Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, збільшивши позовні вимоги, просила визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, вселити її в спірну квартиру та стягнути з відповідача ? частину отриманого ним в період шлюбу страхового відшкодування в сумі 15400 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що квартира придбана в період шлюбу за спільні кошти сімї, шляхом обману у неї забрали ключі від квартири, вона не може туди вселитися, а отримане від страхового випадку відшкодування відповідач витратив на власні потреби. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , уточнивши його, в якому просив визнати спільною сумісною власністю майно :кухонну стінку,стіл кухонний,4 мякі стільці, електричний чайник, праску,блендер,ноутбук, телевізор «Тошиба», пральну машину,холодильний «Века», ніж»Лешеф», жаровню «[PERSON] шеф». Сковорідку «Тефаль», мікрохвильову піч,стіл-книжку,комод, килим розміром 2х3, пилосос «Рейнфорд», кухонний посуд, постільні приналежності, металевий гараж, карниз з тюллю, страховий платіж «Мастер сервіс» , чоловічу золоту каблучку, електромясорубку, ялинку штучну, цифровий фотоапарат «Нікон» , а також поділити вказане майно, виділивши його у власність [PERSON] та стягнути з відповідачки на його користь 35410 гривень 50 копійок. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що [PERSON] без його відому та згоди вивезла вказане майно в невідомому напрямку. Спірна квартира придбана за кошти його матері [PERSON], а тому є його особистою власністю. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві, зустрічних вимог не визнали. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] позовних вимог не визнали, ствердили, що спірна квартира є його особистою власністю, оскільки придбана за кошти його матері [PERSON], які він позичив у матері. Зустрічні вимоги підтримує, просить стягнути з відповідачки половину вартості майна придбаного в період шлюбу. Отримані від страхового відшкодування кошти він витратив в інтересах сімї. Суд задовольняє частково позовні вимоги [PERSON] та задовольняє частково зустрічні позовні вимоги [PERSON] , виходячи зі слідуючого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2009 року по 08 вересня 2016 року. Фактично шлюбні відносини припинили в травні 2016 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. В період шлюбу , згідно договору купівлі-продажу від 28.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] став власником квартири [ADDRESS]. Згідно з ч.3ст.368 ЦК України,ст.ст.60,61,70,71 СК України майно,набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за виключенням з цивільного обороту. Відповідно до вимог п.3 ч.1ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини,чоловіка є майно,набуте нею,ним за час шлюбу,але за кошти ,які належали їй( йому) особисто. Таким чином, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).[PERSON] по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року №6-2641цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів ( в силу ст.58,59 ЦПК України), що є його процесуальним обовязком (ст.10,60 ЦПК України) про те, що спірна квартира придбана за кошти позичені у його матері. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила вказану обставину, в провадженні Коростенського міськрайсуду знаходиться цивільна справа за її позовом до сина [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердив той факт, що кошти йому за продану квартиру передавала [PERSON] Проте, суд не приймає до уваги дані твердження, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та показами інших свідків. Кошти за договором купівлі-продажу квартири передавались продавцю [PERSON] шляхом зарахування їх на банківську картку (а.с. 167), з якого видно,що кошти сплачував [PERSON] . Свідок [PERSON] ствердила в судовому засіданні, що саме вона дала своїй дочці [PERSON] кошти в сумі 5000 доларів США від продажу квартири в с. Грозине Коростенського району (а.с.59). З показів позивачки [PERSON] видно, що вона з чоловіком просили у матері чоловіка [PERSON] позичити їм кошти на придбання квартири, але та їм відмовила, оскільки мала намір придбати квартиру в м. Києві. Згідно договору купівлі-продажу від 09.08.2016 року [PERSON] придбала квартиру (а.с.54) та в травні 2015 року придбала майнові права на однокімнатну квартиру №594 в житловому масиві «Троєщина» (а.с.154). За таких обставин суд вважає, що вимоги позивачки за первісним позовом про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю підлягають до задоволення, оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили про придбання спірного майна за особисті кошти відповідачем надано не було, підстави для визнання спірної квартири його особистою власністю відсутні . Джерела придбання спірної квартири формувалися в період шлюбу за рахунок коштів обох сторін. Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Конституція України (ст..41),ст.316-319,321 ЦК України передбачають, що власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право приватної власності є непорушним . Оскільки право власності складається з таких його невідємних складових як право володіння, користування та розпорядження, то позбавлення особи хоча б одного з них ущемить права власника, які охороняються законом. В судовому засіданні встановлено, що у позивачки [PERSON] відсутні ключі від спірної квартири,вселитися туди вона не може. В даний час в квартирі проживає відповідач [PERSON] із іншою дружиною. Дана обставина доведена показами свідків [PERSON] , [PERSON],[PERSON] та [PERSON] та складеними актами (а.с.68-70). Факт, що 10 серпня 2016 року [PERSON] повернула ключі [PERSON] на її вимогу доведений сторонами. За таких обставин суд приходить до висновку, що права [PERSON] порушені і поновлює їх шляхом вселення в спірну квартиру. Разом з тим, суд вважає безпідставними вимоги позивачки [PERSON] про відшкодування їй частини вартості страхового відшкодування. Позивач [PERSON] надала суду докази про отримання її чоловіком страхового відшкодування в сумі 30776,54 гривні (а.с.66,108) . За вимогами ч.5ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Позивачем не надано суду доказів щодо часу придбання автомобіля, часу укладення договору страхування, за які кошти сплачувались страхові внески. Згідно вимог п.п. 22,23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно , необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу,визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив розділити спільно нажите майно, сплативши йому грошову частку, оскільки [PERSON] вивезла його з квартири за період його відсутності. Однак, належних та допустимих доказів про придбання майна в період шлюбу суду не надав. Дійсно, згідно видаткової накладної від 29.04.2015 року видно, що [PERSON] придбала холодильник «Века» ,ніж LE CHEF R441 Color CR-013, жаровню LE CHEF R441 /37х28.9х5,5 см с решіткою, сковороду TEFAL 04082110с/кр 26см JUST на загальну суму 8100 гривень та мякі стільці (а.с.93-94) на суму 1420, 44 гривні. Вказане майно є таким , що придбане в період шлюбу і підлягає розподілу. Оскільки свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили, що бачили як [PERSON] вивозила з квартири холодильник та ще деякі коробки, то в цій частині суд позовні вимоги задовольняє. Вимоги про розподіл іншого майна не підлягають задоволенню, оскільки не доведено його наявність та не погоджено ціну. Свідок [PERSON] ствердив, що в спірній квартирі залишилось майно його батька , встановлений металевий гараж без дозвільних документів , все це майно входило до вартості квартири. Суду не надано доказів щодо вартості металу, а також даних , що він відсутній за місцем його розташування. На підставі викладеного та

Outcome: partial