Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 25 квітня 2020 року. [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона з відповідачем знаходилась у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання у них народилась дитина син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Також позивачка вказує, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, та ухиляється від його матеріального забезпечення. Сама утримувати сина належним чином вона не в змозі. [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, та подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку ст. 74 ЦПК України, про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення йому судової повістки. Заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2000 року. Проживали однією сімєю та вели спільне господарство. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час сумісного проживання 25 квітня 2002 року у сторін народився син - [PERSON]. У свідоцтві про народження дитини серії 1-ЖД №386430, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, батьком дитини вказаний [PERSON] Також судом встановлено, що з моменту розірвання шлюбу сторони не проживають разом, та відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, ухиляється від його матеріального забезпечення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти\~\~на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, та вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 21 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 25 квітня 2020 року, а також допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved