Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона, її чоловік та донька заселились в квартиру [ADDRESS] .Вона та її донька [PERSON] набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 08 жовтня 1996 р. Чернівецьким квартирно-експлуатаційною частиною, зареєстрованого в Чернівецькому ДОБТІ. Зазначає, що вказана квартира загальною площею 45,6 кв.м. та житловою площею 22,30 кв.м., складалася з коридору (7-1) площею 4,10 кв.м., ванної кімнати (7-2) площею 3,8 кв.м., кухні (7-3) площею 8,2 кв.м., кімнати (7-4) площею 22,30 кв.м., вбудованої шафи (7-5) площею 0,7 кв.м., балкону (тераси) площею 6,5 кв.м. Вказує на те, що 08 червня 2001 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 червня 2001 року у міському відділі реєстрації актів громадського стану Чернівецького обласного управління юстиції, внаслідок чого [PERSON] змінила своє прізвище « [PERSON] ». 02 квітня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців. Вказує на те, що в 2009 році за її рахунок було здійснено перепланування в оспорюваній квартирі, а саме за рахунок балкону (лоджії) було облаштовано веранду площею 14,20 кв.м. Зазначене підтверджується даними технічного паспорту на квартиру, виготовленого 28.02.2011 року, витягом з рішення Виконкому Чернівецької міської ради №843/23 від 27.12.2010 р., витягом з протоколу засідання міжвідомчої комісії Садгірського райвиконкому №5 від 10.12.2010 р. Зазначає, що внаслідок зміни площі оспорюваної квартири виконавчим комітетом Чернівецької міської ради було видано нове свідоцтво на нерухоме майно 30 грудня 2010 р., згідно якого вбачається, що співвласниками квартири на праві спільної сумісної власності є [PERSON] та [PERSON] . Вказує на те, що на даний момент квартира загальною площею 51,40 кв.м. та житловою площею 21,60 кв.м., складалася з коридору (7-1) площею 4,60 кв.м., санвузла (7-2) площею 4,30 кв.м., кухні (7-3) площею 6,70 кв.м., кімнати (7-4) площею 21,60 кв.м., веранди (7-5) площею 14,20 кв.м., що підтверджується даними технічного паспорту на квартиру, виготовленого 28.02.2011 року. Зазначає, що оскільки є всі підстави для недотримання принципу рівності часток у спільній сумісній власності, бо ж за її кошти було здійснено перепланування квартири та, за рахунок цього, збільшення її загальної площі вважає, що частки на оспорювань квартиру після її перепланування повинні розподілятися між співвласниками в наступному співвідношенні: [PERSON] - 56/100; [PERSON] - 44/100. Таке співвідношення часток обумовлено тим, що до перепланування загальна площа квартири становила 45,6 кв.м., тобто по 22,8 кв.м. на кожного співвласника. За рахунок перепланування площа квартири збільшилась на 5,8 кв.м., а отже частка позивача становить 28, 6 кв.м., що є 56% від площі квартири. В свою чергу відповідач залишається власником 22,8 кв.м. оспорюваної квартири, що після перепланування становить 44% від площі квартири. Просить визнати право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,40 кв.м., житловою площею 21,60 кв.м., за [PERSON] в розмірі 56/100 часток та за [PERSON] в розмірі 44/100 часток. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить розглянути справу за наявними матеріалами. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно копії ордеру від 01.12.1984 року в квартиру [ADDRESS] заселились [PERSON] , [PERSON] [PERSON] . Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 08 жовтня 1996 року\~ виданим Чернівецьким квартирно-експлуатаційною частиною, [PERSON] та [PERSON] \~ набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , Судом встановлено, що згідно копії технічного паспорту\~ вказана квартира загальною площею 45,6 кв.м. та житловою площею 22,30 кв.м., складалася з коридору (7-1) площею 4,10 кв.м., ванної кімнати (7-2) площею 3,8 кв.м., кухні (7-3) площею 8,2 кв.м., кімнати (7-4) площею 22,30 кв.м., вбудованої шафи (7-5) площею 0,7 кв.м., балкону (тераси) площею 6,5 кв.м. Судом встановлено, що згідно витягу з рішення Виконкому Чернівецької міської ради №843/23 від 27.12.2010 р вирішено замінити наявні правовстановлюючі документи на свідоцтва про право власності [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,40 кв.м. в тому числі одна житлова кімната площею 21,60 кв.м, яка належить на праві приватної спільної сумісної власності, у зв`язку із проведеними переплануванням квартири. Судом встановлено, що згідно витягу з протоколу засідання міжвідомчої комісії Садгірського райвиконкому №5 від 10.12.2010 р. [PERSON] , [PERSON] самовільно здійснено перепланування окремих приміщень квартири, висновок комісії технічно можливо, заперечень прийняття в експлуатацію не має. Судом встановлено, що згідно копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] \~ від 28.02.2011 року квартира загальною площею 51,40 кв.м. та житловою площею 21,60 кв.м., складалася з коридору (7-1) площею 4,60 кв.м., санвузла (7-2) площею 4,30 кв.м., кухні (7-3) площею 6,70 кв.м., кімнати (7-4) площею 21,60 кв.м., веранди (7-5) площею 14,20 кв.м. Судом встановлено, що згідно копії витягу про державну реєстрацію прав Чернівецьке комунальне обласне бюро технічної інвентаризації номер витягу 29410384 від 23.03.2011 року квартира за адресою [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] . Згідно із частиною 1статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки позивача між останньою і відповідачем припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Як вбачається з практики ВССУ (а саме ухвали ВССУ від 12.12.2012 року № 6-44981ск12) ідеальна частка - це частка у праві на річ. Оскільки згідно із свідоцтвом про право власності на житло частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved