Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її (позивачки) користь заборгованість, яка складає грошову суму у розмірі 7300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05 березня 2020 року еквівалентно 181702 гривням 00 коп. Також просить стягнути з відповідачки судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 05 лютого 2020 року між нею та відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір позики, предметом якого було передання в позику коштів в розмірі 6300 доларів США зі строком повернення до 07 лютого 2020 року. Згідно розписки сторонами було погоджено що у випадку прострочення [PERSON] повернення позики, він зобов`язується сплатити [PERSON] грошову суму у розмірі 7300 доларів США. На підтвердження укладення договору позики та його умов боржником [PERSON] була надана та підписана відповідна розписка. Станом на 05 березня 2020 року кошти позичальником повернуто не було, що є свідченням прострочення боржником зобов`язання. Причини прострочення невідомі, так як відповідач не реагує на письмові вимоги позивачки, кошти не повертає, пропозицій досягти домовленостей для уникнення судового спору не надходило. Посилаючись на положення ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1046-1049 ЦК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім того, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлялася судом належним чином, про що є відомості в матеріалах справи, але в судове засідання повторно не з`явився і причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із оригіналу розписки від 05 лютого 2020 року вбачається, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики згідно якого [PERSON] отримав в борг у [PERSON] гроші у розмірі 6300 доларів США зі строком повернення до 07 лютого 2020 року. Пунктом 2 договору позики передбачено, що у випадку невиконання зобов`язання [PERSON] з повернення позики, він зобов`язується повернути [PERSON] грошову суму у розмірі 7300 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу за договором позики за розрахунком позивачки визначена правильно та становить: 6300 доларів США (сума позичених коштів) + 1000 доларів США (кошти за прострочення зобов`язання) = 7300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (офіційний курс НБУ 24,8908) станом на момент подання позову - 05 березня 2020 року еквівалентно 181702 (сто вісімдесят одній тисячі сімсот двом) гривням 00 коп. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 16 січня 2019 року (справа № 373/2054/16-ц), заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Оскільки зобов`язання повернути борг відповідачем не виконані, то є законні підстави для задоволення позову з урахуванням положень ст.ст. 1046, 1048, 1049 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судові витрати по справі становлять 1817 грн. 02 коп. - судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена, тому такі витрати відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь держави. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved