Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із вищезазначеним позовом, зазначаючи, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником вказаної квартири є [PERSON]. Фактично, після отримання ними свідоцтва в 1993 році, [PERSON] у вказаній квартирі не проживала, переїхала проживати до родичів в Ізраїль. З вказаного часу вона жодного разу не з»являлась у квартирі, її речі відсутні, витрати на утримання квартири вона не вносила. З цього часу позивачка добросовісно та безперервно користується квартирою, сплачує комунальні витрати, робить ремонти. На користь добросовісного володіння квартирою свідчать: копії книжок про оплату комунальних послуг за вказаною адресою, відсутність претензій з боку відповідачки, довідки ЖЕК. Посилаючись на норми діючого законодавства просить задовольнити позов та визнати, що частки співвласників квартири [ADDRESS] її та [PERSON] являються рівними та складають по 1/2 частині за кожною і визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наданих суду доказів, просив позов задовольнити. Відповідачі - представники Кіровоградської міської ради та Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради в судове засідання не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлялись, причини неявки суду не сповістили, а тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній документів. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською Радою народних депутатів від 31.03.1993 року, квартира , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та члену її сім»ї [PERSON]. Вказана обставина підтверджується архівною довідкою ОКП «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» № 100531 від 17.10.2013 року. Відповідно до вимог ст. 370 ЦК України передбачено, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що з 1993 року витрати по оплаті комунальних послуг за вказаною адресою несе позивачка. Нею проведені ремонтні роботи квартири. [PERSON] в квартирі не зареєстрована, виписана 02.04.1993 року в Ізраїль, що підтверджується довідкою ЖЕК № 1 від 03.06.2014 року вих. № 341, комунальні витрати сплачує позивачка - [PERSON] Згідно ч.1, 3 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. При цьому фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном, котре має бути відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, що повинні мати можливість спостерігати за ним, обставини заволодіння, а відтак, добросовісного, відкритого, безперервного володіння нерухомим майном по [ADDRESS], починаючи з 1993 року, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні також і показами свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт відсутності [PERSON] за вищезазначеною адресою з 1993 року, та факт проживання і володіння вищезазначеною квартирою [PERSON] Відповідно до ч.1, ч.2 ст.344 ЦК України зазначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років..., набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Вказане свідчить про правомірність набуття позивачкою права власності на вказану частину вищезазначеного будинку. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, ч.4 ст. 344 ЦК України визначає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] базуються на законі та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved