Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб Служба у справах дітей Центра льно-Міської районної у м. Кривий Ріг Ради,Служба у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, Відділ освіти виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради,Прокуратура Центрально-Міського району в місті Кривому Розі, Прокуратури Октябрського району м.Полтави про визначення місця проживання неповнолітнього сина та відібрання дитини, посилаючись на те, що з 2001 року по кінець 2002 року вона з відповідачем проживали в цивільному шлюбі. [INFO] в них народився син - [PERSON], із народженням якого почали виникати сімейні проблеми, сварки та непорозуміння. Відповідач відмовлявся вести спільне господарство та доглядати за сином, весь час витрачав на себе, а не на сім'ю. Тому вона, позивачка, вирішила піти від нього та він не заперечував. На теперішній час позивачка знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, що народилась в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], займається вихованням обох дітей в рівній мірі. Фактично після розірвання відносин з відповідачем і до цього часу син проживав з нею, позивачкою , відвідував дитячий садочок, навчався у КЗШ №85 в м. Кривий Ріг. Відповідач у вихованні та утриманні дитини участі не брав. Відповідач, ввівши її, позивачку, в оману влітку 2013 року забрав дитину до себе, хоча протягом всього часу, що вони не проживали разом, не виявляв стосовно дитини належного батьківського піклування. Відповідач проживає окремо від дитини, в іншому місті в м.Полтаві , дитину не відвідує, обмежуючись телефонними розмовами та один раз на рік бере дитину до себе на один тиждень в літній період. Натомість, позивачка вказує, що вона має належні умови для виховання дитини. Позивачка вважає, що в інтересах сина проживати саме з нею , а не з його батьком- відповідачем по справі. У сина є повноцінна родина, де його люблять та поважають. Позивачка знаходиться у декретній відпустці, і тому має час відводити сина до школи, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Її чоловік має стабільний дохід в розмірі 3 500 гривень, тож вона може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Позивачка зазначає, що відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання сина, мешкає у квартирі, яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини його навчання. Позивачка проживає у комфортабельній двокімнатній квартирі на четвертому поверсі п'ятиповерхового будинку з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини.В цій квартирі також обладнана власна кімната для сина, щоб він міг мати здоровий сон, вчитися, гратися. В кімнаті є диван, робоче місце з комп'ютером, телевізор, шафа, крісло, є іграшки, канцелярське приладдя, необхідний сезонний одяг, взуття. Між сином та чоловіком, склалися добрі стосунки . Син відвідував шкільний гурток «Шахи» та займався плаванням в Палаці водного спорту. Таким чином, проживання сина разом з нею, відповідає його інтересам. Позивачка зазначає, що вона має можливість забезпечити сину належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Позивачка вважає, що перебування сина в відповідача негативно впливає на його виховання та здоров'я. Відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дитини умов проживання. Згідно з актом обстеження умов проживання від 12 липня 2013 року, для виховання, розвитку, проживання та утримання сина вона, позивачка, забезпечила всі необхідні умови. 25.12.2012 року позивачкою була подана позовна заява про стягнення аліментів. 28.03.2013 року у справі № 444/9539/12 Центрально-Міський районним судом було винесено заочне рішення (стягнення аліментів. Але рішення до сих пір не вступило в законну силу у зв'язку з тим, що відповідач навмисно не отримує дане рішення та не бажає сплачувати аліменти. Позивачка просила визначити місце проживання сина з нею та відібрати його у відповідача, оскільки в даний час син знаходиться у відповідача. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач проти позову заперечував та просив залишити сина проживати з ним, оскільки цілий рік син проживає з ним, відвідує школу, він, відповідач, займається його вихованням та матеріальним забезпеченням. Син не бажає повертатися до матері,бажає жити з ним. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної в м.Полтаві Ради [PERSON] підтримала висновок органу опіки та піклування від 11.02.2014 року №32 про доцільність визначення місця проживання [PERSON] з батьком [PERSON] Представник третьої особи управління освіти виконавчого комітету Полтавської міської ради [PERSON] при вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Прокурор Симонова Ю.А. суду пояснила , що відповідач в судове засідання не надав відповідних доказів, а саме характеристики на себе з місця роботи, проживання, не надав доказів про своє матеріальне забезпечення. Тому покладалася на розсуд суду при вирішенні спору. Служба у справах дітей Центрально-Міської районної в м.Кривий Ріг Ради та прокуратура Центрально-Міського району в м.Кривий Ріг до суду не з»явилися, просили розглянути справу у відсутність їх представників. Суд,заслухавши сторони, їх представників та представників третіх осіб,допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки. Судом встановлено, що з 2001 року по кінець 2002 року позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] проживали в цивільному шлюбі. [INFO] в них народився син - [PERSON], із народженням якого почали виникати сімейні проблеми, сварки та непорозуміння. Відповідач відмовлявся вести спільне господарство та доглядати за сином, весь час витрачав на себе, а не на сім'ю. Тому , позивачка, вирішила піти від нього та відповідач не заперечував. На теперішній час позивачка знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною,донькою Веронікою 20.01.2012 року що народилась в зареєстрованому 30.07.2011 року шлюбі з [PERSON], займається вихованням доньки та до літа 2013 року займалася вихованням сина [PERSON] . Відповідач забрав до себе сина влітку 2013 року та назад його матері не повернув. Судом встановлено, що за місцем проживання позивачка характеризується позитивно, має благоустроєне житло, має окрему кімнату для проживання сина. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] - чоловік позивачки в суді пояснив, що він перебував в нормальних родинних стосунках з сином дружини [PERSON], допомагав йому в навчанні, був членом батьківського комітету в школі, сприяв всіляко розвитку хлопчика, матеріально його разом з дружиною забезпечував. Згідно листа служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м.Крривий Ріг Дніпропетровської області (а.с.20), додатків до нього - актів обстеження умов проживання [PERSON] ( а.с.21,22,23, 24) станом на жовтень 2013 року для [PERSON] створено матір»ю [PERSON] всі необхідні умови для проживання. Судом також встановлено, що Відповідач має благоустроєну квартиру, окрему кімнату для сина. Вихованням сина на протязі року займається один батько - відповідач по справі. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної в м.Полтаві Ради, затвердженого 11.02.2014 року доцільно визначити місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] ( а.с.182). В судовому засіданні судом заслухано думку неповнолітнього [PERSON], який має бажання проживати з батьком, але дуже скучає за сестричкою та мамою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом також досліджено надані суду докази з ЗОШ №10 м.Полтави , де [PERSON] навчається в даний час, та з ЗОШ №85 м.Кривий Ріг, де навачався раніше. Успішність хлопчика погіршилася. В Кривому Розі хлопчик відвідував гуртки, займався додатково з математики та англійської мови.. Відповідачем не надано до суду доказів про його доходи,не надано характеристики,тому суд позбавлений можливості перевірити матеріальний стан відповідача. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір»ю лише у виняткових ситуаціях, тобто перевага надається матері. У відповідності до п.1 ст.9 Конференції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідно в найкращих інтересах дитини. Судом встановлено, що позивачка неодноразово зверталася до органів міліцій з приводу повернення дитини, оскільки відповідач забрав хлопчика без її згоди, але було рекомендовано звертатися до суду. У відповідності до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України» від 12 червня 1998 року суд, при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків , можливість створення належних умов до виховання дитини. Зібрані по справі докази дають підстави суду задовольнити позовні вимоги позивачки [PERSON]

Outcome: approved