Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до[PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з продовженням навчання, у розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х річного віку. В обґрунтування вимог вказує, що син [PERSON] продовжує навчання у Вищій школі гебрайської філології в Торуні, Республіка Польша на денній формі навчання, у зв'язку з чим потребує від батька матеріальної допомоги. Відповідач має можливість надавати сину допомогу, хоча в добровільному порядку коштів на утримання сина та оплати половини вартості навчання не надає. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, зіславшись на вимоги викладені у заяві. Відповідач та його представник заперечили щодо задоволення позовних вимог та пояснили, що відповідач хворіє та потребує значних коштів на лікування. Також зазначає, що вимогами діючого законодавства не передбачено стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання за кордоном. У задоволенні позову просили відмовити. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.05.1995 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.08.2013 року. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що визнається сторонами. Син [PERSON] продовжує навчання у Вищій школі гебрайської філології в Торуні, Республіка Польша, на денній формі навчання, за навчально-кваліфікаційним напрямом підготовки бакалавра, по спеціальності гебрайська філологія, що підтверджується довідкою за №202.2014 АЛ від 13.06.2014 року, виданою Вищою школою гебрайської філології в Торуні. Планове завершення навчання 30.09.2016 року. З довідки Вищої школи гебрайської філології в Торуні за №218.2014 MR від 01.09.2014 року встановлено, що в навчальному 2014/2015 році студент [PERSON] отримуватиме стипендію Фундації ''Ходос'', яка компенсує вартість навчання (2000 злотих/семестр), харчування (600 злотих/місяць), а також 2/3 вартості проживання (280 злотих/місяць). Студент проживає в гуртожитку Вищої школи гебрайської філології по [ADDRESS]. Самостійно заробляти на життя у зв'язку з навчанням на денній формі навчання син [PERSON] не має можливості. Син [PERSON] проживає разом із позивачкою в [ADDRESS], що підтверджується довідкою ПП ''Благоустрій'' за №8 від 02.09.2014 року та не заперечує відповідач. Позивачка [PERSON] працює бухгалтером в ФОП [PERSON] та її середньомісячний дохід становить 1259 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 05.11.2014 року. Відповідач [PERSON] працює акумуляторником у відокремленому підрозділі ''Пасажирське вагонне депо Тернопіль'' Державного територіально-галузевого об'єднання ''Львівська залізниця'' та його середньомісячний дохід становить 3990,50 грн., що підтверджується довідкою з місця роботи за №382 від 14.10.2014 року. Відповідно до довідки Лозівської сільської ради за №657 від 28.10.2014 року встановлено, що [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS] в житловому будинку, який належить його сестрі [PERSON] [PERSON] хворіє на посттравматичну люмбаргію, мязево-тонічну форму, з стійким вираженим больовим синдромом, нерізко вираженими статодинамічними розладами ст. загострення (консолідований комплексійний перелом тіла L1, посттравматичний остеохондроз), що підтверджується випискою із історії хвороби Тернопільською відділовою клінічною лікарньою неврологічного відділення за №2076 та довідкою за №1363 від 14.10.2014 року, виданою відділковою клінічною лікарнею станції Тернопіль ДТГО ''Львівська Залізниця'' Встановлено, що [PERSON] у добровільному порядку не виконує свого обов'язку щодо утримання сина [PERSON] у зв'язку з продовженням ним навчання, хоча може таку допомогу надавати. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12.01.2013 року, відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частки доходу. Інших утриманців крім двох синів не має. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до вимог ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлено, що відповідач офіційно працює у відокремленому підрозділі ''Пасажирське вагонне депо Тернопіль'' Державного територіально-галузевого об'єднання ''Львівська залізниця'' та його середньомісячний дохід становить 3990,50 грн., має регулярним та стабільний дохід. Інших утриманців, крім сина [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] не має. Син [PERSON] продовжує навчання та самостійно заробляти на життя не має можливості, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є працездатним, отримує стабільний, регулярний дохід, інших утриманців крім двох синів не має, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину, у зв'язку з продовженням навчання та розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача слід визначити у розмірі 1/5 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати з 02.09.2014 року і до закінчення сином навчання , але не пізніше досягнення ним 23-річного віку. В силу вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоров'я не може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання у розмірах визначених судом.

Outcome: partial