Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів за період із червня 2020 року по липень 2021 року в розмірі 26442 гривень 60 копійок. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням Богуславського районного суду Київської області у справі № 358/1293/15-ц від 27 серпня 2015 року було стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 04 серпня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак відповідач останнім часом аліменти не сплачує та допустив заборгованість по сплаті аліментів, яка за період із червня 2020 року по липень 2021 року становить 43310 гривень 29 копійок. Посилаючись на положення ст. 196 СК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов про стягнення пені по аліментах підтримує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов визнає. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] про стягнення пені по прострочених аліментах задовольнити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 27 серпня 2015 року, постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 04 серпня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8). Відповідач останнім часом не сплачував аліменти і його заборгованість станом на 30.07.2021 року становить 43310,29 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, складеним державним виконавцем Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаманом Я.А. від 18.08.2021 року (а.с. 11). Розмір неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів у період із червня місяця 2020 року по липень місяць 2021 року, станом на 27 серпня 2021 року становить 35688 гривень 77 копійок, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 4). Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки /пені/ настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, дійшов до висновку про те, що у виникненні заборгованості є вина відповідача, оскільки він є працездатним за віком та відсутні відомості, що він за період виникнення заборгованості приймав міри до пошуків роботи, чи були перешкоди щодо працевлаштування, чи мав він тимчасову непрацездатність. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц зроблено висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Оскільки вимоги позивачки обґрунтовані на вимогах закону, суд задовольняє позов про стягнення із відповідача пені за прострочення аліментів у розмірі 26442 (двадцять шість тисяч чотириста сорок дві) гривні 60 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved