Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що в останні роки спільне життя сторін не складається, бо вони мають різні погляди на життя та інтереси у зв'язку з чим між ними постійно трапляються сварки. Подружні стосунки фактично припинені, втратили взаєморозуміння та почуття любові один до одного. Від шлюбу мають двох синів - [PERSON], 1997р.н., [PERSON], 2006р.н.. Оскільки наявність зареєстрованого шлюбу суперечить інтересам позивачки вона просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та зареєстрований 23.09.1995р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Корсунь-Шевченківської районної ради народних депутатів Черкаської області, актовий запис №138. В судовому засіданні позивачка пояснила, що сторони проживають разом, проте шлюб між сторонами носить формальний характер. Вона остаточно дійшла до висновку про необхідність припинення шлюбу, оскільки це суперечить її інтересам. Зауважила, що після розірвання шлюбу неповнолітній син залишиться проживати з нею. Просила не змінювати їй прізвище на дошлюбне та не відшкодовувати судові витрати. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що обставини викладені в позовній заяві визнає і проти задоволення позовних вимог не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 Цивільно-процесуального кодексу України суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 23.09.1995р. сторони уклали шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], 1997р.н., [PERSON], [INFO]. (а.с.12). Протягом останніх років відносини сторін погіршувались, що призвело до фактичної втрати взаєморозуміння та почуття любові один до одного. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам сторін. На момент розгляду справи судом позивачка не перебуває у стані вагітності, а тому перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України відсутні. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. Спору з приводу місця проживання неповнолітньої дитини та порядку участі батьків у її вихованні та матеріальному забезпеченні між сторонами також немає. Після розірвання шлюбу неповнолітній син проживатиме з позивачкою. Тож між сторонами склалися шлюбні відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право пред'явити до суду позов про розірвання шлюбу. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.111 СК суд вжив заходів щодо примирення подружжя, шляхом надання сторонам строку для примирення, проте зазначений захід належного результату не дав. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка просила суд не відновлювати їй дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання позивачки про покладання судових витрат на неї. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved