Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, у якій просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 444/1000 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її син [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на його частку у спільній сумісній власності на 444/1000 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , котра належала йому на підставі Розпорядження органу приватизації № 167648 від 24.09.2002 року. У встановлені законом строки позивачка звернулась до Приморської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що позивачкою не надані оригінали правовстановлюючих документів на майно померлого. З урахуванням вищенаведеного, [PERSON] була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2019 року відкрито провадження по цивільній справі у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання на 24.01.2020 року. У підготовче засідання призначене на 24.01.2020 року з`явилася позивач. Належним чином сповіщений відповідач у підготовче засідання не з`явився. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 10.03.2020 року. Учасники справи у судове засідання призначене на 10.03.2020 року не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. 10.03.2020 року до суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без участі позивача. 10.03.2020 року до суду надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи без його участі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 вересня 2002 року згідно розпорядження органу приватизації № 167648 Управління житлового комунального господарства м. Одеси [PERSON] став власником 444/1000 часток квартири загального заселення [ADDRESS] , загальною площею 32,57 кв.м. 05 червня 2014 року [PERSON] , який постійно з 15.01.1986 до дня смерті був зареєстрований та проживав в квартирі за адресою: [ADDRESS] , помер. [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом після смерті свого сина [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України, на підтвердження чого надаю копію свідоцтва про народження [PERSON] , де в графі мати зазначена [PERSON] . Заповіт спадкодавцем не складався. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із квартири [ADDRESS] , яка йому належить на підставі розпорядження органу приватизації. Звернувшись до Приморської державної нотаріальної конторі у місті Одеса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується постановою Заступника завідувача Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 03 грудня 2019 року. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК (435-15) при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) (435-15). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК (435-15) спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. Нe допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Суд встановив, що позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після померлого сина, у встановлений законом час звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що не надала оригінали правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 444/1000 частини квартири за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved