Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON]. В позовній заяві зазначає, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 травня 2010 року по даний час. Від спільного проживання в них народилося дві доньки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час подружнього життя сімейні стосунки у них не склались. Між ними часто виникали непорозуміння, сварки. Чотири роки вони проживаюжть окремо, не підтримують подружніх стосунків, їхня сім'я існує формально. Вона, Позивач чекає дитину від іншого чоловіка. З огляду на вказане, просить розірвати шлюб, прізвище змінити на дошлюбне - «[PERSON]». В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважає, що строк на примирення та збереження сім'ї не потрібен, оскільки стосунки з відповідачем повністю зіпсовані, зберегти сім'ю не можливо, вона вагітна від другого чоловіка. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згідний. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Колодіївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 27 травня 2010 року, вбачається, що цього числа зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх доньок - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 12 травня 2011 року Колодіївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області; та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 29 серпня 2012 року Колодіївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні. І позивачка, і відповідач просять шлюб розірвати. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу.

Outcome: approved