Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 2013 року вона, [PERSON] , перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає на даний час з позивачкою. Подружжя не змогло знайти порозуміння, протягом тривалого часу не мали шлюбно-сімейних відносин, що призвело до фактичного їх припинення. Зі слів позивачки, батько участі в утриманні та вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає. Таким чином, позивачка змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання спільного сина в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року було відкрито спрощене провадження у цій справі. Позивачка у судовому засіданні надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутності. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання у відповідності до ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином позивачки та відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, 14 січня 2014 року. Після припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами, дитина залишилась проживати разом з матір`ю, яка знаходиться на її утриманні. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 6 ст. 12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1,2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має, тому враховуючи матеріальний стан сторін, а також, те що відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивачки та стягнувши аліменти з відповідача на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, починаючи стягнення з 24 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 908,00 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved