Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, 3-іх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Толока», Органу опіки та піклування Адміністрації Заводського району м. Дніпродзержинська «про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою та виключення відомостей про них з особового рахунку». Уточнив свої позовні вимоги в ході судового розгляду, позивачка просила: Визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 36 в будинку № 24/1 по вулиці Скаліка міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, що не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, скасувавши її реєстрацію за даною: адресою з виключенням відомостей про реєстрацію [PERSON] з особового: рахунку № 742816; визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] - . такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 36 в будинку № 24/1 по вулиці Скаліка міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, що не проживають в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, скасувати їх реєстрацію за даною адресою, з виключенням відомостей про реєстрацію [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з особового рахунку № 742816; Стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] .-. на користь позивача [PERSON], 950,00 грн. витрат на правову допомогу, 121,80 грн. судового збору; Стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] на користь позивача [PERSON], 950,00 грн. витрат на правову допомогу, 121,80 грн. судового збору. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON], [PERSON] підтримали уточненні позовні вимоги [PERSON] та суду пояснили, що позивачка [PERSON] є співвласницею квартири [ADDRESS], так як має спільну часткову власність в виді ? часток зазначеної квартири, ? частка якої є спільною частковою власністю її сина [PERSON]. Відповідно до відомостей особового рахунку № 742816 наданого TOB «Толока» 25.03.2015 року у вказаній квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON] - квартиронаймач; [PERSON] (син), [PERSON] (сестра), [PERSON] (племінниця), [PERSON] (дочка племінниці), [PERSON] (дочка племінниці). Відповідно до акту № 68 складеного 25.03.2015 року TOB «Толока», комісією встановлено, що: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають з 01 січня 2014 року у квартирі № 36 в житловому будинку №24/1 по вул.Скаліка у м. Дніпродзержинську. Акт про не проживання співвідповідачів по справі станом на 2016 рік підтвердив факти зазначені в акті № 68. Факт не проживання співвідповідачів у спірному житловому приміщенні станом на сьогоднішній день підтверджується актом № 29 складеного 03.02.2016 року TOB «Толока», який наданий суду з клопотанням від 08.02.2016 року. Відповідно до Акту обстеження умов проживання складеного 04.11.2014 року Службою у справах дітей Виконавчого комітету Заводської районної у місті ради, у квартирі № 36 в житловому будинку №24/1 по вул.Скаліка у м. Дніпродзержинську: «умови проживання не задовільні: газопостачання відсутнє, немає дитячого ліжка, меблів, речей, іграшок, шафа порожня. Квартира не жила та потребує ремонту. За даною адресою ніхто не мешкає. При опитуванні сусідів підтвердилась інформація про відсутність мешканців у квартирі». Відповідно до листа Заводського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25.03.2015 року вих. № 8 а/з у період 01.01.2012 по теперішній час до ЧЧ Заводського РВ з заявами гр.[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не звертались, до кримінальної відповідальності не притягувались, та в розшуку не перебувають. Відповідно до листа Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради в Дніпропетровській області від 27.05.2015 року № 7-зап за період з 2010 року по теперішній час від гр. [PERSON], [PERSON] заяв, скарг чи пропозицій до виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради не надходило. Відповідач [PERSON] має у власності автомобіль NISSAN ALMERA , 2002 p.в., д.з. АЕ4033ВМ, що підт. листом Дніпродзержинського МРЕВ від 30.04.2015 р. № 413, а її чоловік [PERSON] має у власності частку квартири [ADDRESS] згідно листа ОКП «ДБТІ» від 30.04.2015 р. № 595. Відповідач [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 0,0415 га, що розташована на території пгт «Прогрес» Курилівської селищної ради, Петриківського району Дніпропетровської області та дачний будинок, що не заперечується сторонами по справі. За весь час проживання, та станом на теперішній час, не зважаючи на те, що відповідач та співвідповідач не мешкають у зазначеній квартирі,комунальні послуги та витрати щодо утримання квартири № 36 в житловому будинку №24/1 по вул.Скаліка у м. Дніпродзержинську: позивач [PERSON] сплачувала одноособово. Позивач [PERSON] жодним чином не чинила співвідповідачам перешкод у користуванні та проживанні у спірній квартирі та [PERSON] з [PERSON] з власної волі покинули житло - квартиру [ADDRESS] та змінили місце проживання на інше, що встановлено рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2015 року, по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа TOB «Толока» про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення. А тому враховуючи, що відповідачі залишили квартиру № 36 в житловому будинку № 24/1 по вул. Скаліка у м. Дніпродзержинську та не проживають в квартирі з 2013 року, не мають в квартирі особистих речей, їм не чиниться перешкода в проживанні за місцем їх реєстрації, мають інше житло, не надали докази на спростувань обґрунтованості позову, від явки до суду ухиляються, не сплачують комунальні послуги за квартиру, та добровільно не бажають знятися з реєстрації з зазначеного адресу, просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та відповідачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] до суду не зявилися, подали заяви про проведення судового розгляду без їх участі (т. 2 а.с. 106-107), будучі повідомлені про дату, час та місце судового розгляду згідно до вимог ст. 74 ЦПК України, в тому числі і через оголошення в газеті (т. 2 а.с. 231), та через представника відповідача [PERSON], заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги заявлені до його довірітельниці не визнав та суду пояснив, що згідно до відомостей які в нього є, [PERSON] не має іншого житла, а внаслідок того, що умови в квартирі є непридатними до проживання, залишила зазначене житло. Йому невідомо чи жили фактично діти [PERSON] у спірній квартирі чи ні. Де зараз проживає [PERSON] з дітьми також йому не відомо, засобів контактних з нею він не має. Доказів що [PERSON] сплачувала комунальні послуги також не має. Фактів звернення [PERSON] щодо протиправної поведінки позивачки до подачі позову не має. Представник співвідповідача - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, в судове засідання не зявилися, будучи повідомлені про дату, час та місце судового розгляду згідно до вимог ст. 74 ЦПК України, подали клопотання щодо проведення судового розгляду у їх відсутність. Представник Органу опіки та піклування Адміністрації Заводського району Дніпродзержинської міської ради [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] не зверталася до органу з приводу порушення прав дітей, на обліку в органі не перебуває, але представниками адміністрації обстежувалися умови проживання у спірній квартирі, які визнані як не придатні для проживання. Де на теперішній час проживають малолітні діти [PERSON] органу не відомо. Представник 3-ої особи, без самостійних вимог - Товариства з обмеженою відповідальністю «Толока» в судове засідання не зявилися, будучи повідомлені про дату, час та місце судового розгляду згідно до вимог ст. 74 ЦПК України, подали клопотання щодо проведення судового розгляду у їх відсутність. Враховуючи вимоги ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим провести судовий розгляд по суті заявленого позову у відсутність не зявившихся сторін. Вислухав учасників процесу, дослідив матеріали справи, докази надані сторонами, суд приходить до наступного: Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. [PERSON] є донькою [PERSON]. після смерті бабусі сторін у 2006 році квартиру було приватизовано на [PERSON] і її сина [PERSON], та на [PERSON] і її доньку [PERSON], в рівних частках по ? частці, що підтверджено показами сторін та свідоцтвом про право власності на нерухомість виданого Фондом комунальної власності від 05.12.2006 року (т. 1 а.с. 17), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.03.2007 року (т.1 а.с. 18.). Згідно до договору дарування ? частини квартири у праві приватної спільної часткової власності, 04.07.2012 року [PERSON] набула право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що підтверджено договором (а.с. 20), за яким [PERSON] та [PERSON] подарували позивачці належні кожній по 1/4 частці спірної квартири, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON], внесеним в реєстр № 2313. Таким чином, на час звернення за даним позовом до суду, [PERSON] у праві приватної часткової власності мала право на 1/4 частку квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухомість, виданого Фондом комунальної власності від 05.12.2006 року, та на 2/4 частки квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 04.07.2012 року. Як встановлено згідно до пояснень сторін, питань щодо недійсності договору дарування відповідачами з часу укладання договору, тобто з 04.07.2012 року і по час розгляду справи, не заявлялося. Таким чином, за змістом договору дарування, [PERSON] за добровільним волевиявленням дарувальників [PERSON] та [PERSON] прийняла у дар 2/4 частини квартири [ADDRESS]. За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також як встановлено під час судового розгляду, в спірній квартирі фактично з 2013 року не проживали відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджено представниками позивача, не оспорювалося відповідачем та підтверджено актами (т. 1 а.с. 24 та т. 2 а.с. 20), згідно до яких на час їх обстеження квартира була пустою. Згідно до особового рахунку на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 23), відповідачі зареєстровані за вказаною адресою: [PERSON] 26.06.1975 року, [PERSON] Є.В.11.04.2014 року, [PERSON] 15.04.2014 року, [PERSON] 17.06.2014 року. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено під час судового розгляду, станом на серпень 2016 року, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають у спірній квартирі [ADDRESS], понад два роки, під час судового розгляду ухилялися від участі в судових засіданнях, не повідомляючи суду фактичне місце проживання, що також підтверджено представником відповідача під час судового розгляду, який не зміг повідомити фактичного місця знаходження відповідачки [PERSON] та її малолітніх дітей, на вимоги суду сприяти участі відповідачів безпосередньо в судових засіданнях, зазначені особи до суду не зявилися. Згідно до відповідей на адвокатські запити представника позивача (т. 1 а.с. 26), надано відповідь Начальника Заводського РВ Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25.03.2015 року згідно до якої зазначено, що [PERSON] та [PERSON]В з заявами до Заводського РВ не зверталися. Згідно до акту обстеження умов проживання від 04.11.2014 року, складеного головним спеціалістом ССД Заводського району, під час обстеження квартири [ADDRESS], в квартирі відсутні дитячі ліжка, меблі, речі, іграшки, шафа порожня, квартира не жила, та потребує ремонту. За даною адресою ніхто не мешкає. відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Частина 2 ст.405 ЦК України вказує про те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У разі порушення цих прав, статтями 3, 4 ЦПК України передбачено право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено також і в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року, ратифікованому Верховною радою УРСР 19 жовтня 1973 року (ст. 11), з якого вбачається, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на достатній життєвий рівень для нього і його сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло, і на неухильне поліпшення умов життя. Держави-учасниці вживуть належних заходів щодо забезпечення здійснення цього права. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Згідно з вимогами ст. 8 ЦПК України суд вирішуючи справу діяв відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, з яких вбачається, що право на житло є невідчужуваним та непорушним правом особи, тому воно гарантується і не може бути скасовано. Відсутність відповідачів за місцем реєстрації підтверджується показами представника позивача, актами та не заперечується саме представником відповідача. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що відповідачі більш двох років не проживають в даній квартирі. Витрати по оплаті квартирної плати та комунальних послуг відповідачі не несуть. Особистих речей, речей побуту у спірній квартирі відповідачів не мається. Невід'ємною умовою застосування норм ст. 405 ЦК України є відсутність особи без поважних причин понад один рік. Разом з цим, представник відповідачки Кривоніс заперечував щодо задоволення позову стверджуючи, що відповідачі не проживають у квартирі з вини саме позивача, але доказів на підтвердження своєї позиції та спростування доказів позивача, в передбаченому порядку ст. 60 ЦПК України не надав. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають у спірній квартирі [ADDRESS], понад два роки, а тому враховуючи, що з боку відповідачів доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, доказів протиправності поведінки позивача не надано, а тому відповідно до частини 2 ст.405 ЦК України є правовою підставою для визнання їх такими, що втратила право користування жилим приміщенням та задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому вимоги представників позивачки щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат (т. 1 а.с. 2, 33, 51)є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також судом враховується перейменування міста Дніпродзержинськ на Камянське, на виконання постанови ВР України, та розпорядження міського голови від 03.03.2016 року № 90-р, згідно до якого вулиця Скаліка у м. Дніпродзержинську перейменована на вулиця Сергія Слісаренка у місті Камянське. На підставі викладеного,

Outcome: approved