Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивачка, в особі представника за довіреністю [PERSON], звернулась 23.10.2015 року в суд з цим позовом до відповідача та з урахуванням уточнення позовних вимог просила ухвалити рішення суду, яким визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] між її співвласниками, а саме - нею, [PERSON], і [PERSON], виділивши у користування їй, [PERSON], жилу кімнату площею 17,7 кв.м., а [PERSON] жилу кімнату площею 10,6 кв.м., підсобні приміщення: коридор площею - 11,0 кв.м., кухню площею - 4,0 кв..м.м, туалет площею - 1,0 кв.м., ванну площею - 1,9 кв.м, котельню площею - 2,2 кв.м, клітини східців площею - 9,6 кв.м., веранду площею - 7,6 кв.м., лоджію площею - 3,4 кв.м.- залишити у спільному користуванніщодо, вселити її та батька [PERSON] в цю квартиру, а також зобов'язати відповідача усунути перешкод у користуванні цією квартирою їй та батькові, а також зобов'язати її повести заміну замку вхідних дверей і екземпляр ключів надати відповідачу. Підставою цьому позивачка зазначала те, що є співвласником в рівних частинах спірної з відповідачем квартири. Однак фактично позбавлена разом з батьком користуватись своє частиною власності, оскільки відповідачка самостійно змінила замок вхідних дверей, що унеможливлює потрапляння у квартиру. Вирішити спір у позасудовому порядку не представилось можливим, тому змушена звернутись в суд з цим позовом. Також зазначала, що спірна квартира свого часу була отримана її батьком [PERSON] за місцем своєї роботи. Він має право на проживання у цій квартирі та є зареєстрованим на постійне місце проживання за цією адресою. Тому з урахуванням того, що вона і батько, [PERSON], є повнолітніми особами різного полу, їй слід визначити у користування жилу кімнату більшого розміру. Натомість відповідачці яка проживає з повнолітньою донькою виділити кімнату меншого розміру. Представник позивача [PERSON] підтримала позов у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON] підтримав вимоги позову та не заперечував у їх задоволені. Додатково пояснив, що після чергового скандалу з відповідачкою у червні 2015 року, остання заборонили йому і його дочці, позивачці у справі, вхід до квартири. Представник відповідачки адвокат Чирка О.О. та сама відповідачка в попередньому судовому засіданні позов не визнавали у повному обсязі. Надали суду письмові заперечення, згідно яких стверджували, що визначити порядок користування двокімнатною квартирою з площею кімнат 10 кв.м. та 17.7 кв.м., не відступаючи від рівності часток у праві спільної часткової власності - неможливо, та вказане буде порушувати право власності відповідачки саме на 1/2 ідеальної долі квартири [ADDRESS], що є неприпустимим та протирічить Конституції України. Крім того, позивачка жодного разу не зверталася до відповідачки задля визначення позасудового порядку користування спільною квартирою. Також безпідставними вважали вимоги позивачки у перешкоджанні їй у здійсненні її права власності Що стосується позовних вимог про вселення [PERSON], то вказували, що вони не можуть бути задоволені судом, адже [PERSON] по даній цивільній справі не є позивачем, самостійних вимог не заявляв, доручень своїй доньці [PERSON] на представлення його інтересів в суді не видавав, за місцем реєстрації не проживає з липня 2014 року. У зв'язку з вищенаведеним, просили відмовити у задоволенні позов у повному обсязі. Також вважали недопустимим доказом висновок судового експерта у цій справі. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, експерта та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про таке. Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира [ADDRESS], належить на праві власності в рівних частинах [PERSON] на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого 12 червня 2015 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф. Й., зареєстровано в реєстрі за №1046, і [PERSON] згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2015 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожному громадянину України гарантується право на власність. Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Він має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, що не суперечать закону. Для з'ясування питання вартості, можливості розподілу в натурі спірної квартири чи визначення порядку користування нею, у разі неможливості виділу частки співвласника в натурі, за ухвалою суду було проведено судову будівельно-технічну експертизу та складено експертний висновок №04-2016 від 28 лютого 2016 року. Сторона відповідача не була згодна з висновком проведеної експертизи та вважала його необґрунтованим, оскільки експерт [PERSON] до об'єкту дослідження - квартири, не з'являлася, фотофіксацію не проводила. Фото, які знаходяться у матеріалах дослідження, зароблені експертом ще у травні 2015 року. Для усунення вказаних відповідачкою сумнівів, у судове засідання був викликаний та допитаний судовий експерт [PERSON], яка виконала вказану експертизу. Згідно її показів при складанні висновку вона не змогла попасти у квартиру. Тому, оскільки у травні 2015 року особисто її оглядала і виготовляла технічну характеристику квартири [ADDRESS]. З того часу жодних змін у квартирі здійснено не було, що підтвердили сторони у судовому засіданні, тому повторний виїзд до квартири був недоцільним. Також зазначала, що провести розподіл спірної квартири на дві окремі частини - по 1/2 частині кожному - технічно неможливо, тому було запропоновано 2 варіанти порядку користування квартирою з відступленням від рівності часток. При здійсненні оціночної діяльності керувалась вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначених показів експерта, суд вважає за можливе визнати допустимим доказом у цій справі висновок судового експерта №04-2016 від 28 лютого 2016 року. Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно Висновку №04-2016 від 28 лютого 2016 року судової будівельно-технічної експертизи, проведеної судовим експертом [PERSON], вбачається, що провести розподіл квартири [ADDRESS] на дві окремі частини - по 1/2 частині кожному - технічно неможливо. Тому оскільки розподіл квартири не можливий, суд вирішує спірне питання щодо визначення порядку користування нею між її співвласниками. Відповідно положень 3 ст.358 ЦК України співвласники кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно вищезазначеного експертного висновку на розгляд суду пропонуються наступні варіанти користування приміщеннями квартири [ADDRESS] з відступом від ідеальних часток. Варіант 1 користування приміщеннями квартири [ADDRESS]: [PERSON] - кімната 3 площею 17,7кв.м - лоджія І площею 3,4кв. Всього 21,1кв.м, або 67/100 частини квартири. [PERSON] - кімната 2 площею 10,6кв.м. Всього 10,6кв.м або 33/100 частини квартири. Підсобні приміщення : коридор 1 площею 11,0кв.м, кухня 4 площею 11,0кв.м; ванна 5 площею 1,9кв.м, туалет 6 площею 1,0кв.м, котельня 7 площею 2,2кв.м, клітина сходів І площею 9,6кв.м, веранда II площею 7,6кв.м пропонується залишити у спільному користуванні співвласників. Загальна вартість всіх приміщень, що виділяються співвласнику 1 складає 67/100 частини квартири або 414183грн, що на 105091грн більше його ідеальної частки, Загальна вартість всіх приміщень, що виділяються співвласнику 2 складає 33/100 частини квартири або 204001грн, що на 105091грн менше його ідеальної частки. Варіант 2 користування приміщеннями квартири [ADDRESS]: [PERSON] - кімната 3 площею 17,7кв.м Всього 17,7кв.м, або 62/100 частини квартири. [PERSON] - кімната 2 площею 10,6кв.м. Всього 10,6кв.м або 38/100 частини квартири. Підсобні приміщення : коридор 1 площею 11,0кв.м, кухня 4 площею 11,0кв.м; ванна 5 площею 1,9кв.м, туалет 6 площею 1,0кв.м, котельня 7 площею 2,2кв.м, клітина сходів І площею 9,6кв.м, веранда II площею 7,6кв.м , лоджія І площею 3,4кв.м пропонується залишити у спільному користуванні співвласників. Загальна вартість всіх приміщень, що виділяються співвласнику 1 складає 62/100 частини квартири або 383274грн, що на 74182грн більше його ідеальної частки. Загальна вартість всіх приміщень, що виділяються співвласнику 2 складає 38/100 частин квартири або 234910грн, що на 74182грн менше його ідеальної частки. По даним варіантам користування приміщеннями квартири проводити переобладнання немає необхідності. Враховуючи представлені експертом варіанти порядку користування спірною квартирою, та беручи до уваги найбільшу наближеність їх до досягнення рівності у частках співвласників, суд вважає за необхідне визначити порядок користування згідно варіанту №2 та виділити у користування позивачці жилу кімнату площею 17,7 кв.м., а відповідачці жилу кімнату площею 10,6 кв.м., підсобні приміщення: коридор площею - 11,0 кв.м., кухню площею - 4,0 кв..м.м, туалет площею - 1,0 кв.м., ванну площею - 1,9 кв.м, котельню площею - 2,2 кв.м, клітини східців площею - 9,6 кв.м., веранду площею - 7,6 кв..м., лоджію площею - 3,4 кв.м.- залишити у спільному користуванні, згідно варіанту 2 висновку експертизи № 04-2016 від 28 лютого 2016 року. Виділяючи позивачці у власність жилу кімнату більшої площі, суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховує право третьої особи, батька позивачки [PERSON], на право проживання у спірний квартирі, який є різної статті з позивачкою. Натомість як з відповідачкою проживає її повнолітня донька. Тому, суд вважає за доцільне виділити саме позивачці кімнату більшої площі. Враховуючи те, що жила площа кімнати, що виділяється позивачці більша її ідеальної частки, а загальна площа кімнати, що виділяється відповідачці менше її ідеальної частки, тому з позивачки на підставі ч.3 ст. 358 ЦК України слід стягнути матеріальну компенсацію відповідачці, яку судом розраховано наступним чином. Загальна площа кімнат спірної квартири становить 28,3 кв.м, а отже ідеальна доля становить 14,15 кв.м (28,3 кв.м : 2). Таким чином, відповідачці виділено на 3,55 кв.м. менше від її ідеальної долі в жилі площі (14,15 кв.м - 10,6 кв.м). Матеріальна компенсація відповідачці за різницю у площі користування квартирою становитиме - 28875,70 грн. Цей розрахунок суд проводить, виходячи з таких значень: 3,55 кв.м. (розмір жилої площі, менше ідеальної частки) х 8134 грн. (вартість 1 (одного) кв.м площі квартири згідно висновку №04-2016 від 28 лютого 2016 року). Щодо інших вимог позову, суд виходить з такого. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.1 ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру) користуються ним (нею) для для особистого поживання та проживання членів сімї. Тобто, позвивачка має право особисто проживати у спірній квартирі та надавати можливість проживати в ній свому батьку [PERSON] Як вже було встановлено раніше, позивачка є співвласником спірної квартири, а відсутність доступу до цього житла у неї та її батька, є порушенням реалізації її права власності. Як на одну з підстав заперечення проти позову, відповідачка вказувала на відсутність спору між сторонами. Проте суд не погоджується з вказаними твердженнями відповідачки, оскільки матеріали справи містять звернення позивачки та її батька до відділу міліції з приводу перешкоджання у доступі до квартири, що свідчить про наявність спору і протиріч, а також фактичний розгляду цього спору в судовому процесі. Крім того, вказані позивачкою обставини справи підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Так свідок [PERSON] свідчив, що є кумом [PERSON] і проживає по сусідству за місцем спірної квартири. Цю квартиру свого часу отримав [PERSON] При цьому він особисто бачив, що [PERSON] декілька разів приходив до цієї квартири, однак не зміг її відкрити, оскільки був змінений замок вхідних дверей. Свідок [PERSON] свідчила, що [PERSON] зі своє дочкою позбавлений можливості користуватись спірною квартирою через те, що замок вхідних дверей квартири поміняно, а ключів у них не має. За правилами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а у ст. 391 цього Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Зважаючи на те, що позивачка у справі бажає проживати в належній їй на праві власності частині спірної квартирі та користуватись нею разом з батьком, а відповідачка цьому перешкоджає, тому порушене право позивачки підлягає захисту шляхом вселення її у спірну квартиру, надавши їй при цьому дозвіл здійснити заміну замку у вхідних дверях цієї квартири та надати ключ від замку відповідачці. Позовні вимоги щодо вселення у квартиру третьої особи та батька позивачки - [PERSON], задоволенню не підлягають, оскільки він не є позивачем у справі, а тому позивачка від свого імені не може пред'являти позовних вимог до відповідачки з приводу його права на спірне житло. Також суд вважає такими, що не можуть бути задоволені і вимоги позивачки про зобов'язання відповідачку не чинити перешкод у користування вказаною квартирою на далі після її вселення, оскільки рішення суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень та не може бути умовним. Суд не може розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявні не існуючі порушення, оскільки це суперечить приписам чинного законодавства України. Позивачкою не доведено, що відповідачка у майбутньому чинитиме дії, які будуть перешкоджати їй реалізувати своє право на користування квартирою після її вселення. Згідно ст.88 ч.1 ЦПК України на відповідачку слід покласти понесені позивачкою судові витрати по справі у вигляді судового збору та витрат на оплату проведення судової експертизи пропорційно задоволеним вимогам у розмірі - 2595,80 грн., тобто у половинному розмірі від документально підтверджених понесених нею судових витрат.

Outcome: partial