Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, за яким просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] , укладений 28.10.1994 між [PERSON] , [PERSON] - з однієї сторони, та [PERSON] - з другої сторони; визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Вищевказана справа була призначена до судового розгляду у порядку загального позовного провадження, проте у судове засідання учасники справи не явилися, відповідачі відзив\~не подали. При цьому, сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно ч. 1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Згідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі\~ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті або день з якого вона оголошується померлою. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Як передбачено\~ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а згідно\~ст.1220 ЦК України\~встановлено, що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини. Як передбачено ст.1216,\~1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять всі права та обов`язки, які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Так, після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно у вигляді частини житлового будинку [ADDRESS] . За ч.5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Як встановлюється положеннями статей 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно ( ст. 1297 ЦК України). Спірний житловий будинок належав померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] , укладеного 28.10.1994 між [PERSON] , [PERSON] - з однієї сторони, та [PERSON] - з другої сторони, що був посвідчений універсальною біржею «Хортиця». Проте спірний договір не був нотаріально посвідчений, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу №1570 від 28.10.1994, угоди, зареєстровані на біржі не підлягали нотаріальному посвідченню. При оформленні своїх спадкових справ позивач надала нотаріусу договір № 1570 купівлі- продажу нерухомості, зареєстрований Універсальною біржею «Хортиця» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомості 28 жовтня 1994 року. Крім того, зазначений договір був зареєстрований в ОП «БТИ» в реєстровій книзі №182 за реєстровим №32657, про що свідчить регістраційний напис від 28.10.1994 року. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2021 р. № 828/02-31, виданої Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину зазначено відсутність нотаріального посвідчення договіру №1570 купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого Універсальною біржею «Хортиця» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомості 28 жовтня 1994 року. Разом з тим, положення ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяли на момент укладання договору, передбачали обов`язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомого майна. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. При цьому, сторони повністю виконали спірний договір, оскільки співвідповідачі виїхали зі спірного будинку та передали його у користування стороні позивача, що дає підстави позивачеві вважати про їх ухилення від нотаріального посвідчення договору. Факт перебування позивача у шлюбних відносинах зі спадкодавцем підтверджено свідоцтвом про укладання шлюбу [NUMBER] від 04.10.1991 року. Вимогами ч.1 ст. 22 Кодексу про Шлюб та Сім`ю України було встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом у відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України. При цьому, позивач прийняла спадщину у вигляді в силу ч.1 ст. 22 Кодексу про Шлюб та Сім`ю України саме 1\\2 частини спірного будинку, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою про реєстрацію її місця проживання №04-28/7-4901 від 02.08.2021р. та відповідними відмітками про реєстрацію в паспорті спадкодавця. Крім позивача, спадкоємцями першої черги мали б бути спільні зі спадкодавцем діти [PERSON] , 1993 р.н., та [PERSON] , 1999 р.н. Однак, [PERSON] відмовився від спадщини на користь позивача, що підтверджується його особистою заявою, наявною в матеріалах спадкової справи №97/2021, заведеної Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. Інший син, [PERSON] , не прийняв спадщину після свого батька, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав та був зареєстрований у м. Київ, що підтверджується копією його паспорту. При цьому, він не звертався до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. При цьому, судом встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті свого чоловіка належним чином, подавши, окрім вищевказаного, й відповідну заяву до нотаріуса у встановлений законом строк. Вказані обставини достовірно підтверджуються матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Отже, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка. Таким чином, суд знаходить законні підстави для задоволення позову [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved