Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] у листопаді 2013 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 14 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції. Від шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON]. Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, несумісність характерів та у зв»язку із відсутністю взаєморозуміння, внаслідок чого, у них пропало взаємне почуття поваги та любові. З 01 листопада 2012 року вони припинили сімейні відносини та з цього часу фактично не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо. На даний час їх шлюб існує формально. Після фактичного припинення сімейних відносин дитина проживає та знаходиться на її утриманні, а відповідач жодних коштів на утримання сина не надає та не приймає участі у його вихованні. Зазначає, що вона на даний час не працює та не має додаткових доходів, оскільки, більший період часу вона приділяє вихованню сину, а також доглядає за хворою матір'ю, яка є інвалідом ІІІ групи. При цьому, від органу соціального захисту населення Першотравневої районної у м.Чернівці ради вона отримує 130 грн. Відповідач працює на тимчасових роботах (робить євроремонти, торгує на ринку) та є матеріально забезпеченим. Стан здоров»я його задовільний, непрацездатних батьків та інших неповнолітніх дітей у нього на утриманні немає. Просила позов задовольнити: розірвати шлюб з відповідачем та стягувати з нього на її користь на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісяця; стягувати з відповідача аліменти на її утримання в сумі 400 грн. Також стягнути з відповідача на її користь 1 376 грн. 40 коп. понесених судових витрат. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував щодо задоволення позову в частині розірвання шлюбу, разом з тим, не погоджувався зі стягненням з нього аліментів, про що надав свої письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка [PERSON] та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 14 лютого 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 119 (а.с.13). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження (а.с.14). Спільне життя сторін не склалося. Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на життя та сім'ю. З 01 листопада 2012 року вони припинили сімейні відносини та з цього часу фактично не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Також судом було встановлено, що після фактичного припинення подружніх стосунків малолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.12). Як вбачається із довідки ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом», відповідач навчається на п'ятому курсі, заочної форми навчання за спеціальністю «Правознавство» (а.с.45). Згідно довідки виданої 25 грудня 2013 року виконкомом Карапчівської сільської ради, відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] та офіційно не працює з 08 жовтня 2009 року (а.с.50). Разом з тим, як було встановлено судом, [PERSON] має нерегулярний дохід, так як неофіційно підробляє на різних роботах. Крім того, відповідач допомагає своєму батькові [PERSON], який являється інвалідом другої групи. Інших неповнолітніх дітей [PERSON] не має (а.с.47-49). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища сторін і їх малолітньої дитини, відсутності на утриманні відповідача інших дітей, суд вважає, що на підставі ст.184 СК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання малолітнього сина, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Також на думку суду підлягає задоволенню позовна вимога щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання. Як було встановлено судом, малолітній [PERSON] проживає разом із матір»ю - позивачкою [PERSON], яка його виховує та доглядає (а.с.12). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Першотравневої районної у місті Чернівці ради від 05 грудня 2013 року, позивачка [PERSON] щомісячно отримує матеріальну допомогу до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 130 грн., а також 775 грн. щомісячної одноразової допомоги при народженні першої дитини (а.с.51,61). [PERSON] проживає разом зі своїми батьками та братом. При цьому, мати позивачки є інвалідом 3 групи, батько не працює, а брат навчається та не має самостійного доходу (а.с.52,54,55). Обставини з приводу перебування позивачки [PERSON] на утриманні батьків підтвердила в судовому засіданні й мати позивачки - [PERSON] Зокрема, свідок пояснила, що її донька разом з онуком проживає разом з нею та її чоловіком (батьком позивачки). Кошти, які отримує донька, повністю витрачаються на потреби онука, так як щомісяця йому необхідно купувати дитяче харчування, засоби гігієни та одяг. Не заперечувала того, що відповідач іноді допомагає дитині, але така допомога має нерегулярний та досить незначний характер. Крім того, вказувала, що доньці також потрібні й гроші на власні потреби, оскільки вона не працює, так як доглядає за дитиною. Так, відповідно до вимог 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Також ч.1 та ч.4 ст.76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, до досягнення [PERSON], [INFO] трьохрічного віку, а саме до 01 листопада 2015 року. Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом. Крім того, відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial