Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на проживання в її будинку та користування ним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який вона отримала у спадок за законом після смерті чоловіка. Також у даному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], який був чоловіком її доньки, проте за рішення суду від 12.11.2013 р. шлюб між ними розірвано. Зазначила, що в її будинку за вказаною адресою відповідач з липня 2010 р. не проживає, а проживає у своєї матері за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не має частки права власності на будинок, не бере участі в його утриманні, не оплачує комунальні послуги, у добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає. Тому з врахуванням вимог ст.ст. 163, 71, 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, вважає, що відповідач втратив право користування її житловим будинком, оскільки він був відсутній без поважних причин більше 3-х років. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Додатково пояснила, що за її згодою відповідач був зареєстрований в належному їй житловому будинку. Проте після того, як він залишив її доньку та перестав проживати у її будинку, будь-яких домовленостей між нею та відповідачем щодо збереження за ним проживання в її будинку не було. У добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду неодноразово був повідомлений у встановленому порядку шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки, пояснили, що ще у 2010 р. [PERSON] залишив господарство [PERSON] і з того часу в її будинку не проживав. Будинок [PERSON] відповідач залишив добровільно, його ніхто не виганяв та не перешкоджав йому у проживанні. Свідок [PERSON] повідомила, що вона дуже давно підтримує дружні стосунки з сім'єю позивачки. Після одруження доньки позивачки з відповідачем, позивачка прописала його в своєму житловому будинку та він проживав там деякий час. Проте вже біля 4-х років відповідач в будинку позивачки не проживає, речі його там відсутні, утриманням будинку він не займається. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], опитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності належить житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], про що свідчить Витяг з реєстру про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 12.09.2007 р. та Інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.01.2014 р. (а.с. 7, 50). Також згідно з записами будинкової книги (а.с. 5-6) у даному будинку з 28.04.2009 р. (як член сім'ї та зі згоди позивачки) зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], який був чоловіком її доньки [PERSON], проте за рішенням Тлумацького районного суду від 12.11.2013 р. шлюб між ними розірвано (а.с. 9). Довідкою Тлумацького РС УДМС в Івано-Франківській області підтверджується, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34). Отже, відповідач був вселений в будинок як член сім'ї власника житла, але як свідчать покази свідків та Довідка Обертинської селищної ради Тлумацького району від 06.09.2013 р. № 1296 (а.с. 4), Відповідач з 2010 р. в будинку належному позивачці не проживає, участі у його утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, в будинку не має, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. У відповідності до ст.317 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що відповідач не подав суду доказів на спростування позовним вимог позивачки, оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратив право на проживання та користування житловим будинком позивачки внаслідок відсутності більше 1 року за місцем реєстрації без поважних причин, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право проживання та користування житловим будинком та господарськими спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати по справі, які складаються з судового збору в сумі 229,40 грн., сплачених позивачкою за квитанціями від 09.09.2013 р. (а.с. 1, 2) та витрат на правову допомогу в сумі 250 грн., сплачених позивачкою за квитанцією № 007040 від 06.12.2013 р. (а.с. 12), слід стягнути з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved