Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, уточнивши який (а.с.42-43), просить встановити постійний сервітут на право ремонту свого будинку зі сторони відповідача за адресою: вул. Дорожна, буд.№39, с. Котовка, Біляївський район, Одеська область. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею житлового будинку, розташованого по вул. Дорожна, буд.№39а в с. Котовка, Біляївського району, Одеської області. По сусідству з нею у житловому будинку № 39 по вул. Дорожна в с. Котовка, Біляївського району, Одеської області проживає відповідач [PERSON] Восени 2015 року вона вирішила утеплити свій будинок, у звязку з чим звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл на користування його земельною ділянкою, яка надана йому в користування Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області, так як земельної ділянки у розмірі 30 см, яка є у неї за будинком недостатньо для проведення будь-яких ремонтних робіт. Однак відповідач проти цього заперечує без пояснення будь-яких причин. Вона до цього часу не може утеплити свій будинок, хоча будівельні матеріали вже закуплені. На її неодноразові звернення до відповідача, останній відповідає відмовами, у звязку з чим вона зверталась у сільську раду зі відповідною скаргою, проте через неявку [PERSON] скарга залишилась без розгляду по суті. Тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, при цьому підтримала надані нею письмові заперечення на позовну заяву. Представник Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, при цьому пояснив, що земельна ділянка відповідача не приватизована, технічна документація не виготовлена, земля в натурі не виділялась, межі земельної ділянки не встановлювались, тому встановити будь-який сервітут неможливо. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, приймаючи до уваги пояснення сторін по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON], відповідач [PERSON] та громадянин [PERSON] є співвласниками житлового будинку № 39 по вул. Дорожна в с. Котовка, Біляївського району, Одеської області, що розташований на присадибній земельній ділянці загальною площею 0,22 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, відповідно до довідки № 179/02-13, виданої Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області 14.03.2016 року (а.с.34). Позивачка [PERSON] є власницею житлового будинку № 39а по вул. Дорожна в с. Котовка, Біляївського району, Одеської області, а також земельної ділянки, площею 0,031 га, розташованої на цією ж адресою, що підтверджується договором купівлі-продажу серії АВК № 983092, посвідченим державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] 02.06.2000 року, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.08.2006 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 940284 (а.с.5, 6, 16). Позивачка стверджує, що восени 2015 року вона вирішила утеплити свій житловий будинок, однак оскільки у неї за будинком недостатньо земельної ділянки для проведення будь-яких ремонтних робіт, вона звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл на користування його земельною ділянкою, який відмовив їй в цьому. Судом встановлено, що сусідом та суміжним землекористувачем позивачки є відповідач по справі [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що рішенням № 355 ХVІІІ сесії V скликання 21.01.2008 року «Про передачу в приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходились в користуванні [PERSON]А.», останньому безоплатно передано земельну ділянку площею 0,04 га за адресою: с. Котовка, вул. Дорожна, 39, в приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.37). При цьому, як зазначено в листі Августівської сільської ради № 281/02-13 від 13.06.2016 року, згадане рішення сільської ради не являється документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку, тому що у 2008 році такі рішення Августівською сільською радою приймались для розробки технічної документації, що підтверджують розмір земельної ділянки, згідно до ст. 118 ЗК України (а.с.62). В той же час, згідно листів Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 500 від 03.11.2015 року та № 107/02-13 від 29.03.2016 року за відповідачем [PERSON] зазначається земельна ділянка в с. Котовка по вул. Дорожна, № 39, площею 0,04 га, згідно запису в погосподарській книзі № 18, особовий рахунок № 1605. Інформація по приватизації даної земельної ділянки в сільській раді відсутня. Рішення про передачу у власність даної земельної ділянки сільською радою не приймалось (а.с.8, 44). Відповідно до витягу з рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 109\\ Р-ХІІ-VІІ від 12.06.2016 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, для будівництва в обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,04 га в с. Котовка, вул. Дорожна, 39, Одеська обл., Біляївський р-н. Пунктом 3 даного рішення встановлено, що рішення сільської ради від 21.01.2008 року в частині, яка стосується [PERSON], вважати таким, що втратило чинність. Згідно положень\~ст. 98 ЗК України\~право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Стаття 99 ЗК України передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Частинами 9, 11 ст. 79-1 ЗК України\~встановлено, що земельна ділянка може бути обєктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Таким чином, сервітут встановлюється у тому разі, якщо оформлено право власності або право користування земельною ділянкою. На час розгляду спірна ділянка не приватизована, чіткі її межі не сформовано, а тому сервітут не може бути встановлений, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed