Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2014 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіт [PERSON], посвідчений 13.12.1994 р. державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щадко О.І. за реєстровим номером 6с-5315 . Позивачка [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.12.1994 р. її чоловік [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке буде належати йому на момент смерті, заповів сину, [PERSON], відповідачу по справі. Далі позивачка зазначає, що [INFO] р. [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] та грошовий вклад. Проте, позивачка вважає, що складений її чоловіком заповіт має бути визнаний судом недійсним, оскільки порушує її права на спадкування. Так, позивачка зазначає, що волевиявлення її чоловіка [PERSON] під час складання ним заповіту не було вільним, оскільки останній зловживав алкогольними напоями, крім того у нього було органічне ураження головного мозку, у 1993 р. [PERSON] було встановлено інвалідність ІІ групи. Також, позивачка зазначає, що в день складання та підписання спірного заповіту, [PERSON] був в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується Висновком дослідження від 07.05.2014 р. № 7/дд, складений Науково-дослідним експертно-криміналістичним Центром при ГУ МВС України в м. Києві, у зв'язку з чим позивачка просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 09.10.2014 р. відкрито провадження у справі (т 1 ас. 41). Встановлено, що [PERSON] [INFO] р. помер (т. 1 ас. 69). Ухвалою суду від 18.12.2014 р. провадження у справі було зупинено до встановлення правонаступника, в зв'язку з смертю [INFO] р. [PERSON] (т. 1 ас. 79). Ухвалою суду від 22.05.2015 р. відновлено провадження у справі та притягнуто в якості правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] (т. 1 ас. 127). Ухвалою суду від 14.06.2016 р. по справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза (т. 2 ас. 60-61). 13 січня 2017 р. до суду надійшов Висновок судово-психіатричного експерта № 203ц від 05.12.2016 р. (т. 2 ас. 207-223). Ухвалою суду від 16.01.2017 р. провадження по справі відновлено (т. 2 ас. 225). Ухвалою суду від 08.11.2017 р. за клопотанням представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] судом призначена судова посмертна повторна комплексна психіатрична експертиза (т. 3 ас. 186-187). Проте, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2017 р. , вказана вище ухвала районного суду про призначення по справі експертизи скасована (т. 4 ас. 101-102). Ухвалою суду від 01.02.2018 р. визначено розгляд справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання на 05.06.2018 р. (т. 4 ас. 112-113). В підготовчому засіданні 05.06.2018 р. представником позивача [PERSON] був заявлений відвід головуючому судді, внаслідок чого була винесена ухвала про визнання поданої заяви про відвід необгрунтованою та матеріали справи в порядку ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 40 ЦПК України були передані до канцелярії Святошинського районного суду м. Києва для подальшого авторозподілу. Провадження по справі за даним позовом було зупинено до вирішення по суті клопотання про відвід. (т. 4 ас. 202). 07.06.2018 р. ухвалою суду в складі головучої судді Ул'яновської О.В. в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] поданої в інтересах [PERSON] про відвід судді Шум Л.М. у вищезазначеній цивільній справі було відмовлено (т. 4 ас. 205-206). 25.06.2018 р. ухвалою суду провадження у вищезазначеній справі було відновлено та призначено підготовче засідання на 01.10.2018 р. (т. 4 ас. 211) В підготовче засідання 01.10.2018 р. з'явились представники позивачки, при цьому, відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились. Суд вважає неявкупредставника відповідачки [PERSON] без поважних причин виходячи з наступного. Представник [PERSON] 25.09.2018 р. звернулась через канцелярію до суду із клопотанням про неможливість прибуття в призначене судове засідання, у зв'язку з розглядом іншої справи Миронівським районним судом Київської області, а саме: адміністративної справи № 371/1007/18 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], представником якого вона є на підставі Договору № 23 про надання правової допомоги від 30.08.2018 р. У зв'язку з чим представник відповідачки [PERSON] просила відкласти розгляд справи та визнати поважними причини її неявки (т. 4 ас. 219). Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом встановлено, що вказана цивільна справа перебуває у провадженні Святошинського районного суду м. Києва з вересня 2014 р., представництво [PERSON] інтересів [PERSON] з вересня 2013 р. (т. 1 ас. 48), в подальшому його правонаступника [PERSON] з листопада 2014 р. (т. 1 ас. 124). Також, встановлено, що про призначене підготовче засідання 01.10.2018 р. відповідачка [PERSON] була належним чином заздалегідь повідомлена 11.07.2018 р., її представника [PERSON] 03.07.2018 р. (т. 4 ас. 213, 218). Тобто, відповідачка та її представник завчасно та заздалегідь були належним чином повідомлені про призначене 01.10.2018 р. підготовче засідання. При цьому, відповідно до наданої [PERSON] копією Договору № 23 про надання правової допомоги громадянину [PERSON] вбачається, що вказаний договір укладений 30.08.2018 р., тобто, на момент укладення вказаного договору [PERSON] вже була повідомлена про розгляд даної цивільної справи. Також, суд враховує, що Миронівським районним судом Київської області 01.10.2018 р. розглядатиметься адміністративна справа № 371/1007/18 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], яка за своєю категорією є незначної складності, враховуючи предмет розгляду даної цивільної справи та тривалий її розгляд Святошинським районним судом м. Києва. У зв'язку з чим, суд з урахуванням думки представників позивачки, які наполягали на проведенні підготовчого засідання, його провів, завершив та розпочав судовий розгляд по суті. В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити. При цьому, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та її представника з урахуванням вищезазначеного та враховуючи їх правову позицію щодо невизнання ними позову, наявності з даного приводу відзиву та з урахуванням показів свідків допитаних раніше. Відповідачка [PERSON] та її представник в судових засіданнях позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Представник відповідачки [PERSON] 26.02.2018 р. подала письмовий відзив, відповідно до якого, представник зазначила, що підстави позову вказані виключно з корисливих мотивів позивачки [PERSON], з метою отримання більше спадщини, яка відкрилась після смерті [INFO] р. [PERSON], оскільки останній за життя ніколи не зловживав спиртними напоями та матеріали справи не містять доказів в підтвердження цього. У зв'язку з чи представник вважає, що [PERSON] під час складання 13.12.1994 р. заповіту та 10.08.2010 р. підписання депозитного Договору та довіреності на ім'я сина [PERSON] усвідомлював значення своїх дій, а тому висловив добровільне своє волевиявлення з підписання, в тому числі, спірного заповіту, а тому просила у позові відмовити в повному обсязі (т. 4 ас. 174-175). Представники третіх осіб: Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори та Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, направили на адресу суду пояснення, відповідно до яких просили розглянути справу за їх відсутності (т. 4 ас. 170, 182-183), у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх на підставі наявних даних в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення представників позивачки, враховуючи пояснення представника відповідачки 25.07.2017 р. та відповідачки [PERSON] 07.11.2017 р., дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 21.06.1958 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Встановлено, [PERSON] [INFO] р. помер (т. 1 ас. 4). Встановлено, що за життя [PERSON] був власником квартири [ADDRESS], в якій був зареєстрований та проживав з 1968 р. та дружиною [PERSON], яка в даному приміщенні була зареєстрована з 1999 р. (т. 1 ас. 15, 198). Судом встановлено та підтверджено сторонами, що батьком [PERSON] був [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] з 05.10.1985 р. перебував у шлюбі з [PERSON] (т. 1 ас. 112). Встановлено, що [PERSON] [INFO] р. помер (т. 1 ас. 110). В судовому засіданні встановлено, що 13.12.1994 р. [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів все своє рухоме та нерухоме майно [PERSON] (т. 1 ас. 3). Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щадко О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 6с-5315. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Статтею 1247 ЦК України передбачено, що Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання(ст. 30 ЦК України). ВССУ в своїй узагальненій судовій практиці №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року вказав, що системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ухвала колегії суддів ВССУ від 2 листопада 2011 року в справі № 36-29047св11). Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Частиною 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як встановлено в судовому засіданні позивачка в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за життя [PERSON] зловживав спиртними напоями та в день підписання спірного заповіту перебував в стані алкогольного сп'яніння. В судовому засіданні встановлено, що згідно Висновку експертного дослідження № 7/тдд від 07.05.2014 р. Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, на особу, яка виконувала рукописний текст «[PERSON]» та підпис в графі «підпис» на заповіті від 13.12.1994 р., зареєстрований в реєстрі № 65315 державним нотаріусом Щадко О.І. Дванадцятої Київської нотаріальної контори, впливали збиваючі фактори природного характеру до яких можна віднести, внутрішній стан виконавця, ймовірніш, хворобливий стан або стан сп'яніння (т. 1 ас. 8-10). З наданої сторонами медичної документації [PERSON] випливає наступне. Як вбачається з Виписки з історії хвороби стаціонарного хворого від 03.07.1987 р. [PERSON] має ряд захворювань з діагнозом, в тому числі, Атеросклеротичний кардіосклероз (т. 1 ас. 20). З Виписки з історії хвороби № 3700 від 1993 р. [PERSON] має клінічний діагноз, в тому числі, Атеросклеротичний міокардіосклероз (т. 1 ас. 23, 27-28). Як вбачається з Акту судово-психіатричного експерта № 264 від 28.03.2014 р., складеного на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2013 р. в рамках цивільної справи № 2/759/5981/13, [PERSON] за станом свого здоров'я, під час підписання заповіту 13.12.1994 р. усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. При цьому, у Акті вказано, що у [PERSON] на той час виявлялися ознаки Органічного ураження головного мозку судинного генезу з церебрастенічним синдромом на тлі зловживання алкоголем (т. 1 ас. 142-148). З Висновку судово-психіатричного експерта № 203ц від 05.12.2016 р., складеного на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2016 р. в рамках даної цивільної справи, вбачається, що [PERSON] на момент складання заповіту 13 грудня 1994 р. страждав на органічні розлади особистості змішаного (посттравматичного, інтоксикаційного, атеросклеротичного ґенезу) та на синдром активної залежності від алкоголю із ознаками стану відміни і тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним (т. 2 ас. 207-223). Як вбачається із вказаного вище Висновку, безпосередньо в 09 год. 30 хв. 13 грудня 1994 р. підекспертний - [PERSON] знаходився у стані алкогольного сп'яніння після похмілля, або у стані алкогольного абстинентного синдрому, оскільки вживав до цього алкоголь як мінімум на протязі п'яти днів, до того ж навіть в експертному дослідженні підпису підекспертного станом на 13 грудня 1994 р. виявлені ознаки хвороби або сп'яніння. І той і інший стан є тимчасово хворобливим станом, який, особливо на фоні вищезазначених розладів особистості, мав суттєвий вплив на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 2 ас. 223). Також, судовими експертами було встановлено, що у [PERSON] станом на 13.12.1994 р. мали місце психічні розлади поведінки, пов'язані із вживанням психоактивних речовин - синдром активної залежності від алкоголю середньої (другої) стадії із постійним вживанням алкоголю (ознаки синдрому залежності від алкоголю). Судом встановлено, що за клопотанням представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] 08.11.2017 р. судом була призначена судова посмертна повторна комплексна психіатрична експертиза на предмет встановлення наявності у [PERSON], [INFO] алкогольної залежності та чи міг [PERSON] за станом свого здоров'я розуміти значення своїх дій та керувати ними під час підписання заповіту 13.12.1994 р. (т. 3 ас. 186-187). Проте, Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2017 р. ухвала суду від 08.11.2017 р. скасована (т. 4 ас. 101-102). В подальшому клопотань про призначення експертиз як представниками позивача так і представником відповідача заявлено не було. Суд, постановляючи дане судове рішення виходив з наявних матеріалів даної цивільної справи, при цьому враховуючи, що в судовому засіданні 07.11.2017 р. представники позивача, відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] зазначили межі дослідження доказів по справі, а саме: вказали про відсутність необхідності у повторному допиті свідків, які були допитані в рамках даної цивільної справи, проте, в іншому складі суду. Суд, заслухавши аудіозапис допиту свідків встановив наступне. Свідок [PERSON] на стороні позивача пояснила, що була знайома з [PERSON] з травня 1994 р., як батьком її куми [PERSON] Свідок повідомила про випадок, коли вона 12.12.1994 р. поїхала привітати куму з днем народженням, який був 11 грудня, проте, останню застала вдома одягненою, яка сказала, що їде до батька [PERSON], проте, по приїзду до останнього, вони застали його в нетверезому стані, лежачого без верхнього одягу, а на кухні вбачалося розпивання спиртних напоїв. [PERSON] намагалась батька привести до тями, проте, останній був в дуже нетверезому стані. В подальшому свідок неодноразово була присутньою на сімейних заходах сім'ї [PERSON]. Свідок [PERSON] на стороні позивача пояснив, що з 1982 р. по 1998 р. був дільничим інспектором міліції за місцем проживання [PERSON], який через пияцтво та дебоширство в сім'ї завжди був в полі зору міліції, оскільки влаштовував гучні скандали дома, ображав свою жінку, у зв'язку з чим приходилось запрошувати його до кабінету міліції для проведення профілактичних бесід. Деякі виклики до міліції були за заявою [PERSON], у зв'язку з нанесенням їй тілесних ушкоджень [PERSON] Свідок [PERSON] на стороні позивача показала, що була сусідкою покійного [PERSON] та з яким працювала за заводі «Сатурн». На вказаному заводі, [PERSON] відповідав за видачу спирту та оскільки у нього був доступ до спирту так би мовити необмежений, дуже часто був в нетверезому стані як на роботі так дома, дебоширив та скандалив в сім'ї, про що всі сусіди знали, його дружина [PERSON] часто приходила на роботу з синцями. Одного разу свідок зустріла [PERSON] в поліклініці, де останній зазначив, що йому дали направлення до психіатра. Свідок зазначила, що неодноразово особисто бачила [PERSON] в край нетверезому стані, в тому числі, на роботі, коли навіть не міг вільно пересуватись, інші працівники казали, щоб свідок його з території заводу вивела. Свідок [PERSON] на стороні позивача суду пояснив, що є позивачка [PERSON] є його тещею, чоловіком [PERSON], дочки покійного [PERSON] Свідок зазначив, що із сім'єю [PERSON] знайомий з 1976 р. та його дочка [PERSON] завжди соромилась, що у неї батько питущий коли працював, а після виходу на пенсію у 1991 р. пияцтво стало ще частішими випадками, випивав дуже міцно, тверезим [PERSON] свідок бачив дуже рідко. Теща, [PERSON] скаржилась на [PERSON], ходила зі слідами побоїв. Свідок пам'ятає, що [INFO] р. на день народження його дружини [PERSON], [PERSON] прийшов в нетверезому стані. Свідок вказав, що у разі необхідності заповнення та підписання будь-яких документів [PERSON] завжди ходив зі своєю дружиною [PERSON], оскільки останній мав поганий зір та слух, носив слуховий апарат, дружина була йому і секретарем, і нянькою, перекладачем. Також, судом було допитано в якості свідка представника позивача [PERSON], яка показала, що є дочкою [PERSON] та [PERSON], є сестрою [PERSON]. Свідок зазначила, що її брат [PERSON] скористався станом її батька, який більшість свого життя пропиячив, в тому числі, з частими випадками запою, та позбавив її матір права на спадкування на майно, яке залишилось після смерті батька, шляхом примусу останнього скласти спірний заповіт, що не відповідало його волі. Свідок зазначила, що батько працюючи на заводі «Сатурн» дуже почав пиячити, оскільки у нього був доступ до спирту, який його видавав по накладним, та у зв'язку з крадіжкою спирту у 1985 р., батька перемістили на іншу посаду - шліфувальника. Покази даних свідків відповідають матеріалам справи не є суперечливими та мажуть бути прийняті судом до уваги. Також, суд враховуючи покази вказаних вище свідків, приходить до висновку, що їх свідчення спростовують доводи відповідачки [PERSON] та її представника, що померлий [PERSON] не зловживав спиртними напоями. В тому числі, суд враховує покази свідків [PERSON] та [PERSON], які відповідають подіям напередодні складання 13.12.1994 р. спірного заповіту, що [INFO] р. на день народження [PERSON], [PERSON] прийшов у нетверезому стані, а на наступний день [INFO] [PERSON] та свідок [PERSON] поїхали до помешкання [PERSON], де виявили останнього в стані алкогольного сп'яніння та неможливість приведення його у свідомість. Вказані покази не суперечать письмовим доказам по справі, в тому числі, відповідають Висновку судово-психіатричного експерта № 203ц від 05.12.2016 р., відповідно до якого [PERSON] на момент складання заповіту 13 грудня 1994 р. страждав, в тому числі, на синдром активної залежності від алкоголю із ознаками стану відміни. У зв'язку з чим суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON], та [PERSON], допитані судом на стороні відповідачки, які показали наступне. Свідок [PERSON], показала, що є двоюрідною сестрою позивачки [PERSON], та знайома з [PERSON] з часу їх одруження. Свідок зазначила, що [PERSON] випивав як усі, на свята, дні народження, інші застілля, проте, свідок, не може стверджувати, що [PERSON] був частим випивохою та сильно випивав. Свідок [PERSON] пояснила, що проживала у тому ж будинку, що і [PERSON] Сім'ю [PERSON] знає з 1975-1976 р., а тому свідок стверджує, що [PERSON] ніколи не зловживав спиртними напоями, завжди був доброзичливим, охайним, сидів на лавці біля під'їду будинку. Згідно п. 16 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Суд приходить до висновку, що Висновок судово-психіатричного експерта № 203ц від 05.12.2016 р., складеного на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2016 р. в рамках даної цивільної справи, є повним та всебічним, у зв'язку з чим не викликає сумнівів в правильності висновків викладених експертами. Оцінюючи висновок експерта у сукупності та взаємозв'язку з іншими дослідженими доказами у справі, суд визнає останній достатньо обґрунтованим. Письмових доказів, з яким він вступає у суперечність матеріали справи не містять. Істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, в ході розгляду справи не встановлено. Згідно із ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку що заповіт, складений на ім'я [PERSON] 13.12.1994 року не відповідав дійсному вільному волевиявленню спадкодавця [PERSON], оскільки на момент його укладання останній не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними та враховуючи, що вказаний стан здоров'я померлого спостерігався з 90-років з подальшим погіршенням, в зв'язку з чим суд вважає занеобхідне визнати не дійсним заповіт від 13 грудня 1994 р. вчинений [PERSON] Єремеєвичем на користь [PERSON]. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачка та її представники на підставі ст. 81 ЦПК України, довели ті обставини, на які посилались, як на підставу своїх позовних вимог, при цьому, всупереч зазначеної норми закону, відповідачка та її представник спростовуючи позовні вимоги не надали суду жодних належних доказів в обґрунтування своїх заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: approved