Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати заборгованість за послуги по централізованому опаленню за період з березня 2003 р. по травень 2008 р. в розмірі 4241,13 грн. безпідставною та такою, що підлягає скасуванню; зобовязати відповідача списати з її особового рахунку №41844 заборгованість у розмірі 4241,13 грн. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Доповнила, що сплачувала завжди поточну заборгованість, заборгованість за наказом сплачувати не збирається і ніколи не сплачувала. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що заборгованість має бути погашена, діюче законодавство не передбачає можливість списання заборгованості, позивачка обрала неналежний спосіб захисту інтересів, наявність заборгованості її інтереси не порушує. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія судового наказу від 03.07.2008 р.; копія ухвали Лисичанського міського суду від 22.07.2008 р.; копія договору №9828 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 16.01.2007 р.; копія повідомлення; лист УПСЗН Лисичанської міської ради №10334 від 13.11.2017 р.; довідка відповідача, розрахунок заборгованості. Суд, вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши докази у справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачка з листопада 1967 р. мешкає в квартирі №77 у буд. 24 по кв-лу. Дружби народів у м. Лисичанську Луганської обл., яка є комунальною власністю Лисичанської міської ради. Згідно п. 3 ст. 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що виконавець послуг, тобто КП, зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Між сторонами укладено договір №9828 від 16.01.2008 р., особовий рахунок №41844. 03 липня 2008 р. Лисичанським міським судом був виданий судовий наказ про стягнення з позивачки заборгованості на користь відповідача за період з січня 2003 р. по 01 травня 2008 р. в сумі 4241,13 грн. 22 липня 2008 р. ухвалою Лисичанського міського суду вищезазначений судовий наказ за заявою позивачки було скасовано. Позов про стягнення цієї заборгованості з позивачки не заявлявся, нарахована заборгованість обліковується на особовому рахунку позивачки. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання повинні виконуватися на підставах, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних заставах. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З пояснень позивачки та наданих нею для огляду у судовому засіданні квитанцій про сплату за послуги з теплопостачання вбачається, що після скасування у 2008 р. наказу про стягнення з неї заборгованості, позивачка сплачувала тільки поточні платежі, наміру погашення заборгованості, яка утворилася станом на 01.05.2008 р., не мала. Тобто позивачка не вчинювала дії, які свідчать про визнання нею заборгованості станом на 01 травня 2008 р., та які переривають згідно зі ст.264 ч.1 ЦК України перебіг строку позовної давності. Тому строк позовної давності на стягнення суми цієї заборгованості сплив, і її стягнення є неможливим у звязку із зайнятою позивачкою позицією щодо застосування позовної давності до заборгованості, що утворилася станом на 01.05.2008 р.. Суд погоджується з тим, що діюче законодавство не передбачає можливість списання заборгованості, позовна давність за якою сплила. Разом з тим, вирішуючи питання про належність обраного позивачкою способу захисту своїх прав, суд виходить з того, що зобовязання до її списання є єдино можливим засобом захисту права позивачки на отримання житлової субсидії. Як вбачається з довідки УТСЗН Лисичанської міської ради №10334 від 13.11.2017 р. нарахування субсидії позивачці з травня 2017 р. припинено у звязку із наявністю заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг більш ніж за два місяці. З особової картки позивачки видно, що станом на 01 травня 2017 р. нарахована їй сума заборгованості склала 4497,19 грн., тобто поточна заборгованість понад заборгованість за скасованим наказом складала 4497,19 грн. 4241,13 грн. = 256, 06 грн., у той час як нарахування за березень-квітень склали 422, 88 грн.. Це свідчить про відсутність у позивачки на час припинення нарахування їй субсидії заборгованості з послуг, що надаються відповідачем, більш ніж за два місяці. Таким чином, у разі відсутності на особовому рахунку позивачки заборгованості станом на 01 травня 2008 р., нарахування субсидії не було б припинено. Доказів того, що позивачка мала заборгованість перед іншими житлово-комунальними підприємствами, суду не надано. Тому суд вважає надані позивачкою докази її вимог про зобовязання відповідача до списання заборгованості достатніми та переконливими, а позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню. Разом з тим, доказів того, що нарахована станом на 01.05.2008 р. заборгованість була безпідставною (тобто оплаченою позивачкою на 01 травня 2008 р., нарахованою без надання відповідних послуг тощо), суду не надано. Тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання заборгованості безпідставною, як і відмовляє у її скасуванні, бо такий спосіб захисту на відміну від зобовязання до списання заборгованості не може ефективно захистити порушені права позивачки, тому ці вимоги є зайво заявленими. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial