Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ФІДОБАНК», ТОВАРИСТО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНС [PERSON]» про визнання іпотечного договору № 241-г/06/01 від 27.03.2008 року недійсним, зазначивши, що 27.03.2008 р. АБ «Факторіал банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та ПП «Олімпія» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 241-г/06. 27.03.2008 р. між АБ «Факторіал банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та [PERSON] укладено іпотечний договір № 241-г/06/01. Відповідно до п. 1.3 зазначеного договору в забезпечення виконання зобов'язання було прийнято нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Запорізька область Запорізький район смт. Кушугум пров Світлий, буд. 11-а, яке належить на праві власності [PERSON] Позивачка зазначає, що є дружиною іпотекодавця, однак її згода на передачу в заставу її чоловіком майна, яке є їх спільною сумісною власністю отримана в результаті надання їй неправдивої інформації, про те, що дана заява не буде мати юридичної сили, тому що не буде посвідчена нотаріально, а засвідчена сільською радою. В позовній заяві зазначили, що 21.03.2008 р. [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] зявилася до Кушугумської селищної ради та підписала вже готову заяву яка була виготовлена працівником банку, а заступник голови виконавчого комітету Кушугумської селищної ради, лише засвідчила дану заяву своїм підписом та печаткою. Те, що дана заява являється лише формальністю підтверджував і той факт, що інформація в цій заяві не відповідає дійсності оскільки в тексті заяви зазначено, що [PERSON] розяснено зміст ст.ст. 60-65 СК України нотаріусом, а насправді заява посвідчена заступником голови виконавчого комітету Кушугумської селищної ради, яка не являється нотаріусом. Крім того, при підписанні договору іпотеки [PERSON] також була відсутня. Відповідно до ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. ЗУ «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Позивачка вважає, що оскільки при вчиненні правочину, а саме при посвідченні її заяви на передачу в заставу будинку, не було додержано вимог передбачених ст. 65 СК України, ст. 369 ЦК України та ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», що в свою чергу вказує на те, що за таких обставин у [PERSON] не було необхідного обсягу цивільної дієздатності при підписанні Договору іпотеки, що суперечить вимогам п. 2 ст. 203 ЦК України, то за таких обставин відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України такий правочин є недійсним, у звязку з чим вона вимушена була звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали наполягали на його задоволені. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що грошові кошти за кредитним договором надавались ПП «Олімпія» і на час підписання іпотечного договору він вважав це лише формальністю, про що і сказав дружині. При цьому як позивач [PERSON] так і відповідач пояснили, що перед тим, як надати заяву вони консультувались у юриста, який пояснив їм, що згода дружини на передачу майна в іпотеку повинна бути посвідчена лише нотаріально, інакше вона буде мати лише формальний характер і не спричинить настання якихось наслідків. Представник відповідача ПАТ «ФІДОБАНК» у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача ТОВ «ФІНАНС [PERSON]» [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2, 3 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Положеннями ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки та посвідчення на заяві підпису [PERSON]І.) передбачено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені ст. 38 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських [PERSON] народних депутатів. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських [PERSON] народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії щодо засвідчення справжності підпису на документах. Таким чином, на момент укладення договору іпотеки та посвідчення на заяві підпису [PERSON], де остання надавала свою згоду чоловіку [PERSON] на передачу в іпотеку житлового будинку, всі вимоги щодо надання згоди одним із подружжя на вчинення правочину, яка повинна бути письмовою і нотаріально посвідченою були дотримані. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжям без згоди другого з подружжя, недійсним. Крім того, представник [PERSON] заявив клопотання про застосування строків позовної давності, зважаючи на дату заяви [PERSON], де остання надавала свою згоду чоловіку [PERSON] на передачу в іпотеку житлового будинку -21.03.2008 р., укладення іпотечного договору - 27.03.2008 р. та дату звернення позивача до суду - 29.12.2015 р. Вбачається, що позивачем пропущений строк у межах якого він міг звернутися до суду з позовом, тому як початок перебігу строку позовної давності починається від дня укладення спірного правочину. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.03.2008 р. між АБ «Факторіал-Банк» та ПП «ОЛІМПІЯ» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 241-г/06. 27.03.2008 р. між АБ «Факторіал-Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 241-г/06/01 за яким [PERSON] є майновим поручителем за зобовязаннями ПП «ОЛІМПІЯ», предметом якого є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Запорізька область Запорізький район смт. Кушугум, пров. Світовий, буд. 11а. Зазначеним договором передбачено, що у разі порушення умов договору кредиту та/або договору іпотеки іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені. В матеріалах справи міститься заява за якою [PERSON] надала згоду на передачу в заставу (іпотеку) її чоловіком [PERSON] набутого під час шлюбу житлового будинку № 11-а, що знаходиться по провулку Світовий в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області. Зазначена заява засвідчена 21.03.2008 р. заступником голови виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області [PERSON] 27.03.2008 р. між АБ «Факторіал-Банк» та [PERSON] укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя за яким іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає право продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки за вищевказаним іпотечним договором. Відповідно до договору відступлення права вимоги № 3 від 30.06.2014 р. первісний кредитор АБ «Факторіал-Банк» відступає новому кредитору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНДОР» право вимоги, що виникло з кредитного договору № 241-г/06 від 27.03.2008 р., який був укладений між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та Приватним підприємством «ОЛІМПІЯ». Відповідно до договору відступлення права вимоги № 5 від 30.07.2014 р. ПАТ «ФІДОБАНК» (яке є правонаступником АБ «Факторіал-Банк», ПАТ «СЕБ БАНК», АКБ «Престиж», ПАТ «ЕРСТЕ БАНК», ПАТ «ФІДОКОМБАНК») відступає новому кредитору ТОВ «ФІНАНСОВА КОНПАНІЯ «ВЕНДОР» права вимоги. Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 117 від 18.05.2015 р. первісний кредитор ТОВ «ФІНАНСОВА КОНПАНІЯ «ВЕНДОР» відступає новому кредитору ТОВ «ФІНАНС [PERSON]» права вимоги. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Із пояснення позивача та відповідача вбачається, що позивач знала про укладення іпотечного договору, консультувалась у юриста з приводу надання заяви на згоду щодо передачі майна в іпотеку, припускала настання наслідків укладення іпотечного договору, однак розраховувала, що це є лише формальністю і ПП «ОЛІПМ» директором якого є їх син [PERSON] своєчасно розрахується за кредитним договором. Відповідач також пояснив, що він не приховував від дружини укладання ним іпотечного договору, однак також вважав це формальністю, тобто суд приходить до висновку, що позивач знала ще з 2008 р. про укладенні іпотечного договору тому саме з цього часу мала звернутися до суду, чого своєчасно зроблено не було. Посилання представника позивача, що [PERSON] дізналася у 2013 р. про стягнення з ПП «ОЛІМПІЯ» за рішенням суду суми заборгованості спростовується, поясненнями як позивача так і відповідача, які не заперечували проти того, що вони знали про існування іпотечного договору з 2008 р. Таким чином, судом встановлено, що позивачка мала можливість звернутися до суду коли дізналася про порушення своїх прав тобто у 2008 р., а тому позов задоволенню не підлягає у звязку з пропуском строку на звернення до суду. Клопотання про поновлення строку позивачем заявлено не було. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed