Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] у якому просить стягувати із відповідача на її користь аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2013 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 19 липня 2016 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 березня 2020 року. У шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка проживає разом із нею та повністю перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач, у добровільному порядку не надає коштів на утримання малолітньої дочки, незважаючи на те, що є працездатним та за своїм станом здоров`я і матеріальним становищем спроможний утримувати [PERSON] . Відповідач має неофіційні, але стабільні доходи, крім малолітньої дитини інших утриманців немає. Посилаючись на наведене просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2021 року провадження у цивільній справі відкрито, та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження о 15 годині 30 хвилин 26 лютого 2021 року у відкритому судовому засіданні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, з викликом сторін. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. Позивач [PERSON] ,будучи належно повідомленою у судове засідання не прибула, подала заяву про проведення судового розгляду за її відсутності. У заяві вказала, що позовні вимоги підтримує та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У поданій заяві вказав, що заявлені до нього позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 2013 гривень, щомісячно, визнає у повному обсязі. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 19 липня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі який розірваний рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 березня 2020 року у цивільній справі № 599/533/20. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 22 лютого 2007 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного терторіального управління юстиції у Тернопільській області (актовий запис № 403). Неповнолітня дочка сторін [PERSON] зареєстрована та проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою про склад сім`ї №68 виданою 29 січня 2021 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Позивач будь-яких доказів на підтвердження свого майнового стану до суду не надала. Відповідач є здоровою працездатною людиною, інших дітей чи утриманців не має. Сторони не могли знайти порозуміння з приводу надання відповідачем коштів на утримання неповнолітньої дочки, що призвело до звернення до суду із вказаним позовом. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітньої дочки сторін дочки [PERSON] на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2013 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - 04 лютого 2021 року, та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відтак, із відповідача у дохід держави слід стягнути 908 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved