Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, під час розгляду справи змінивши предмет позову, остаточно зазначила, що 01.04.2015 року при зверненні до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції її було відмовлено в реєстрації права власності на квартиру №18 по пр.Кірова.131-б в м.Дніпропетровську з підстав наявності арешту на вказану квартиру, накладеного на підставі постанови державного виконавця кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі Кіровський ВДВС) від 16.07.2004 року. Для зясування вказаного питання вона звернулась до Кіровського ВДВС щодо зняття арешту з майна, оскільки борг перед стягувачем [PERSON], який став підставою для накладення арешту, було погашено в повному обсязі, але арешт не знятий. 05.05.2015 року Кіровський ВДВС повідомив, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься запис про арешт майна згідно постанови від 16.07.2004 року, виданої Державною виконавчою службою Кіровського районного управління юстиції, яка 16.05.2005 року припинила свою діяльність. Таким чином, у Кіровського ВДВС відсутні відомості про виконавче провадження, в рамках якого виносилась постанова про арешт майна та їй рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна. В звязку з цим, посилаючись на те, що державним виконавцем Державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції, яка припинила свою діяльність, не було виконано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та після фактично виконання в повному обсязі судового рішення арешт на майно не знято, що перешкоджає їй вільно користуватись та розпоряджатись квартирою, позивачка просила суд зняти арешт з квартири [ADDRESS], що був накладений на підставі постанови про арешт майна від 16.07.2004 року Державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції. В наданій заяві позивачка просила провести розгляд справи без її присутності. Відповідачка [PERSON], представник Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та третьої особи в судові засідання на неодноразові виклики не зявились, про причини неявки не повідомили. З урахуванням зазначеного, судом у відповідності до ст.ст.158,169,197,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу фіксації. Перевіривши викладені в позовній заяви доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в Державній виконавчій службі Кіровського районного управління юстиції на примусовому виконанні перебував виконавчий лист, виданий 23.04.2003 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]І, коштів в сумі 1052 грн. 70 коп. Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції [PERSON] від 16.07.2004 року в рамках вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON], а саме: квартиру [ADDRESS] з забороною здійснювати відчуження останньої. Згідно письмової розписки від 13.09.2004 року, складеної стягувачем [PERSON] вбачається, що присуджені за судовим рішенням кошти в сумі 1052 грн. 70 коп. [PERSON] були сплачено. Також судом встановлено, що 16.05.2005 року Державна виконавча служба Кіровського районного управління юстиції припинила свою діяльність, а виконавче провадження в рамках якого виносилась постанова від 16.07.2004 року про накладення арешту на майно боржника [PERSON] та заборона його відчуження знищено. При закінченні виконавчого провадження в звязку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення, державним виконавцем вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо зняття арешту на майно боржника виконано не було та на теперішній час обтяження щодо майна [PERSON] згідно постанови від 16.07.2004 року не скасовано. Вказане підтверджується рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 22.04.2015 року про відмову в реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. З наданих позивачкою під час розгляду справи документів вбачається, що квартира [ADDRESS] була зайнята [PERSON] та її донькою [PERSON]Є на підстави ордеру №1096, виданого 13.05.1965 року. Тобто [PERSON] набула право користування вказаною квартирою вселившись до останньої у передбаченому законом порядку та будучі зареєстрованою і постійно проживаючи в цій квартирі. Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діє на час розгляду позову, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення було закріплено в ст.ст.38,50,55 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні, в рамках якого виносилась постанова від 16.07.2004 року. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Враховуючи зазначені вище обставини та положення законодавства, оскільки позивачкою, як боржником у виконавчому провадженні, вимоги виконавчого документу було виконано в повному обсязі, при завершенні виконавчого провадження державним виконавцем питання про зняття арешту з майна боржника та заборони його відчуження у передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку вирішено не було, виконавче провадження знищено, а Державна виконавча служба Кіровського районного управління юстиції припинила свою діяльність, наявність арешту на квартиру [ADDRESS] згідно постанови від 16.07.2004 року, перешкоджає позивачці у передбаченому законом порядку реалізувати своє право на набуття вказаної квартири у власність та здійснити державну реєстрацію права власності відповідно до вимог ч.2 ст.331 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved