Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] у квітні 2014 року звернулася у суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказала, що на даний час сім'я сторін фактично розпалась. Підставою для розпаду сім'ї стало непорозуміння та постійні сварки, в результаті чого сторони проживають окремо. Позивач примиритися категорично не бажає. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO]. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Просила суд не відновлювати їй дошлюбне прізвище. Вказала, що спору про поділ спільно нажитого майна не виникає, як і про те з ким будуть проживати діти. Відповідач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] Не заперечував проти розірвання шлюбу. Вказав, що спору про поділ спільно нажитого майна не виникає, як і про те з ким будуть проживати неповнолітні діти: [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO] - з матір'ю [PERSON] Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження виданим 11.08.2007 виконкомом Мокиївської сільської ради Чорнухинського району, Полтавської області, актовий запис № 3 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO] (а.с. 9-10). Спору про місце мешкання яких у сторін не виникає як і про поділ майна, що є спільною сумісною власністю. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Так, 16.05.2014 за ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області сторонам було надано строк на примирення терміном три місяці. Сторони не примирилися. Міри прийняті судом для збереження шлюбу виявилися безрезультатними. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене та

Outcome: approved