Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбі з 19 жовтня 2007 року. [INFO] в них народився син [PERSON], який перебуває на вихованні відповідача. На початку червня 2013 року через відсутність взаєморозуміння між собою та виникаючі на цій підставі суперечки вони з чоловіком припинили повноцінні сімейні стосунки, відновлення яких вона не бажає. Вказуючи на те, що їх сім'я розпалась остаточно, позивачка просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги, обгрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і просила суд шлюб розірвати. Відповідач, не визнаючи позову, стверджував про поспішність прийняття такого рішення та просив суд надати їм строк для примирення на предмет можливості урегулювання своїх стосунків. Ухвалою суду від 18.02.2014 року за клопотанням відповідача, який висловив бажання зберегти сім'ю, сторонам було надано час на примирення, в зв'язку з чим провадження у справі було зупинено. Після поновлення провадження у справі та продовження судового розгляду позивачка суду заявила, що стосунки не відновлені і наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач підтримав вимоги про розірвання шлюбу, зазначивши суду про неможливість відновлення та збереження сімейних стосунків. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2007 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 381 (арк.спр.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк.спр.10). Дитина проживає разом з батьком, місце її проживання визначено батьками добровільно. З пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому її клопотання слід задовольнити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved