Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: Виноградівське РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до Договору дарування будинку від 20.10.2011 року посвідченим приватним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №4099, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10.2011 року № 31777351, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] На даний момент в вище вказаному житловому будинку проживає позивачка разом з батьком та своєю сім»єю. Відповідач по справі - [PERSON], не проживає в помешканні позивачки вже понад чотирьох років, з моменту коли позивачка стала власницею будинку. По місцю своєї реєстрації в [ADDRESS], відповідач не проживає. Така поведінка відповідача, а саме не проживання по місцю реєстрації а також те, що між ним з відповідачем не має ніяких домовленостей на рахунок проживання, реєстрації і користуванням належним позивачці майном, створює позивачці перешкоди у використанні на власний розсуд належної їй на праві приватної власності житлового будинку. Реєстрація відповідача [PERSON] в житловій квартирі, грубо порушує її права та законні інтереси, в зв'язку з чим позивачка не може в повній мірі користуватись та розпоряджатися в своїх інтересах належним їй на праві приватної власності житлом. Так як, чинним законодавством України передбачено, що зняти з реєстрації при відсутності добровільної згоди можлива тільки в судовому порядку, враховуючи що відповідач не має жодного відношення до житлового будинку [ADDRESS], так як там не проживає більше чотирьох років, не займається обслуговуванням будинку, ні сплатою за надані ЖКП а також те, що між сторонами не має ніяких домовленостей на рахунок проживання і користуванням належним позивачці майном, в добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації то позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явилася, однак її представник [PERSON]подала до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ст.ст. 280,281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі. Представник третьої особи без самостійних вимог- Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явився. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору дарування будинку від 20.10.2011 року посвідченим приватним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №4099, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10.2011 року № 31777351, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] На даний момент в вище вказаному житловому будинку проживає позивачка разом з батьком та своєю сім»єю. Відповідач по справі - [PERSON], не проживає в помешканні позивачки вже понад чотирьох років, з моменту від коли вона стала власницею будинку. По місцю своєї реєстрації в [ADDRESS], відповідач не проживає. Така поведінка відповідача, а саме не проживання по місцю реєстрації а також те, що між позивачкою з відповідачем не має ніяких домовленостей на рахунок проживання, реєстрації і користуванням належним позивачці майном, створює позивачці перешкоди у використанні на власний розсуд належної їй на праві приватної власності житлового будинку. Реєстрація відповідача [PERSON] в житловій квартирі, грубо порушує її права та законні інтереси, в зв'язку з чим позивачка не може в повній мірі користуватись та розпоряджатися в своїх інтересах належним їй на праві приватної власності житлом. Так як, чинним законодавством України передбачено, що зняти з реєстрації при відсутності добровільної згоди можлива тільки в судовому порядку, враховуючи що відповідач не має жодного відношення до житлового будинку [ADDRESS], так як там не проживає більше чотирьох років, не займається обслуговуванням будинку, ні сплатою за надані ЖКП а також те, що між сторонами не має ніяких домовленостей на рахунок проживання і користуванням належним позивачці майном, в добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації то позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, - «Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 72 Житлового кодексу УРСР (Порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням), визначено, що - «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку». Стаття 379 ЦК України (Поняття житла), передбачає - «Житлом фізичної особи є житловий будинок,квартира,інше приміщення, призначені та придатні для постійно проживання в них». Відповідно до ч.1 ст.317 та ч.1 ст.321 ЦК України, - «Власникові належать права володіння,користування та розпорядження своїм майном» і «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Статтею 55 Конституції України визначено, що - «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.. .Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, - «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі». Згідно ч.9 ст.110 ЦПК України, - «Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування невідоме, пред'являються за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місце проживанням або перебуванням чи постійного його заняття (роботи)». Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Враховуючи наведене суд застосовує правову позиції висловлену Верховним Судом України в постанові № 6-158цс14 від 05 листопада 2014 року: «Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.» Суд також вважає, що судові витрати по справі, які понесла позивачка, слід стягнути з відповідача [PERSON], оскільки відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку відповідно до платіжних доручень від 18.08.2017р. \\а.с.1\\, позивачка сплатила 640,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved