Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 06.07.2001 року помер її чоловік [PERSON], який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. 03.03.2015 року нею до Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, де після смерті її чоловіка було заведено спадкову справу №2316172, подано заяву щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], до складу якої входить квартира [ADDRESS]. Але нотаріусом 03.03.2015 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав не реєстрації померлим власником квартири свідоцтва про право власності у компетентному органі. Посилаючись на те, що [PERSON] вселився в квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру, повністю сплатив пай за квартиру, а також на те, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після померлого та на час відкриття спадщини була зареєстрована та постійно проживала в квартирі, позивачка просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 06.07.2001 року. В наданій заяві представник позивача просив провести розгляд справи без участі позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачем в особі Житлово-будівельного кооперативу №310 до суду було надано письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, з зазначенням про відсутність заперечень проти позову. Від третьої особи Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Представники інших третіх осіб в судове засіданні не зявились, про причини неявки не повідомили. З урахуванням зазначеного та положень ч.3 ст.36, ст.ст.158,197 ЦПК України, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи у відсутності не зявившихся сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачки перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 30.04.1961 року до дня смерті останнього (свідоцтво про одруження серії ІІІ-УР №018304 на а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ №384338, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпропетровського обласного управління юстиції 11.07.2001 року, [PERSON] помер 06.07.2001 року, запис №5381 від 11.07.2001 року (а.с.4). Після смерті [PERSON] Пятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за місцем відкриття спадщини було заведено спадкову справу №2316172, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.5). 03.03.2015 року позивачка [PERSON] звернулась до Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з письмовою заявою щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 03.03.2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS], з посиланням на те, що свідоцтво про право власності на вказану квартиру не було зареєстровано в компетентному органі (а.с.6). Також з матеріалів справи вбачається, що Житлово-будівельний кооператив №310, в якому знаходиться квартира [ADDRESS], утворено за рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 25.02.1981 року (а.с.20). За життя [PERSON] вселився в зазначену вище квартиру у передбаченому законом порядку на підставі ордеру, був прописаний та проживав в останній до дня смерті. Згідно довідок Житлово-будівельного кооперативу №310 від 01.03.2015 року та від 17.03.2015 року пай за квартиру [ADDRESS] було сплачено повністю, заборгованості не має, а позивачка зареєстрована та постійно мешкає в квартирі з 27.01.1987 року. (а.с.17,18,19). Відповідно до довідки КП «ДМБТІ» від 22.09.2014 року за вих.№10489 в інвентаризацій справі за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Мініна,13/36, містяться відомості про право власності [PERSON] на цю квартиру на підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу №310 від 04.12.1992 року, про що видане реєстраційне посвідчення від 22.12.1992 року (а.с.8). Таким чином, з досліджених судом письмових доказів вбачається, що за життя [PERSON] у передбаченому законом порядку вселився до квартири [ADDRESS], був зареєстрований та постійно проживав в останній до дня смерті, будучі членом Житлового-будівельного кооперативу №310 повністю сплатив пай за квартиру, тобто у відповідності до діючої на той час ст.15 Закону України «Про власність» та ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» набув права власності на останню. Позивачка, на момент смерті [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в спірній квартирі, а тому у відповідності до ст.ст.548,549 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час відкриття спадщини, як спадкоємець за законом першої черги, фактично прийняла спадщину у вигляді квартири [ADDRESS], вступивши в управління та володіння вказаною квартирою. Але, оскільки на момент звернення позивачки до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини вступив в силу Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація права власності на спірну квартиру за померлим спадкодавцем проведена не була, з вказаних підстав позивачці нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року №10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Таким чином, здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно в порядку, передбаченому цим законом, є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Оскільки позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після померлого чоловіка [PERSON], інших спадкоємців після останнього не має, а також враховуючи, що за життя [PERSON] набув право власності на спірну квартиру [ADDRESS], але у передбаченому законом порядку позивачка позбавлена можливості отримати спадщину на цю квартиру, через те, що право власності на останню не було зареєстроване за спадкодавцем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню і слід визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого 06.07.2001 року [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачку відповідно до закону було звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved