Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивачка в липні 2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 24 лютого 1995 року, реєстрація якого відбувалась в Відділі реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено актовий запис № 44. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 24 лютого 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що є актовий запис № 44, від даного шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], позивачка вказує, що протягом сімейного життя між нею та відповідачем неодноразово виникали сімейні негаразди, які були викликані розбіжностями характерів, різне відношення до життя привели до віддалення, а потім поступово і до повного відчуження, протягом 2010-2013 років відносини погіршились остаточно, було втрачено почуття любові та поваги один до одного, з січня 2014 року мешкають в одній квартирі, як повністю чужі люди, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, не підтримують шлюбних відносин, а тому продовження подружнього життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного та інтересам неповнолітньої дитини, примирення між ними неможливе,крім того зазначала, що за взаємною згодою неповнолітній син залишиться мешкати при матері, відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини в погодженому розмірі, а тому на підставі ст.ст. 110, 112 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що хоча вона з відповідачем і проживають в одній квартирі однак в окремих кімнатах, з 2013 року не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим, крім того виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та на підставі пояснень наданих позивачкою суду. Відповідач в судове в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи думку позивачки та її представника, які не заперечували щодо заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе на підставі ст.77, 169, 224 ЦПК України розглянути справу в порядку заочного розгляду. Суд, вислухавши пояснення позивачки та представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON]) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 1995 року, про що є актовий запис № 44 (а.с. 5 - копія свідоцтва про укладення шлюбу). В судовому засіданні встановлено, що від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітню доньку Катерину та неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивачки та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали останню на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично з 2013 року не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved