Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи уточнила, свої вимоги обгрунтовує тим, що через протиправну поведінку відповідачів більше ніж два роки насильно розлучена з своєю малолітньою дитиною, [PERSON], що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини, позбавляє її права на особисте виховання дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначає, що з листопада 2008 року вона проживала разом з відповідачем, [PERSON], однією сім»єю на території Франції. [INFO] у них народився син, [PERSON], який є громадянином України. У листопаді 2010 року, скориставшись її відсутністю, відповідач [PERSON], самовільно,без її дозволу змінив місце пррживання дитини, перевіз його до м.Києва, де передав дитину своїм батькам, [PERSON] та [PERSON]. На даний час її син проживає в [ADDRESS], в квартирі відповідачів. Батько дитини, [PERSON] займається вихованням дитини тоді, коли перебуває в Україні, у його відсутність дитина перебуває з іншими відповідачами, батьками [PERSON], інколи дитина залишається на піклуванні сусідки відповідачів- [PERSON]. Дані обставини встановлені рішенням Подільського районного суду м.Києва від 08.08.2011 року, яким задоволені позовні вимоги позивачки до [PERSON] про визначення місця мешкання дитини та визначено місце проживання дитини з матір»ю- [PERSON]. Як до набрання чинності вказаним рішенням, так і після цього, відповідачі не передають їй дитину, не дають бачитись з нею. Просила відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], місце проживання якого визначено з [PERSON], від [PERSON], [PERSON], [PERSON], які мешкають за адресою- [ADDRESS] та [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Передати малолітнього [PERSON] їй, [PERSON], яка мешкає за адресою : [ADDRESS] та допустити негайне виконання рішення щодо відібрання дитини. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, який обгрунтовує тим, що з листопада 2010 року через непорозуміння він та відповідачка [PERSON] почали проживати окремо, при цьому спільна дитина залишилася проживати та перебуває на його утриманні з листопада 2010 року по даний час. Вказує, що після народження дитини відповідачка майже не приділяла уваги дитині, вихованням дитини здебільшого займався він. На теперішній час дитина проживає в квартирі, що є спільною власністю його та його батьків. Дитині створені всі необхідні умови для всебічного фізичного, духовного та інтелектуального розвитку. Він повністю забезпечує дитину одягом та харчуванням. Дитина зростає у повній гармонії та любові, позивач піклується здоров»ям дитини, має постійний заробіток, позитивно храктеризується. Позивач та його батьки дуже люблять та поважають дитину, котра відповідає їм взаємністю. Відповідачка ж має неврівноважений характер, дитина їй байдужа, останній раз спілкувалася з дитиною майже два роки тому . Будь-якої участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини відповідачка не приймає. Відповідачка не спілкується з дитиною, відносно дитини турботу не проявляє та участь у вихованні дитини не приймає. Відповідачка матеріально не забезпечена, отримує нерегулярний та мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби. В серпні 2011 року Подільським райсудом м.Києва було прийнято рішення, яким визначено місце проживання дитини з матір»ю. Але відповідачка не скористалась цим рішенням і вимагала визначити місце проживання дитини лише формально. Позивач вважає, що обставини справи, від часу прийняття рішення по справі про визначення місця мешкання дитини настільки змінилися, що виникла необхідність у зміні визначеного судом місця проживання дитини і встановлення місця проживання дитини його фактичному місцю проживання, а саме з батьком дитини. Просив визначити місце проживання дитини [PERSON], з батьком, [PERSON], стягнути з відповідачки судові витрати. У судовому засіданні позивачка свій позов підтримала з тих же підстав, просила його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити, зустрічний позов підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] основний позов не визнали, в задоволенні позову просили відмовити. Зустрічний позов просили задовольнити. 3-ті особи: служба в справах дітей Подільської районної у м.Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації основний позов підтримали, просили його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник прокуратури Подільського району м.Києва Павліченко В.О. в задоволенні оновного позову просила відмовити, зустрічний позов просила задовольнити. Заслухавши пояснення позивачки, відповідачів, представника відповідачів [PERSON], думку представника прокуратури, 3-х осіб, допитавши свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що основний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з листопада 2008 року позивачка проживала з відповідачем однією сім»єю у Франції. [INFO] у них з відповідачем народився син-[PERSON]. У листопаді 2010 року відповідач без згоди позивачки перевіз дитину з Франції до України до своїх батьків- [PERSON] та [PERSON] Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 08 серпня 2011 року було визначено місце проживання дитини, [PERSON], [INFO] з матір»ю- [PERSON] ( а.с.7-10). Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва від 13 жовтня 2011 року вищевказане рішення суду залишено без змін ( а.с. 11-13). Позивачка зазначає, що як до набрання вказаним рішенням законної сили, так і після цього, відповідачі не надають їй дитину, на її численні звернення віддати їй дитину не реагують, не відчиняють двері, коли вона приходить, не впускають до квартири навіть в присутності представників органів внутрішніх справ, не дають можливості забрати дитину. Дана обставина підтверджується як вищезазначеним рішенням суду, так і постановами про відмову в порушенні кримінальної справи ( а.с.14-18, 45-46, 49-50). Про те, що після постановлення рішення суду від 08.11.2011 року позивачка неодноразово зверталась до відповідачів щоб забрати дитину підтверджують і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З приводу виконання рішення суду від 08.08.2011 року, яким визначено місце проживання дитини [PERSON] з матір»ю - [PERSON], позивачка зверталась до ВДВС Подільського РУЮ в м.Києві, однак постановою від 06.01.2012 року було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання на підставі ст. п.8.ч.1.ст.. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказане рішення не підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою. З викладеного можна зробити висновок, що позивачка намагалась повернути дитину, однак відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], знаючи про рішення суду, яким визначено місце мешнання малолітнього [PERSON] з матір»ю, позивачкою по справі, дитину матері не передають, дитина до цього часу проживає з ними. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Згідно ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 р. містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Згідно ч.1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Згідно ч.2 ст. 163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. . Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідач заперечуючи проти позову про відібрання дитини, зазначає, що обставини справи, від часу прийняття рішення по справі про визначення місця мешкання дитини з позивачкою настільки змінились, що виникла необхідність і у зміні визначеного судом місця проживання дитини і встановлення місця проживання дитини його фактичному місцю проживання, а саме з батьком дитини. При цьому зазначає, що він має постійний дохід, позитивно хаактеризується сусідами, знайомими, колегами та керівництвом. Будь-якими психічними захворюваннями не хворів та не хворіє, психічних розладів не має, не вживає алкогольні напої, не палить, наркотичні засоби не вживає. Це саме стосується і його батьків. Він та його батьки дуже люблять та поважають дитину. При цьому зазначає, що відповідачка за зустрічним позовом має неврівноважений характер, дитина їй байдужа, останній раз спілкувалася з дитиною більше трьох років і при цьому не здійснювала будь-яких реальних дій спрямованих на мирне вирішення итуації, що склалася, реальних дій направлених на знаходженя порозуміння з ціллю спілкування з дитиною, не проявляла будь- яких реальних дій по піклуванню за дитиною, не цікавилася взагалі ні його життям, здоров»ям, матеріальним забезпеченням. Відповідачка матеріально не забезпечена, ніде не працює та не отримує будь-яких доходів. Пред»явив зустрічний позов про визначення місця проживання дитини разом з ним. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів в підтвердження тих обставин, що від часу прийняття рішення по справі про визнання місця мешкання дитини з позивачкою настільки змінились обставини, що виникла необхідність у зміні визначення судом місця проживання дитини, а саме з батьком дитини. Підстави, які зазначені в зустрічному позові вже аналізувались судом при постановленні рішення Подільським районним судом м. Києва від 08 серпня 2011 року та ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року, відповідно до яких місце проживання дитини визначено з матір»ю. Посилання відповідача на те, що позивачка за основним позовом матеріально не забезпечена, ніде не працює та не отримує будь-яких доходів спростовуються зібраними по справі доказами. Так, відповідно до відповіді ПАТ «КБ «Надра» від 20.12.2013 року на запит прокурора Подільського району м.Києва між позивачкою та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 371/П/99/2007-840 і станом на 20 грудня 2013 року позивачка простроченої заборгованості ( штрафних санкцій) не має. Питання про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] не вирішувалось ( а.с. 157,т.2). Отже, факт відсутності заборгованості за кредитним договором спростовує твердження відповідача про те, що позивачка матеріально не забезпечена та не отримує будь-яких доходів. Разом з тим, як вбачається з довідки державної прикордонної служби України № 254/Г-2268 від 11.04.2013 року про перетин кордону [PERSON], [INFO], останній за період з 06.01.2011 року по 26.03.2013 року перетинав кордон по декілька разів на місяць, був відсутній в Україні певний час, при цьому вихованням неповнолітнього сина не займався, догляд за дитиною здійснювали його батьки - відповідачі [PERSON], [PERSON]. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної у м.Києві державної адміністрації від 04.04.2013 року щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], орган опіки вважає доцільним визначити проживання малолітнього [PERSON] разом з його матір»ю- [PERSON] ( а.с. 238-239,т.1). Служба в справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації повністю підтримує висновок органу опіки та піклування Подільської районної у м.Києві державної адміністрації . Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що не встановлено судом протипоказань позивачці по справі для виховання дитини, яка має самостійний дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, не встановлено і аморальної поведінки позивача по справі, проживання дитини, яка є малолітньою, разом з своєю матір'ю не зашкодить нормальному розвиткові дитини та буде відповідати розумності проживання дитини з своєю матір'ю. Сам по собі факт проживання дитини на даний період часу з відповідачами по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини з батьком, бо виключних обставин для закріплення такого проживання дитини з батьком та розлучення з своєю матір'ю суд не вбачає. Оцінюючи докази по справі, фактичні обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Позовні вимоги [PERSON] про відібрання дитини підлягають задоволенню в частині відібрання малолітнього [PERSON] у відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та передачі дитини матері, [PERSON]. Що ж стосується позовних вимог про відібрання дитини, які пред»явлені до відповідачки [PERSON], то ці вимоги є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що з малолітнім [PERSON] вона не проживає, не тримає в себе дитину, іноді на прохання відповідачів може доглянути дитину у їх відсутність. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Згідно ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах: про відібрання дитини іі повернення її тому, з ким вона проживала, по стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст.ст. 160-163 СК України,

Outcome: partial