Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзного документу дитини посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з нею і вона самостійно займається вихованням і утриманням дитини, забезпечує її розвиток, несе фінансові витрати по її утриманню, бо батько дитини досить рідко надає будь-яку допомогу і зустрічається з дочкою. У неї є фінансова можливість забезпечити виїзд дочки за кордон з метою всебічного розвитку, лікування та оздоровлення, відпочинку та навчання, однак відповідач чинить цьому перешкоди, не надає згоди на оформлення проїзного документа дитини. 05.11.15 р. вона звернулась до [PERSON] з листом про надання дозволу на оформлення проїзного документа дитини, однак до цього часу відповідач не надав ні відповіді, ні дозволу. З цієї причини вона не може звозити дочку до своїх родичів у Росію; мають бажання відвідати також Республіку Польща, Італію, Іспанію, Францію та Угорщину, тому хочуть отримати дозвіл на виїзд до цих країн. В судове засідання позивачка не з'явилася, про дату розгляду справи повідомлялась завчасно, належним чином, в позовній заяві просила розглянути позовні вимоги за її відсутності, підтримала їх в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду цивільної справи, до суду не з'явився двічі, причин неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не направив. Дослідивши подані матеріали суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Подані позивачкою документи підтверджують, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого мають дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір'ю, що підтверджується рішенням про розірвання шлюбу, довідкою про навчання дитини. Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Аналогічна позиція міститься в Правилах перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1985 р. №57 із змінами і доповненнями. В ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. В п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1985р. з послідуючими змінами зазначається, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 років в супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, відсутнього в пункті пропуску, з зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі; без згоди та супроводу другого з батьків при наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ 31.03.1995р. № 231 проїзний документ може бути оформлено на підставі рішення суду за наявності заперечення одного з батьків. Позивачка в своїх вимогах просить надати дозвіл на багаторазові виїзди до Республіки Польщі, Італії, Іспанії, Франції, Угорщини та Російської Федерації без зазначення періоду перебування там неповнолітньої [PERSON] та оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон без згоди батька. При цьому вона вказує, що норми Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України» не містять положення, що дозволяє лише одноразовий виїзд дитини і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, коли батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїм правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачка невірно зрозуміла положення Закону, поскільки і в Законі України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України», Правилах перетинання державного кордону громадянами України не йде мова про багаторазові виїзди дитини за кордон. Вказані нормативні акти говорять про дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням початку й закінчення строку перебування в конкретній країні. Зазначення цих даних забезпечує дотримання прав та інтересів дитини і того з батьків, який залишається та виконання обов»язку іншим з батьків про повернення дитини. Достатніх даних, що дозвіл без зазначення конкретної країни та часового проміжку перебування сприятиме забезпеченню інтересів дитини, створить їй належні умови для відпочинку, лікування та оздоровлення, навчання і всебічного розвитку на що вказує позивачка в позові, в матеріалах немає. Крім того, в матеріалах відсутні дані про те, що відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, оскільки з копії листа з яким позивачка зверталась до [PERSON] вбачається, що вона просила надати дозвіл лише на оформлення закордонного паспорта.

Outcome: dismissed