. щомісячно. Також позивачкою не доведено факту погіршення матеріального чи сімейного стану самої позивачки. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка [PERSON] отримує допомогу на утримання дітей у розмірі 1700 грн. щомісячно, яка виплачується їй Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, що стверджується відповідною довідкою від 13.04.2021 року №491. Також позивачка отримує тимчасову допомогу в розмірі 665 грн. на утримання дитини, батько якої ухиляється від сплати аліментів, яка також виплачується Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, що стверджується відповідною довідкою від 13.04.2021 року №490. Однак вказані обставини не доводять факту погіршення матеріального становища позивачки та не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Сам факт народження ще двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є [PERSON] (не відповідач), також не може бути підставою для збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на утримання сина - [PERSON] , оскільки позивачка має право на відповідне утримання на цих дітей саме від батька дітей, а не за рахунок збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на утримання іншої дитини - сина [PERSON] . Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. А тому, враховуючи вищевикладене, докази, якими обґрунтовується позов, суд приходить до висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на користь позивачки на утримання сина - [PERSON] . Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка не позбавлена права звертатися до суду із позовом до відповідача в порядку ст. 192 СК України про збільшення розміру аліментів на утримання сина дочки, у випадку, якщо будуть існувати докази такого майнового стану відповідача, який дозволятиме останньому сплачувати аліменти в тому розмірі про який просить позивачка. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовив в задоволенні позову [PERSON] , тому підстав для стягнення із відповідача судового збору немає. Відповідно до чинного законодавства такий судовий збір необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed