Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивачка вказує на те, що деякий період часу вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON] У період спільного проживання у них 11 грудня 2012 року народився син [PERSON], який зараз проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Згідно рішення Любарського районного суду від 29 квітня 2015 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всих видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення сином повноліття. Причиною звернення до суду стала та обставина, що розмір аліментів не відповідає реальним потребам дитини та розміру визначеному ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України. Саме тому вона звернулась до суду з проханням ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини всих видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до 11.12.2030 року. Позивачка у судове засідання на розгляд справи не зявилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання на розгляд справи не зявився, однак подав письмову заяву в якій вказав, що проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує та просить справу слухати у його відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 11 грудня 2012 року народився [PERSON], що стверджується свідоцтвом серії 1-ТП №185713, актовий запис №2, батьками якого записані [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Любарського районного суду Житомирської області №282/433/15-ц від 29 квітня 2015 року, на [PERSON], [INFO], жителя [INFO] покладено обовязок сплачувати аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всих видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до 11.12.2030 року. Довідка №1115 від 01.12.2017 року, видана виконавчим комітетом Новочорторийської сільської ради вказує на те, що дитина [PERSON], [INFO] проживає разом із матірю [PERSON] в с.Нова Чортория по вул.Гагаріна,39 Любарського району. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Саме тому, враховуючи те, що після ухвалення рішення суду, згідно якого із відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі, що на даний час є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії, також враховуючи матеріальний стан відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Оскільки рішення ухвалено на користь позивачки, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 640 грн. та на користь позивачки 300 грн. понесених судових витрат.

Outcome: approved