Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивачка звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради третя особа Шоста Харківська державна нотаріальна контора Головного управління юстиції в Харківській області про визнання права власності в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона мешкає за адресою [ADDRESS]. Веде господарство, прийняла частину будинку в спадок. Проте 1\\6 будинку не є її власністю, в зв'язку з чим, вона звернулась до суду та просить визнати за нею право власності на вказане майно , посилаючись на добросовісне користування частиною будинку . В судовому засіданні представник позивачки наполягав на задоволенні позовних вимог, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заперечення щодо позовних вимог через канцелярію суду. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, суд вважає причину неявки неповажною та можливим розглядати справу за відсутності представника третьої особи. В судовому засіданні встановлено, що у 1956 році подружжя, [PERSON] та [PERSON], придбали недобудований будинок [ADDRESS]. Після закінчення будівництва у 1974 році вони звернулись до суду. Рішенням Дзержинського народного суду м. Харкова від 19.07.1974 року визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним на житловий будинок № 140 з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Їх право власності було зареєстроване в Харківському бюро технічної інвентаризації 10.12.1975 року, реєстраційний № 46642. квітня 1980 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON]- сином власників будинку, та оселилась і була зареєстрована 23.12.1980 року за адресою: [ADDRESS]. · [INFO] померла [PERSON] свідоцтво про смерть ( повторне) від 24 жовтня 1995 року серія [NUMBER]. З її смертю відкрилась спадщина, яка складалась з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Фактично спадщину прийняли чоловік померлої - [PERSON] та син - [PERSON], які мешкали та були зареєстровані разом з померлою. Свідоцтво про право на спадщину не отримано. Крім цих спадкоємців на спадщину претендувала мати померлої - [PERSON], яка не мешкала разом з померлою [PERSON]. З листа Шостої Харківської державної нотаріальної контори № 2160/02-14 від 24.06.2014 року вбачається, що у 1980 році усім трьом спадкоємцям [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом (р.№ 2-4145 від 01.08.1980 року та р.№ 1-2356, 1-2357 від 20.06.1981 року) на інше спадкове майно, крім будинку [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть ( повторне), від 16 жовтня 1996 року серія [NUMBER]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11 лютого 1994 року серія [NUMBER]. Після його смерті спадщину прийняв його батько- [PERSON], так як позивачка [PERSON] відмовилась від спадщини на користь батька чоловіка - [PERSON] У 1996 році [PERSON] звернувся до Шостої Харківської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав. У Шостій ХДН [PERSON] отримав: · 12.06.1996 року Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 4- 5201 на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] (спадкова справа 32/80 після померлої [INFO] дружини [PERSON]); · 21.06.1996 року Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 4- 5481 на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] (спадкова справа 327/96 після померлого [INFO] сина [PERSON]). Окрім цього, [PERSON], належала 1/2 частика вищезазначеного житлового будинку на підставі рішення Дзержинського районного суд; м. Харкова від 19.07.1974 року. Таким чином, [PERSON] після 21.06.1996 року належали 5\\6 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS] залишилась зареєстрованою за [PERSON] і це підтверджується листом КП ХМБТІ № 2160/02-14 від 24.06.2014 року. За життя [PERSON] склав заповіт на користь позивача [PERSON], посвідчений 16 вересня 1996 року Шостою ХДНК, реєстраційний №4-8180. [INFO] помер [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть від 13 жовтня 1998 року серія [NUMBER]. 07 червня 1999 року позивач [PERSON] отримала у Шостій ХДНК Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого 12 жовтня 1999 року [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4-3301 на 5/6 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель по [ADDRESS]. Житловий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці, площею 419 кв.м, яка надавалась Рішенням Дзержинського РВК № 2 від 26.07.1955 року. Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 21.10.2014 року на земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 65,1 кв.м, житлової площею 30,3 кв.м та надвірні будівлі при цьому будинку: сараї літ. «Б», «Ж», «В», льо літ. «Г», вбиральня літ. «Д», гараж літ. Е», навіс літ. «З», альтанка літ. «К», огорожа № 1- 2, хвіртка № 2. Самочинно збудованих будівель немає. Згідно листа № 1602487 від 28.07.2014 року КП «Харківське міське бюро технічно, інвентаризації»: 1/6 частина житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення народного суду Дзержинського району м. Харкова від 19.07.1974 року (справа № 2-1115) 5/6 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.06.1999 року № 4-3301, виданого Шостою Харківською міською нотаріальною конторою. Проте суд вважає, що в даному листі міститься помилка так, як відповідно до вказаного рішення за [PERSON] визнавалось право власності на 1\\2 частину вказаного будинку. Позивачка не довела належність 1\\6 частини вказаного будинку [PERSON] Крім того з листа Шостої Харківської державної нотаріальної контори № 2160/02-14 від 24.06.2014 року вбачається, що спадщина на 1\\6 частину вказаного житлового будинку відкрита для [PERSON] Відомостей про оформлення [PERSON] вказаної частки домоволодіння не має. З копії домової книги вбачається, що у вказаному домоволодінні зареєстровані, мешкали та мешкають [PERSON] та [PERSON], родинні стосунки яких з позивачкою не встановлені, тому їх права при ухваленні рішення можуть зачіпатися. Згідно з ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодекс України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що документів на право власності на спірне домоволодіння позивачка не має, не має доказів належності 1\\6 частини будь кому. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 26 Закону України № 2780-Х11 спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судами відповідно до законодавства. У зв'язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги, щодо визнання права власності на домоволодіння безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству, і в свою чергу такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed