Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просила стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] до їх повноліття, мотивуючи свої вимоги наступним. Від спільного життя [PERSON] з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться на її утриманні. Відповідач працює, має матеріальну можливість утримувати своїх дітей, але зважаючи на його відмову вона вимушена звертатися до суду. Представник позивачки в судовому засіданні відсутній, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні відсутній, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. За таких підстав, суд вважає можливим справу розглянути у відсутності сторін, на підставі наявних письмових доказів. Судом встановлено, що у сторін є спільні діти, син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.05.2002 року та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.10.2007 року. Діти проживають з матір'ю, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Рогізківської сільської ради Щорського району Чернігівської області № 385 від 23.05.2017 року. Відповідач зобов'язаний утримувати синів. Сама позивачка не в змозі повністю забезпечити матеріальні потреби дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Конвенцією про права дитини (стаття 3) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] до їх повноліття. Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 17.05.2017 року внесені зміни до ст. 182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до перехідних положень цього Закону він набирає чинності через місяць з дня його опублікування, Закон опубліковано 08.06.2017 року в газеті «Голос України» № 102, тобто він набрав чинності 08.07.2017 року. Тому при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на корись позивача, суд керується нормою ч. 2 ст. 182 СК України, яка діяла на час подачі позову, якою передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і застосувує її до часу набрання чинності змін у законодавстві. А тому, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з позовною заявою до суду, тобто з 31.05.2017 року по 07.07.2017 включно, та в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.07.2017 року до досягнення старшою дитиною повноліття. В зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. та та на користь позивачки витрати понесені за отримання юридичної допомоги при зверненні до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved