Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою. В заяві послалась на те, що з 02.08.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від подружнього життя у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні характери та відсутність взаєморозуміння. Відповідач не дбав про забезпечення сім'ї, що врешті призвело до припинення шлюбних стосунків, тому просить шлюб розірвати. Оскільки дитина проживає із нею та знаходиться на її утриманні, просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та понесені нею судові витрати. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних у ньому. Просила його задовольнити. У частині стягнення аліментів позовні вимоги змінила та просить стягувати з відповідача кошти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач позовні вимоги визнав. На розірвання шлюбу та сплату аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно згідний. Дослідивши докази суд встановив слідуюче: Сторони з 02.08.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 201. Від подружнього життя у сторін [INFO] року народилась донька - [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її народження. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного сімейного господарства не ведуть. Суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, збереження сім'ї не відповідало б їхнім інтересам. Що стосується позову в частині стягнення аліментів, то суд вирішив наступне. Як встановлено судом, відповідач добровільно коштів на утримання дитини не дає, проживає окремо. Донька проживає з позивачкою та фактично перебуває на її повному утриманні. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний дохід, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, як встановлено судом, позивачка на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, незалежно від того чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови якщо чоловік може надавати таку допомогу. Враховуючи наведене, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір заявлених позивачкою вимог є належним чином необґрунтований, і з відповідача слід стягувати аліменти на доньку у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Такий розмір буде відповідати обставинам справи та реальній можливості відповідача надавати таке утримання. Відповідно до ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що відповідач погоджується з вимогами позивачки, суд прийшов до висновку, що позов є підставним і таким що підлягає до задоволення. Згідно вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій про сплату судового збору , позивачка сплатила 551,20 грн. судового збору, які підлягають стягненню в її користь із відповідача. В силу вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved