Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Мотивує свої вимоги тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2011 року. Від шлюбу має сина [PERSON], [INFO]. На утримання дитини відповідач матеріальну допомогу не надає, чим ставить її в скрутне матеріальне становище. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця. Крім того просить про стягнення з відповідача аліментів з 01 вересня 2014 року в розмірі різниці між фактично сплаченими сумами і 25% середнього заробітку за зазначений час. Також просить стягнути з відповідача 1500 гривень витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач визнав позовні вимоги частково. Згоден з вимогами позивачки про стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку з моменту пред'явлення позову. Заперечує проти стягнення аліментів з 01 вересня 2014 року. Мотивує тим, що добровільно надавав допомогу на утримання дитини. Заперечує також проти стягнення з нього 1500 гривень на правову допомогу. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до представлених копій документів сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2011 року (а.с. 4). Мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що дитина подружжя проживає з позивачкою. Таким чином суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти на утримання сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісяця, до його повноліття. Щодо позовних вимог позивачки про стягнення аліментів з відповідача за час з 01 вересня 2014 року по день пред'явлення позову, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною другою цієї статті передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Проте позивачкою не представлено жодного доказу того, що вона вживала заходи щодо отримання аліментів від відповідача, або про ухилення відповідача від обов'язку утримання дитини. Крім того не підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення на її користь 1500 гривень на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, витрати на правову допомогу, понесені позивачкою, підлягають відшкодуванню відповідачем тільки в разі їх документального підтвердження. Наданий позивачкою договір доручення від 22.01.2016 року укладений між нею і громадянином [PERSON] не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивачки 1500 гривень. Як передбачено ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір.

Outcome: partial