Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із цивільним позовом до [PERSON], яким просила збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь, на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 (одна тисяча гривень), починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2010 року з відповідача стягнуто на її користь на утримання сина, [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття. Вважає, що на утримання дитини потрібні кошти на навчання, харчування, одяг, взуття, тоді як відповідач не бере участь у додаткових витратах, у тому числі, викликаних хворобами дитини. Вважає, що відповідач працездатний, стан його здоров'я задовільний, інших виплати по аліментах він не здійснює. Звертаючись із позовом, просила змінити порядок стягнення аліментів - з частки від заробітку на тверду, грошову суму, посилаючись на статтю 184 СК України. В судому засіданні позивачка відмовилася від частини своїх позовних вимог, зменшивши розмір суми аліментів до 930,00 гривень щомісячно, мотивуючи, що це - мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку станом на день подання позову згідно закону. Відповідач позов не визнав, пояснив суду, що має мінливий заробіток, зараз не працює, проживає з іншою сім'єю, має ще одну малолітню дитину, яку утримує. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне. Позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], в якому батьком зазначений [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а. с. 3). На виконання рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2010 року, яким з відповідача стягнуто на користь позивачки на утримання сина, [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, був виданий виконавчий лист, який був звернений до виконання (а. с. 4). Згідно пояснень сторін в судовому засіданні, сума стягуваних аліментів на користь позивачки для утримання спільного сина щомісячно до кінця 2017 року складала близька 350 гривень, а з січня 2018 року - 560 гривень. Цю суму виплат позивачка вважає недостатньою для утримання дитини, а відповідач в судовому засіданні стверджував, що не має можливості сплачувати більше 700,00 гривень на місяць, але позов не визнав навіть частково. Суд встановив, що дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Магдалинівської селищної ради 22.03.2018 року (довідка, а .с. 20). Позивачка працює продавцем-консультантом у ФОП [PERSON], за останні 6 місяців її заробіток склав 8149,00 грн. (довідка, а.с. 21). Відповідач проживає у [ADDRESS] до складу його сім'ї входять дружина [PERSON] та син [PERSON], [INFO] (довідка, видана виконавчим комітетом Мар'ївської сільської ради, а с. 39,40). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (копія, а. с. 37). Таким чином, встановлено, що на утриманні відповідача дійсно знаходиться ще одна малолітня дитина, син [PERSON] [INFO]. Згідно довідки про заробітну плату за 2017 рік, яка надана СК «Україна», де [PERSON] працював механізатором, доход відповідача за період з липня по грудень 2017 року склав 22701,13 грн. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, його робота має сезонний характер, зараз він не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості. Даний факт підтверджується і записами в трудовій книжці відповідача, дослідивши яку, суд дійшов висновку, що, починаючи з 2012 року і по теперішній час відповідач офіційно працює кілька місяців на рік, після звільнення звертається до центру зайнятості, і так відбувається кожного року, з весни по осінь кожного року він працює, іншу частину року знаходиться на обліку в центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю (копія трудової книжки, а. с. 22-29). Таким чином, суд встановив, що дохід відповідача [PERSON] носить мінливий характер, заробіток не є постійним. Суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року з відповідними змінами, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з наведеного, батьки зобов'язані забезпечити такий рівень життя своїх дітей, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей на рівні, що визначений законодавством. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Згідно ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, зміна способу стягнення аліментів (у даному випадку з твердої суми на частку від заробітку (доходу) є правом позивача. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд встановив, що відповідач є працездатною особою, не є інвалідом, має на утриманні ще одну малолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], має мінливий, непостійний доход. Суд також встановив, що позивачка працює, проживає разом з дитиною, повністю її утримує та потребує допомоги на утримання дитини з боку батька, оскільки має невеликий заробіток і самостійно виховує та утримує спільну з відповідачем дитину. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частково задовольняючи позов, суд бере до уваги, що станом на теперішній час відповідач сплачує аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складає 560 грн. щомісячно, і такий розмір аліментів, згідно СК України та з урахуванням Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» не є мінімальним, визначеним законом розміром аліментів, оскільки є значно меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, а також не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд звертає увагу на те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не позбавляє платника чи одержувача аліментів права звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, відповідно до положень статті 192 СК України, оскільки дана норма дає право особі звернутись до суду і в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи те, що після визначення судом аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, значно збільшились витрати на утримання дитини і даний розмір аліментів не забезпечує звичайних потреб дитини та її гармонійний розвиток, є меншим мінімального розміру аліментів, котрий визначений законодавством, внаслідок збільшення витрат на дитину змінився також матеріальний стан позивача, що в контексті ч.1 ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними і підлягають частковому задоволенню, з урахуванням позиції позивачки та вимог закону у розмірі 930,00 грн. щомісячно. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини, оскільки є наближеним до мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України. Визначення аліментів у меншому розмірі порушить як вимоги вищенаведеної норми закону, так і конституційні права, гарантії дитини та не забезпечить звичайних потреб та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 17 січня 2018 року. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі положень ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial