Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивачка в позовній заяві та разом із своїм представником в судовому засіданні просять суд зобов'язати відповідачку встановити огорожу решітчастого типу висотою до 1,6 метра та засипати яму викопану впритул до огорожі щебенем або іншими матеріалами. При цьому позивачка та її представник покликаються на те, що позивачка [PERSON] являється власницею будинковолодіння, що в м.Заліщики по вул.Шептицького 1 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а відповідачка [PERSON] власниця земельної ділянки, що в м.Заліщики по вул.С.Бандери 13 і вони в результаті цього являються сусідами. У 2006 році відповідачка, як стверджує позивачка, в порушення норм чинного законодавства встановила між їхніми земельними ділянками щільну огорожу висотою 2 метри, а впритул до неї викопала яму, до якої стікає вода, що створює постійний неприємний запах. Такими своїми діями відповідачка створила їй незручності, затінюється стіна її будинку, дощовими водами, що потрапляють у викопану впритул до паркану яму підтоплюється стіна, яка в результаті отримала тріщини. Вирішити дану проблему в досудовому порядку позивачка не взмозі, оскільки відповідачка на її вимоги не реагує, тому вона вимушена звертатись в суд з даним позовом, який просить задоволити в повному обсязі позовних вимог. Представники відповідачки в судовому засіданні даного позову не визнали, просять відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог, оскільки, як вони стверджують, відповідачка спірної огорожі не встановлювала, а у 2009 році стала власницею сусідньої з позивачкою земельної ділянки, до цього вона була в користуванні Заліщицького райпобуткомбінату і була відгороджена від земельної ділянки позивачки тимчасовим дерев'яним парканом. У 2010 році за погодженням із Заліщицькою міською радою відповідачка замінила стару огорожу на нову, також тимчасову, дощатого типу огорожу висотою 2 метри. Що стосується ями викопаної, як стверджує позивачка та її представник, впритул до огорожі, представники відповідачки стверджують, що ніякої ями там не існує, оскільки в 2010 році відповідачка також за погодженням із Заліщицькою міською радою очистила належну їй земельну ділянку від старого твердого покриття, шляхом відібрання шару різної товщини, від 20 до 60 см. вздовж межі на відстані одного метра від тимчасового дощатого паркана. Вважають, що такими діями відповідачка не завдає позивачці жодних незручностей, до тріщин на стіні її господарської будівлі відповідачка не має відношення, а навпаки, позивачка самовільно спорудила свою господарську споруду на відстані 30-40 см. від огорожі земельної ділянки, яка на той час була у користуванні Заліщицького райпобуткомбінату. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представників відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: зі змісту ст.103 Земельного кодексу України випливає, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні дотримуватись правил добросусідства. Згідно ст.152 ч.2 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії ТР №412 від 01.10.1996 року позивачка [PERSON] являється власницею земельної ділянки, що в м.Заліщики по вул.Шептицького (Чернишевського) 1 Тернопільської області, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0586 га. У вищевказаному державному акті прізвище та ім'я власниці записано Калакайло Галина, однак в даному судовому засіданні як позивачка так і представники відповідачки не заперечують факту, що саме позивачка [PERSON] являється власницею даної земельної ділянки. В судовому засіданні встановлено, що 25.09.2001 року відповідачка [PERSON] стала власницею нежитлового приміщення (столярного цеху), що в м.Заліщики по вул.С.Бандери 13. 30.07.2004 року [PERSON] рішенням сесії Заліщицької міської ради надано дозвіл на розроблення проекту відведення їй земельної ділянки для обслуговування вищевказаного нежитлового приміщення. Як стверджує в судовому засіданні позивачка, відповідачка [PERSON] на своїй земельній ділянці, що в м.Заліщики по вул.С.Бандери 13, що по сусідству із її земельною ділянкою, проводила у 2010 році будівельні роботи без передбаченого законом дозволу, в результаті яких викопала яму, що створює їй незручності. Із відповіді інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області №01-237/1660 від 20.08.2010 року адресованої [PERSON] вбачається, що перевіркою виявлено факт виконання [PERSON] будівельних робіт на власній земельній ділянці без дозволу, виготовлення та погодження проектної документації, власними силами. За скоєне адміністративне правопорушення [PERSON] притягнуто до відповідальності та зобов'язано зупинити будівельні роботи до моменту отримання дозволу на їх виконання, окрім робіт з влаштування тимчасової огорожі по межі земельних ділянок. Представники відповідачки стверджують в судовому засіданні, що після даної заборони інспекції ДАБК відповідачка жодних будівельних робіт не виконувала, а звернулась в Заліщицьку міську раду, для отримання дозволу на встановлення паркану та демонтаж зіпсованого твердого покриття земельної ділянки. Рішенням виконавчого комітету Заліщицької міської ради №337 від 27.10.2009 року дано дозвіл [PERSON] на встановлення огорожі земельної ділянки, що по вул.С.Бандери 13 висотою не більше двох метрів решітчастого типу, не виходячи за межі ділянки. Також даним рішенням виконавчий комітет не заперечував проти виконання благоустрою належної [PERSON] території із демонтажем існуючого покриття, що прийшло в негідність, без здійснення будь-якого будівництва до отримання на це дозволу. Після даного рішення, як стверджують представники відповідачки, останньою і було встановлено спірний тимчасовий паркан і знято верхній шар твердого покриття земельної ділянки, що позивачка називає ямою. Заліщицька міська рада листом №243 від 04.11.2016 року на заяву [PERSON] повідомила наступне: на момент розгляду на місці її заяв, щодо затемнення та руйнування стіни її будинку [PERSON], ні земельні ні будівельні роботи не проводились. Територія очищена у 2010 році від твердого покриття і завершена на стадії відібрання шару різної товщини від 0,2м. до 0,6м. вздовж межі із земельною ділянкою [PERSON] на відстані одного метра від дощатого паркану, який зі слів [PERSON] є тимчасовим та встановлений до меж визначених документацією. Щодо тріщин комісія відповіді не надала, по причині того, що вони не являються спеціалістами в даній сфері і рекомендували [PERSON] звернутись до відповідних експертних установ. Рішенням Заліщицького районного суду від 18.12.2012 року по справі №1535/11/1905 позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено. Зобов'язано відповідачку перенести самовільно встановлену огорожу таким чином, щоб відстань від господарського приміщення [PERSON] зі сторони вул.С.Бандери була 40см., зі сторони вул.Філатова - 30см. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2013 року вищевказане рішення суду виконане, самовільну огорожу перенесено, відстань від господарського приміщення [PERSON] зі сторони вул.С.Бандери становить 68 см., зі сторони вул.Філатова - 30 см. Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З вищевказаного випливає, що спірна огорожа встановлена з дотриманням межової лінії, що проходить між земельними ділянками сторін у справі. Даного факту також не заперечували сторони в судовому засіданні. Однак, позивачка наголошує на тому, що огорожа повинна бути решітчастого типу та висотою до 1,6 метра. Також просить зобов'язати відповідачку засипати яму. В судовому засіданні ні позивачка ні її представник не навели достатньо підстав для задоволення позову саме в тому обсязі про який йдеться в позовній заяві, щодо зобов'язання відповідачки встановити огорожу висотою саме до 1,6 метра та не представили доказів, які б свідчили про наявність ями впритул до спірної огорожі та причинний зв'язок між нею та тріщинами на стіні господарської будівлі позивачки, чи інший негативний її вплив. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вищезазначено, рішенням Заліщицької міської ради дано дозвіл [PERSON] на встановлення огорожі земельної ділянки, що по вул.С.Бандери 13 висотою не більше двох метрів решітчатого типу, не виходячи за межі ділянки. А, тому, враховуючи рекомендації надані відповідачці щодо встановлення огорожі решітчастого типу Заліщицькою міською радою, що не були виконані, беручи до уваги положення ст.103 ч.1 Земельного кодексу України, відповідно до якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), зважаючи на доведеність в судовому засіданні позивачкою факту затінення її земельної ділянки спірною огорожею, не спростування даного факту зі сторони представників відповідачки, суд вважає, що даний позов слід задоволити частково та зобов'язати відповідачку встановити між своєю земельною ділянкою та земельною ділянкою позивачки огорожу висотою до двох метрів решітчастого типу по існуючих межових знаках. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити позивачці за їх недоведеністю, з мотивів що вищенаведені. Вирішуючи відповідно до ст.88 ЦПК України питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивачка, яка сплатила судовий збір при поданні позову до суду, не ставить питання про їх стягнення в її користь з відповідачки.

Outcome: dismissed