Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 15.03.2019 року на перехресті вул.Л.Стромцова та пр.Олександра Поля в м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Citroen Nemo н/з [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля Nissan Jukeт н/з [NUMBER] під її керуванням. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілям були заподіяні механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.04.2019 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність останнього, як власника транспортного засобу, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу №АМ/3051302. З метою компенсації завданих їй збитків вона звернулась до страховика та надала для огляду автомобіль. Згідно висновку експертного дослідження №6422 від 04.04.2019 року, вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження її транспортного засобу склала 172617 грн. 17 коп. Страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 98000 грн., в межах максимального ліміту за спричинену майну шкоду (100000 грн.), зменшеного на розмір франшизи (2000 грн.). В зв`язку з цим, позивачка просила стягнути з відповідача різницю між розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням, витрати на оплату послуг експерта в сумі 2500 грн., витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в сумі 1000 грн., а всього стягнути 78117 грн. 17 коп. В судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлений останньою позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та його представник у наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи проти позову заперечували, посилаючись на те, що правильне вирішення справи неможливо без залучення в якості третьої особи Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», адже необхідно встановити чи відшкодував страховик повну вартість пошкоджених складових частин транспортного засобу, чи зробив це з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого транспортного засобу. При цьому, страхове відшкодування було здійснено на підставі звіту, складеного ФОП [PERSON] , без ознайомлення відповідача з цим звітом, який має суперечності із висновком, долученим до позовної заяви. У відповіді заступника голови правління Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» йдеться тільки про вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, але не йдеться про врахування зносу, розрахованого в передбаченому законом порядку. Тобто, не визначено шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, яку страховик не відшкодовує згідно вимог ст.29, п.32.7 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У висновку №6422 зазначається, що експерту в якості вихідних даних не задано, що на транспортному засобі, який досліджується, проводилась заміна складових частин, що могла б вчинити вплив на коригування його вартості. Також у висновку не було наведено розрахунок зношеності. Крім того, відповідач, під час розгляду справи посилався, що незгодний з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності та не вважає себе винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди; зазначив, що є людиною з інвалідністю та не має можливості відшкодувати завдану позивачці шкоду у заявленому розмірі. В призначене на 21.11.2019 року судове засідання відповідач не з`явився. З огляду на те, що останній не надав доказів поважності причин його неявки, приймав участь в судовому засіданні, що проводилось 13.11.2019 року, в якому надав свої пояснення та заперечення у вступному слові, підтримав доводи, наведені його представником у відзиві на позовну заяву, а також враховуючи, що справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні, що не передбачає проведення судових дебатів, стадію судового розгляду справи, по якій залишилось дослідити письмові докази, а також явки в судове засідання представника відповідача, судом було відхилено клопотання останнього про перенесення слухання справи та продовжено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали останньої, суд приходить д наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15.03.2019 року на перехресті вул.Л.Стромцова та пр.Олександра Поля в м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Citroen Nemo н/з [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля Nissan Jukeт н/з [NUMBER] під керуванням позивачки. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілям були заподіяні механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.04.2019 року (справа №203/1125/19) [PERSON] за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладення адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно ч.ч.4-6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось стороною відповідача, що постанова суду від 10.04.2019 року [PERSON] не оскаржувалась та набрала законної сили 23.04.2019 року. А тому, з урахуванням положень ст.82 ЦПК України, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності його вини у дорожньо-транспортній пригоді та незгоди з постановою суду від 10.04.2019 року, яка набрала законної сили та якою встановлено вину відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 15.03.2019 року та в внаслідок якої було пошкоджено належній позивачці транспортний засіб. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст.22 Закону №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страхо-вик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закон №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Пунктом 12.1 ст.12 Закон №1961-IV передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу Citroen Nemo н/з [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу №АМ/3051302. Вказаним полісом було встановлено ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, в розмірі 100000 грн. та франшизу в розмірі 2000 грн., що не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи та не потребує додатковому доказуванню в силу ч.1 ст.82 ЦПК України. Також з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до вимог ст.ст.33,35 Закону №1961-IV, позивачка звернулась до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування, надала транспортний засіб для огляду працівниками страховика. Згідно листа страхової компанії від 14.06.2019 року вбачається, що за наслідками розгляду матеріалів справи страховою компанією було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 98000 грн., розмір якого зменшено на встановлену франшизу в сумі 2000 грн. З зазначеного вище листа вбачається, що при вирішення питання про виплату страхового відшкодування, розмір матеріального збитку було встановлено на підставі звіту №SOS_-190320-176305, виконаного ФОП [PERSON] , згідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 225186 грн. 31 коп. Згідно наданого позивачкою висновку експертного дослідження №6422 від 04.04.2019 року, складеного експертом-автотоварознавцем [PERSON] на замовлення позивачки, вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу Nissan Jukeт н/з [NUMBER] була визначена в сумі 172617 грн. 17 коп. Частиною 2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею ст.1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Оскільки судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якого було пошкоджено належний позивачці транспортний засіб, була вчинена з вини відповідача, що підтверджено судовим рішенням (постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.04.2019 року у справі №203/1125/19), яке набрало законної сили, саме на відповідача покладається обов`язок відшкодувати шкоду, завдану майну потерпілої особи. При цьому, суд враховує, що розмір заподіяного позивачці матеріального збитку перевищує максимальний розмір ліміту відповідальності за завдану майнову шкоду, визначеного полісом №АМ/3051302 в розмірі 100000 грн.; що страховою компанією, якою було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу, було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в максимальному розмірі в межах зазначеного вище ліміту та за виключенням встановленої франшизи в сумі 2000 грн. За вказаних обставин, судом під час розгляду справи було відмовлено в задоволенні клопотання сторони відповідача щодо залучення Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в якості третьої особи по справі, оскільки останнім виплачено страхове відшкодування в максимальному розмірі, а тому рішення по справі в подальшому ніяким чином не вплине на права та обов`язки останнього по відношенню до сторін. З урахуванням наведених обставин та положень законодавства, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром завданої їй матеріальної шкоди і страховою виплатою, а також франшизи в розмірі 2000 грн. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо неналежності наданого позивачкою висновку експертного дослідження №6422 від 04.04.2019 року, складеного експертом-автотоварознавцем [PERSON]. Так, з вказаного висновку вбачається, що останній було складено за наслідком безпосереднього огляду експертом транспортного засобу, що підтверджується долученими до висновку актом огляду та фотознімками; відповідно до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 року. Також судом відхиляються доводи відповідача щодо неврахуванням експертом при визначенні розміру збитку коефіцієнту фізичного зносу, оскільки з висновку чітко вбачається, що при визначенні розміру збитку такий коефіцієнт було визначено відповідно до наведеної вище Методики та враховано при подальшому розрахунку розміру шкоди. Таким чином, відповідач під час розгляду справи правильність зазначеного висновку не спростував, власного висновку не надав та клопотань про призначення по справі судової автотехнічної експертизи не заявляв. Крім того, суд враховує, що згідно наданого позивачкою висновку №6422 від 04.04.2019 року, на якому грунтуються її вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, вартість матеріального збитку визначена в сумі 172617 грн. 17 коп. В той час, як згідно листа страхової компанії від 14.06.2019 року вбачається, що згідно складеного на замовлення останньої звіту №SOS_-190320-176305, виконаного ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля є набагато більшою та складає 225186 грн. 31 коп. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивачки різницю між фактичним розміром завданої їй матеріальної шкоди і страховою виплатою, з урахуванням франшизи, кошти в сумі 74617 грн. 17 коп. (172617,17 - 98000 + 2000). Відповідно до ст.29 Закону №1961-IV витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди відшкодовуються страховиком. Однак, враховуючи, що останнім здійснено виплату страхового відшкодування в максимальному розмірі за шкоду, завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу, з відповідача на користь позивачки також слід стягнути відповідні витрати на евакуацію транспортного засобу в сумі 1000 грн., понесення яких підтверджено належними та допустимими доказами - квитанцією ФОП [PERSON] , актом виконаних робіт від 15.03.2019 року. Також з відповідач на користь позивачки слід стягнути витрати на оплату послуг експерта-автотоварознавця в сумі 2500 грн., факт понесення яких підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру. Згідно ч.ч.1,2 ст.23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача, позивачці була заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які вона зазнала під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу; неможливості користуватись останнім певний час через його суттєві пошкодження, що змусило змінювати звичайний розклад її життя, завдавало їй незручності у повсякденному житті, призвело до додаткових емоційних навантажень та необхідності витрачати додатковий час та зусиль з метою відновлення порушених прав та відшкодування завданих збитків, організації свого життя. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та на користь позивачки з відповідача слід стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Таким чином, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 78117 грн. 17 коп. , моральну шкоду в сумі 1000 грн., а всього стягнути 79117 грн. 17 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial