Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно, а саме на 21/100 частину земельної ділянки, що обслуговує житловий будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був її братом. [INFO] померла їх матір [PERSON] , якій за життя належала частина житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування частки будинку від 18.08.2002. Спадкоємцем після смерті матері став [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем, однак спадщину не оформив. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частину житлового будинку та на земельну ділянку, що обслуговує домоволодіння. У встановлений строк вона оформила спадщину після смерті брата на 21/100 частку житлового будинку [ADDRESS] , однак не оформила право власності на частину земельної ділянки, яка пропорційно до її частки у житловому будинку складає 21/100. Іншими співвласниками домоволодіння є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , яким на праві спільної сумісної власності разом з померлою [PERSON] належить земельна ділянка, яка обслуговує житловий будинок. При зверненні до нотаріуса позивачка отримала відмову в оформленні свідоцтва про право на спадщину, оскільки частки співвласників на земельну ділянку не визначені, тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 17.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання, витребувано копію спадкової справи в нотаріальній конторі. Ухвалою суду від 28.09.2021 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті. У судове засідання позивачка не з`явилась, від її представника адвоката Скворцової О.В. надійшла заява про можливість розгляду справи без їх участі, позов підтримують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать особисті підписи в поштовому повідомленні про отримання судової повістки. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивачки про слухання справи за її та позивачки відсутності та в зв`язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.12.2020 року [NUMBER] /а.с. 7/. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Земенковою Ю.А., [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме 21/100 частини житлового будинку [ADDRESS] /а.с.8/. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.06.2021 р., право власності на 21/100 частин будинку [ADDRESS] належить [PERSON] на праві спільної часткової власності/а.с.9/. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.08.2021, земельна ділянка кадастровий номер 2310700000:02:019:0161, площею 0.0655, розташована за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до рішення Мелітопольської міської ради № 1/9 від 26.06.2017 /а.с.10, 11/ Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру, відсутня інформація про зареєстроване право на земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0.0655, кадастровий номер 2310700000:02:019:0161, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка)/а.с.13,14/. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.08.2021, домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] 21/100 частки, [PERSON] 39/100 часток та [PERSON] 2/5 часток/а.с.16,17/. Відповідно до матеріалів спадкової справи, позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори, інші спадкоємці відсутні /а.с.48-142/. Згідно свідоцтва про народження, виданого 10.08.1962 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . /а.с. 56/. Згідно свідоцтва про одруження 24 жовтня 1981 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] /а.с.57/. Крім того, в матеріалах спадкової справи мається копія спадкової справи, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] прийняв спадщину після її смерті на все майно, а саме квартиру за адресою [ADDRESS] та житловий будинок за адресою [ADDRESS] ./а.с.37-87/. Матеріали вказаної спадкової справи містять копію свідоцтва про народження, виданого 16.11.1974 року, відповідно до якого [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . /а.с.78/. Постановою нотаріуса від 30.06.2021 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не визначена частка спадкового майна на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , площею 0.0655, кадастровий номер 2310700000:02:019:0161/а.с.11/. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Як передбачено ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Таким чином, обрані позивачкою способи захисту її прав передбачені законом і відповідають йому. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.\~У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, позивачка є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до\~ст. 17\~Закону України\~«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття окремої частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що перебував у приватній власності її попереднього власника, право власності на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, одночасно переходить до набувача пропорційно до його частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли\~ попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо попередньому власнику у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва належала частка у праві\~ спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому розмірі.\~ Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2цс15аналіз змісту норм\~статті 120 ЗК України\~у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Зацими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи те, що позивачці відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом належить 21/100 частки домоволодіння [ADDRESS] , тому вона має право на надання їй у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності, а саме 21/100 земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] . За наведених вище обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у відповідності із обраним позивачкою способом захисту порушених прав, який передбачений нормами ЦК України та з яким погоджується суд, та визнати за нею право власності на 21/100 частку земельної ділянки, площею 0.0655, кадастровий номер 2310700000:02:019:0161, розташованою за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлого [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved