Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивачка за заявленими вимогами просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком її дитини [PERSON], якому вже виповнилося 16 років. Шлюб з відповідачем зареєструвала 12.02.1997 року, фактично сім»я в них існувала на протязі декількох місяців, близько до середини 1997 року. В подальшому до моменту розірвання шлюбу 08.05.2003 року шлюбні стосунки з відповідачем не підтримували. Відповідач декілька разів був засуджений за скоєння злочинів, пов»язаних з крадіжками і вживанням наркотичних засобів. За рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.1998 року на її користь з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини його доходів. Однак, після декількох мізерних виплат, починаючи з 1999 року [PERSON] аліменти не сплачує, злісно ухиляється від обов»язку і відповідальності по утриманню дитини. У зв»язку з цим вона декілька разів зверталась до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві та до Прокурати Дніпровського району м. Києва з вимогою порушити відносно негідного батька дитини кримінальну справу та притягнути [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України. Однак, в цьому було відмовлено, відповідач, почуваючи себе безкарним, на протязі 14 років не приймає участі у вихованні і утриманні сина матеріально. Заборгованість по аліментам становить суму 82 596,94 грн. Дитину відповідач ніколи не виховував, байдуже ставиться до сина, не бажає спілкуватись з дитиною, уникає з ним зустрічей, злісно ухиляється від надання коштів на утримання дитини, офіційно не працевлаштовується, однак працює без оформлення працевлаштування. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги та викладені у позові обставини підтримала, просила суд їх задовольнити, додатково пояснила, що з відповідачем мешкають недалеко один від одного, проте при зустрічах не спілкуються, відповідач самоусунувся від виховання сина, ніколи до нього не приходив, його життям не цікавиться, хоча вона перешкод у зустрічах з дитиною відповідачу ніколи не чинила, син мав змогу декілька разів поїхати на відпочинок за кордон, однак не зміг цього зробити через проблематичне отримання дозволу на це у відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим суд, з урахуванням думки позивачки, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації Кушнір С.Б. в судовому засіданні позов та наданий суду висновок підтримав, просив прийняти рішення, виходячи з інтересів дитини. Представник прокуратури Дніпровського району м. Києва Дашкевич К.В. в судове засідання не з»явилась, суду подала заяву з проханням розглянути справу без участі представника прокуратури, в заяві вказала, що не заперечує проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, думку дитини сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження, батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], є відповідач, матір»ю дитини - позивачка (а.с. 22). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.02.1997 року по 08.05.2003 рік (а.с. 19). З пояснень позивачки, відповідач ухилився від обов»язку по вихованню та утриманню сина, не цікавиться його життям, розвитком, станом здоров»я, не зустрічається та не спілкується з дитиною, будь-якої участі у житті сина не приймає, до дитини не ніколи не приходив, аліменти мізерними сумами десь по 20 грн. сплачував орієнтовно раз на півроку, останні три роки, взагалі, кошти не платив. Дані обставини підтверджуються наявними у справі нижчевказаними письмовими доказами. Дарницьким районним судом м. Києва 25.12.1998 р. було винесено рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, починаючи з 11 грудня 1998 року до повноліття дитини - [INFO]. На підставі даного рішення виданий виконавчий лист. Однак, відповідач вищевказане рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, про що свідчить довідка-розрахунок заборгованості по аліментах видана Відділом ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві від 25.10.2013 року № 57161, згідно якої заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.10.2013 року становить в сумі 86 319 грн. 54 коп. (а.с. 4-8). У зв»язку з несплатою відповідачем аліментів на утримання дитини позивачка подавала до Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві та до прокуратури Дніпровського району м. Києва заяви про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст. 164 КК України (а.с. 12, 13). За результатами розгляду заяви старшим дільничним інспектором міліції Дніпровського РУ ГУМВС України в. Києві 12.11.2010 року була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 14). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, в сім»ї якого проживає дитина. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно складеного висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 12.06.2012 р. № 6-11/41-868/5, неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю [PERSON] Вихованням дитини та утриманням самостійно займається мати, для дитини створені належні умови для проживання. Гр. [PERSON] жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, що свідчить проте, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків, у зв»язку з чим орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина [PERSON], оскільки він ухилився від виховання та утримання дитини (а.с. 16, 17). Як роз'яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом з дотриманням вимог ст. 171 Сімейного кодексу України була з»ясована думка неповнолітнього сина сторін по справі з приводу заявлених вимог, при цьому [PERSON] суду пояснив, що він з дитинства свого батька не пам»ятає взагалі, ніколи його не бачив, не зустрічався з ним, відношення має до нього нейтральне, так як з боку батька ніколи не відчував родинного тепла, підтримки, опіки, батько жодного разу не вітав його з днем народження, з ним не спілкувався, виховує його мати, дідусь та бабуся. Згідно характеристики [PERSON], учня 11-б класу Навчально-виховного комплексу № 167, [PERSON] навчається в даній установі з 2003 року, вихованням дитини займається мати [PERSON], яка завжди відвідує батьківські збори, батько [PERSON] участі у вихованні сина не бере, проявляє байдужість до його навчання, наслідком чого є той факт, що протягом 11 років навчання жодного разу батько навчальний заклад не відвідав (а.с. 20). В спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Отже, за вищевикладених обставин, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від обов'язку по вихованню сина, не проявляє до нього батьківської турботи, з ним не зустрічається та не спілкується, не цікавиться його життям і здоров'ям, не утримує матеріально, дитина проживає з позивачкою, яка займається вихованням та утриманням сина. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно ст. ст. 79, 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. що підтверджується наявною у справі квитанцією (а.с. 1).

Outcome: approved