Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивачка в позовній заяві просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS], посилаючись на те, що їй на праві власності належить зазначений будинок на підставі договору дарування. В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], який був колишнім власником будинку, [PERSON], [PERSON], це члени його родини. З 2002 року відповідачі в зазначеному будинку не проживають, жилим приміщенням не користуються, будь-яких речей відповідачів в будинку немає. Реєстрація відповідачів перешкоджає їй в повній мірі володіти та користуватися майном. Позивачка в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день слухання справи повідомлені належним чином, через оголошення у пресі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до договору дарування від 06 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П., дарувальник [PERSON], діючий від імені [PERSON] на підставі доручення подарував, а обдаровувана [PERSON] отримала у дар належний [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу будинок [ADDRESS]. (а.с.6) 29 квітня 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище «[PERSON]». (а.с. 7) Договір дарування від 06 квітня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П., зареєстровано в ММБТІ № 7400. З акту голови квартального комітету від 28.04.2017 року, вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], в будинку [ADDRESS], з 2002 року по теперішній час не проживають місце їх перебування не відоме. (а.с.8) Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім власником будинку. На даний час право власності останнього припинено внаслідок відчуження будинку позивачці. [PERSON], [PERSON] є членами родини колишнього власника житла. Однак, вони залишаються зареєстрованим за вищевказаною адресою, що перешкоджає позивачці вільно користуватися та володіти будинком, що перебуває у її власності. Відповідно до правового аналізу Верховного Суду України з деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, з правовідносинами, які виникають між власником та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку втрата права користування житловим приміщенням колишнього власника житла є наслідком припинення його права власності на це приміщення. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 1 частини 1 статті 336 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. За вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідачі без поважних причин не проживають у будинку з 2002 року, тому вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved