Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відділу освіти, культури молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації, відділу освіти, культури, молоді Полонської міської ради обєднаної територіальної громади про стягнення недоотриманої заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди. На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зіслалась на те, що працювала на посаді вчителя Варварівської неповної середньої школи Полонського району Хмельницької області. 14 листопада 2014 року її було звільнено з з роботи у звязку з виходом на пенсію. Однак, при звільненні з нею не в повному обсязі проведено розрахунок, зокрема, не було виплачено індексацію заробітної плати за серпень, листопад 2014 року. Посилаючись на ці обставини, позивачка просила, з урахуванням змін, стягнути з відповідачів невиплачену індексацію, середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні з дня звільнення по день винесення рішення, а також завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Представник відділу освіти, культури, молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації в судому засіданні позов не визнала та пояснила, що виплата індексації позивачці не була проведена у звязку з відсутністю коштів. Також зазначила, що на даний час Варварівська ЗОШ передана із відділу освіти, культури, молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації в спільну власність Полонської міської обєднаної територіальної громади. Представник відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради обєднаної територіальної громади позов не визнала, зіславшись на те, що даний відділ було створено 13 січня 2016 року, а спір щодо невиплати заборгованості по заробітній платі виник за бюджетний період 2014 року, що на той час належало до компетенції відділу освіти, молоді та спорту Полонської райдержадміністрації. Заслухавши доводи сторін, перевіривши матеріали та дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У справі встановлено, що [PERSON]працювала на посаді вчителя Варварівської неповної середньої школи Полонського району Хмельницької області, яка з 01 вересня 2000 року перейменована в Варварівську ЗОШ І-ІІ ступенів. 14 листопада 2014 року позивачка звільнилась з роботи. Однак, розрахунок при її звільненні було проведено не в повному обсязі, зокрема, не нарахована та не виплачена індексація заробітної плати за серпень 2014 року в сумі 92,08 грн., та за листопад 100,49 грн. Наведені обставини підтверджуються даними акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю, складеного головним державним інспектором Семенець А.П. № 22-13/374, даними довідки № 172 від 06.03.2017 року та не заперечуються сторонами. Вирішуючи питання законності позовних вимог, суд виходить із такого. Відповідно до ст.ст.94, 95 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. За змістом ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці»\~у структурі заробітної плати передбачена додаткова заробітна плата, яка зокрема включає включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Згідно статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» \~індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Отже, на підставі наведених норм, позивачка має право на стягнення на її користь не нарахованої та невиплаченої при звільненні з роботи індексації заробітної плати за вказаний вище період та розмірах. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 кодексу. За положеннями ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, приймаючи до уваги, що в день звільнення та після цього з позивачкою не було в повному обсязі проведена виплата належних для неї сум, зокрема, індексація заробітної плати, а відтак, вона має право на стягнення з належного відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток працівника відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку визначено, що середній заробіток, зокрема за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті у вказаних випадках, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Після цього проводиться множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Як вбачається із матеріалів справи, останні два місяці роботи позивачки перед місяцем звільнення є вересь, жовтень 2014 року. У ці місяці [PERSON] працювала відповідно 22 та 23 дні, за що їй нарахована заробітна плата в сумі за кожен місяць 3777,55 грн. Отже, середньоденний заробіток позивачки за вказаний період становить 167,89 грн., а за 582 робочих днів затримки розрахунку [PERSON] належить до виплати 97711,98 грн. Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 р. у справі № 6-113цс16, суд вправі зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 КЗпП України, за таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу. Крім цього, також необхідно брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.\~ Приймаючи до уваги, що заробітна плата [PERSON] в серпні становила 3958,28 грн., в листопаді 3285,02 грн., що сумарно складає 7243,30 грн., а недоплата індексації за вказані місяці становить 192,57 грн., що в процентному відношенні 2,66 %, тому враховуючи неістотність цієї суми відносно розміру заробітку позивачки суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування [PERSON] заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Отже, з урахуванням принципів справедливості та співмірності на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки 2599,14 грн. (2,66 % від 7243,30 грн. Оскільки, фінансове забезпечення Варварівської школи, де працювала позивачка на час її звільнення здійснювалось відділом освіти, культури, молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації, з вини якого мала місце затримка розрахунку, тому саме з цього відповідача належить здійснити стягнення заборгованої [PERSON] індексації заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку, а також на користь держави згідно до положень ст.88 ЦПК України слід стягнути судовий збір. Доводи представників відповідачівпро неможливість виплати індексації у звязку з відсутністю бюджетних коштів не позбавляє роботодавця його відповідальності за порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України, а тому судом до уваги не приймаються. Несвоєчасне отримання позивачкою при звільненні грошових коштів порушило її законні права, чим спричинило для неї моральні страждання, тому враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.237-1КЗпП України, виходячи з вимог розумності та справедливості, стягнути з відповідача на користь [PERSON] компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Outcome: partial