Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона - [PERSON] , 27.07.2012 року уклали з відповідачем шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №764, який до цього часу ще не розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилися двоє дітей: сини - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають з позивачкою. Також вказує, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться дітьми, не виховує їх, кошти на утримання дітей надавати відмовляється, приховуючи свій дійсний заробіток. Неодноразові прохання позивачки щодо необхідності надання матеріальної допомоги виявилися безрезультатними. Позивачка зазначає, що не може домовитися із відповідачем щодо утримання їх синів, а також про участь відповідача у додаткових витратах на розвиток дітей, що і змусило її звернутися до суду з приводу стягнення аліментів. [PERSON] додала, що фактично вона працює, але має такий заробіток, що не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дітей, їх обдарувань, творчих та пізнавальних здібностей. Між тим, син [PERSON] з 13.09.2019 року по даний час додатково навчається у школі « Соробан », повний термін навчання в якій складає - 30 місяців, вартість навчання складає 900,00 грн. на місяць, повна вартість навчання становить 27000,00 грн. Позивач зауважує, що настільки їй відомо, [PERSON] аліменти більше нікому не сплачує, примусове стягнення за будь-якими іншими виконавчими документами з нього не здійснюється, інших дітей неповнолітнього віку, непрацездатних батьків чи повнолітніх дітей на утриманні він не має. Тож, підсумовуючи свої вимоги, викладені у позові, просить суд, - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі - 5000,00 грн. щомісяця до повноліття дітей з відповідною індексацією згідно закону. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини - [PERSON] у сумі 27000,00грн., витрати, пов`язані з розглядом судової справи, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн. та покладення на відповідача судових витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/4660/20 (а.с. 18). Ухвалою суду від 16.09.2020 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи сторони не надали. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи (а.с. 26). На виконання вимог ст. 178 ЦПК України, відповідачем не подано до суду письмового відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги. Пояснила суду, що дійсно, від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, то вважає, що заявлена нею у позові сума аліментів до стягнення в розмірі 5000,00 грн. (по 2500,00 грн. на кожну дитину, відповідно) є достатньою, щоб забезпечити їх утримання (харчування, можливість відвідування гуртків тощо). Так, діти відвідують психологічний гурток. Старший син [PERSON] навчається у школі « Соробан », вартість навчання у якій складає 27000,00 грн. Зауважила, що вивчення арифметики у згаданому навчальному закладі, сприяє розвитку мозку дитини, так як їх навчають рахувати без допоміжних засобів. За 2,5 років навчання у школі «Соробан» нею сплачено частину коштів, дитина вже відвідує школу більше 1 року, проте зазначає, що відповідач повинен сплатити всю суму вартості навчання, зокрема наперед. При цьому, вона частину коштів вже сплатила. Зазначила, що від відповідача нею дійсно отримано для дітей 13000,00 грн. Наголосила, що нею з відповідачем попередньо узгоджено відвідування дитиною гуртка по математиці. Крім того, [PERSON] зауважила, що вона офіційно працевлаштована на постійній основі, її заробітна плата становить 4200.00 грн. на місяць, інших доходів вона не має. Не має також і можливості влаштуватися на більш оплачувану роботу, так як їй необхідно приділяти увагу дітям, які мешкають на даний час з нею у квартирі її матері. Підтвердила факт розірвання шлюбу з відповідачем за судовим рішенням. Між тим, наголосила, що заявлену нею суму до стягнення у розмірі 5000.00 грн., вважає достатньою для утримання дітей і реальною, з огляду на те, що майновий стан відповідача свідчить про його можливість надавати її в такому розмірі, адже він їздив на заробітки до Польщі, а тому має можливість знайти відповідну роботу. Доказів наявності матеріальної можливості сплати відповідачем заявленої нею суми аліментів надати не може, оскільки таких доказів вона не має. Крім того, просить стягнути з відповідача 1500,00 грн. в рахунок оплаченої нею правничої допомоги адвоката. Тож, просила суд, задовольнити заявлені нею вимоги у повному обсязі та остаточно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 5000.00грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття, 27000грн. як додаткові витрати на дитину та судовий збір. У судовому засіданні представник відповідача адвокат - Бобер Д.О. пояснив, що позовні вимоги [PERSON] відповідач визнає частково. Додав, що згідно рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 06.11.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач може сплачувати суму в рахунок аліментів у розмірі 2500,00 грн. на двох дітей щомісяця. При цьому, вважає, що позивачем не доведено наявність у відповідача фінансової можливості сплачувати більше. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дітей, то представником відповідача вказано на відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, адже у школі « Соробан » навчання спрямовується на розвиток можливості усно рахувати, а не загальний розвиток дитини - [PERSON] . Дана позиція знаходить своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року по справі № 369/11745/16, якою встановлено, що витрати на відвідування дитиною приватного навчального закладу, в даному випадку школи «Соробан», не є додатковими витратами на дитину, оскільки вони не викликані особливими обставинами, про які йдеться у ст.185 СК України. Разом з тим, зауважив на відсутності, на даний час, даних щодо суми понесених фактично позивачкою витрат на заняття дитини на курсах з математики, тож вважає, що позивач бажає стягнути кошти наперед, за відсутності дані, що дитина зможе закінчити серію цих навчальних занять. Крім того, зауважив, що стосовно стягнення витрат на отримання позивачкою правничої допомоги адвоката у розмірі 1500,00 грн., то вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними, оскільки як вбачається з Угоди про надання послуг від 03.07.2020р. та Акту прийому наданий послуг від 06.07.2020р. відсутність підтвердження наявності правового статусу адвоката у особи, яка є виконавцем послуг, про які йдеться у згадуваних документах. Більш того, відсутнє підтвердження, що послуги передбачені Угодою від 03.07.2020 надавалися саме з питань, які є предметом розгляду по даній цивільній справі, а тому позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Відповідач у судовому засіданні повністю підтримав позицію свого представника, адвоката Бобер Д.О. Додав, що на даний час, він має роботу, на якій офіційно не працевлаштований, заробітна плата його становить 7000,00 грн. Зауважив, що спір про батьківство щодо дітей відсутній, а також вказав, що є працездатним, але на даний час на заробітки поїхати не має можливості, так як мешкає у селі, доглядаючи та утримуючи хвору матір. Раз на рік отримує кошти за надання в оренду земельної частки (паю), підтвердив сплату позивачці коштів в сумі 13000,00 грн. Зазначив, що позивачка, в свою чергу, має заробітну плату в розмірі 15000,00 грн., він не є особою з інвалідністю, інших осіб не утримує матеріально. Заслухавши думку сторін та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази, в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 27.07.2012 між сторонами ( [PERSON] та [PERSON] ) укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 764 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 06.11.2020 по справі №711/4658/20 (провадження №2/711/1848/20) між сторонами шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти, сини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьком дитини записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає. Відповідно до даних довідки ПП «Соулу Консалтинг» від 26.06.2020р., [PERSON] 2013р. народження навчається у школі «Соробан» з 13.09.2019р. по даний час. Термін навчання складає 30 місяців та буде завершений у квітні 2022 року. Вартість навчання складає 900грн. на місяць. Судом також встановлено, що сторони разом не проживають і їхні спільні діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. На даний час позивачка [PERSON] не має можливості самостійно утримувати неповнолітніх дітей. Добровільно сторони не можуть вирішити питання про матеріальне утримання їхніх дітей. При прийнятті рішення по справі, суд враховує той факт, що відповідач є працездатним, на даний час офіційно не працевлаштований, а також, його думку про часткове визнання позовних вимог і мотиви в обґрунтування заперечень проти їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України). За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як передбачено частинами 1 та 2 статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Домовленості про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. Отже, встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази дають суду підстави для часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи позицію позивачки та відповідача, працездатність відповідача, розмір доходів сторін, наміри та бажання відповідача - батька дітей утримувати спільних дітей, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, а саме у розмірі по 1500грн. на кожну дитину, що є достатнім для забезпечення їхнього гармонійного розвитку. Суд також враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, у тому числі, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом враховуються також ті обставини, що неповнолітні діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується відповідними довідками №3264151 від 15.06.2020 та №3264404 від 15.06.2020 (а.с.13-14), фактично перебувають на її утриманні. Проте, доказів, які б свідчили про можливість відповідача надавати кошти у заявленому позивачкою розмірі по 2500грн. на кожну дитину для їхнього утримання - нею до суду не надано. Крім того, запропонований відповідачем розмір аліментів на двох дітей - 2500грн. не є таким, що дасть можливість належно утримувати дітей, враховуючи їхній вік, життєві потреби, потреби на харчування, розвиток, навчання. Також при вирішенні спору судом враховуються норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи позицію відповідача щодо вимог, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, а саме, - слід стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1500 грн. 00 коп. щомісячно на кожного, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 06.07.2020 до повноліття дітей, оскільки позивачкою не доведено наявність можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітніх дітей. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Крім того, з огляду на вимоги ч.1 ст. 185 СК України, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей є безпідставними, необгрунтованим та до задоволення не підлягають. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Як зазначено у постанові ВС від 21.02.2018 року у справі № 127/16614/15-ц, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дає змогу забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Так, як зазначалось, в матеріалах справи наявна довідка від 26.06.2020, зі змісту якої вбачається, що син позивача - [PERSON] навчається у школі усного рахунку «Соробан» з 13.09.2019 року по даний час. Повний термін навчання складає 30 місяців та дійде завершення у квітні 2022 року, вартість навчання складає 900,00 грн. на місяць (а.с.15). Отже, як на думку суду, відвідування дитиною платної школи усного розвитку «Соробан», не є додатковими витратами на дитину, оскільки вони не викликані особливими обставинами, про які йдеться у ст.185 СК України (розвиток здібностей, хвороба дитини, каліцтво тощо). Крім того, відсутні підтверджуючі дані про те, що таке навчання оплачується позивачем. Сам відповідач в судовому засіданні зазначив, що з ним не було узгоджено питання щодо відвідування сином [PERSON] цієї школи. Також позивачка, враховуючи, що саме вона повинна довести наявність додаткових витрат на дитину, не обґрунтувала свої вимоги, зокрема й про те, чому саме відповідач повинен, як на її думку, сплатити повністю кошти в розмірі 27000грн. за відвідування сином школи усного рахунку. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тож, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави у сумі 840 грн. 80коп., як визначено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». Відносно витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. 00 коп., суд зазначає наступне: статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл вказаної категорії судових витрат є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення позивачем таких витрат. Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Так, до позовної заяви позивачем не долучено договір про надання правничої допомоги адвокатом, а замість нього наявна угода від 03.07.2020р. (а.с.16) про надання [PERSON] послуг особою [PERSON] та акт прийому наданих послуг від 06.07.2020 р., також відсутні докази, що підтверджують надання правових послуг позивачці особою, яка має статус адвоката та саме з приводу питань, які є предметом даного судового розгляду. Варто зазначити, що відсутній також і попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв?язку із розглядом справи, а також відсутні документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом, оформлених у встановленому законом порядку та інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих адвокатом послуг або витрат, необхідних для надання правничої допомоги по даній цивільній справі. Тож, проаналізувавши в підсумку, долучені позивачкою документи, суд дійшов висновку, що подані докази не є належними, допустимими та переконливими. Тож, зважаючи на викладене вище, та за відсутності належних доказів в обгрунтування здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд позбавлений можливості здійснити розподіл судових витрат в цій частині, а тому у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial