Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом, яким просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2018 року шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] розірваний. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Малолітня донька [PERSON] , [INFO] , на теперішній час повністю перебуває на утриманні та вихованні своєї матері позивачки [PERSON] . Позивачка зазначає, що відповідач [PERSON] , не бажає бачити свою рідну доньку, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою взагалі. Відповідно до судового наказу, виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області 01.10.2018 року по справі №189/1580/18 (2-н/189/77/18) присуджено [PERSON] , [INFO] , ІПН - [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН - [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі !4 частки заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку Покровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), де на виконані знаходиться вказаний судовий наказ, із жовтня 2018 року по теперішній час [PERSON] майже не платить аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в результаті чого станом на 06.07.2020 року загальна заборгованість по сплаті аліментів становить 11700 (одинадцять тисяч сімсот) гривень 47 копійок. Позивачка вважає, що зазначені фактори та обставини, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини в зв`язку з винною поведінкою батька (відповідача [PERSON] ), свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду належним чином. Представник позивачки [PERSON] адвокат Єланський О.Г. надав суду письмову клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування при виконкомі Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області надав суду письмове клопотання, в якому просив проводити судове засідання без участі представника органу опіки та піклування при виконкомі Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області. Позовні вимоги не підтримав, просив не задовольняти позов. Відповідач жодних заяв та клопотань не подавав, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надавав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованою поштою повісток, з викликом в судове засідання, які він отримав, та шляхом розміщення оголошення на сайті Покровського районного суду Дніпропетровської області про виклик [PERSON] в судове засідання, призначене на 17.12.2020 року, о 10-00 годині, у приміщенні Покровського районного суду Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2018 року шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний (копія рішення, а. с. 3). Від вищевказаного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] ., що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 24.07.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (копія свідоцтва про народження, а. с. 4). Відповідно до судового наказу, виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області 01.10.2018 року по справі №189/1580/18 (2-н/189/77/18) присуджено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2008 року і до досягнення дитиною повноліття (копія судового наказу, а. с. 5). Згідно розрахунку Покровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), де на виконані знаходиться вищезазначений судовий наказ, станом на 06.07.2020 року загальна сума заборгованості становить 11700,47 грн. В період з жовтня 2018 року по червень 2020 року [PERSON] сплатив аліменти на загальну суму 11700,47 грн (копія розрахунку, а. с. 6). Відповідно до рішення виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області виконком Покровської селищної ради вирішив затвердити висновок комісії з питань захисту прав дитини про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (рішення, а. с. 27). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради вважає за недоцільне позбавляти [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (копія висновку, а. с. 28). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18). Крім того, Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо своєї малолітньої доньки необхідне в як найкращих інтересах дитини. Докази, які були надані позивачем в судове засідання, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим інформація, що в них міститься, свідчить про те, що дійсно відповідач не в повній мірі приймає участь у вихованні дитини. З висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , встановлено, що комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради вважає за недоцільне позбавляти [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, заходи впливу до відповідача не вживалися. Невиконання батьківських обов`язків не може ототожнюватися з ухиленням від їх виконання, за таких обставин суд вважає, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому доцільно попередити громадянина [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання його малолітньої дитини. У зв`язку з зазначеним, з метою збереження біологічної родини та з урахуванням найкращих інтересів дитини, суд вважає за можливе не позбавляти батька дитини батьківських прав. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed