Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна,обґрунтувавши свої вимоги тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08.11.1976 року. Протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонам шлюбних відносин. У зв`язку з чим позивачем до Обухівського районного суду внесено позовну заяву про розірвання шлюбу. У період шлюбу між сторонами, було набуто та зареєстровано на праві власності відповідне майно, зокрема житловий будинок, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку та два транспортні засоби. Просить суд винести рішення, яким поділити спільне майно подружжя. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлений, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин. Суд, вивчивши позов, заяву та надані докази приходить до наступного висновку. 08 листопада 1976 року між позивачкою - [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Жуківцівською сільською радою Обухівського району Київської області, про що видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після державної реєстрації шлюбу спільним прізвищем дружини та чоловіка визначено прізвище [PERSON] Протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. У зв`язку з чим позивачем до Обухівського районного суду подано позовну заяву про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі між позивачкою та [PERSON] , було набуто та зареєстровано на праві власності відповідне майно, зокрема житловий будинок, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку та два транспортні засоби. Згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 17 вересня 1990 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] з огляду на наступне. [PERSON] є уродженкою та мешканкою села Жуківці Обухівського району. [INFO] у позивачки народилась донька [PERSON] , у зв`язку з чим батьки озивачки вирішили побудувати будинок в якому [PERSON] проживала разом зі своєю дитиною. Так рішенням виконавчого комітету Жуківцівської сільської ради депутатів трудящих Обухівського району Київської області від 21 серпня 1971 року мені було надано дозвіл на будівництво будинку. 30 серпня 1972 року позивачем було отримано Свідоцтво на забудову індивідуальної садиби. 12 грудня 1972 року архітектором Обухівського району затверджено Акт про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в селі Жуківці [PERSON] . Так з технічного паспорта на житловий будинок, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] вбачається, що його побудовано в 1975 році тобто за рік до укладення шлюбу з [PERSON] . З витягу з погосподарської книги Жуківцівської сільської ради Обухівського району за період з 1974 по 1976 роки вбачається, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , а членами сім`ї донька - [PERSON] . Після одруження з [PERSON] 8 листопада 1976 року голову домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , було змінено з [PERSON] на [PERSON] , що вбачається з погосподарської книги Жуківцівської сільської ради Обухівського району за період з 1977 року по 1979 роки. Згідно виписки з погосподарської книги [NUMBER], виданої Жуківцівською сільською радою вбачається, що згідно погосподарської книги [NUMBER] за 1974-1976 роки особистий рахунок [NUMBER] на житловий будинок [ADDRESS] був відкритий на [PERSON] . Згідно по господарських книг за 1977-2018 роки особистий рахунок на будинок відкритий на [PERSON] . 17 вересня 1990 року [PERSON] було отримано Свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III із змінами (далі по тексту - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України та ч. 1 ст. 69 СК України). Таким чином, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частинами першою та другою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а згідно ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, яка відповідає змісту ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинний на момент державної реєстрації права власності на житловий будинок) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, житловий будинок, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Під здійснення будівництва вищевказаного житлового будинку позвиачу Актом про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництв індивідуального жилого будинку в 1972 році було відведено земельну ділянку площею 120 кв.м. В подальшому [PERSON] на підставі рішення Жуківцівської сільської ради № 24 від 10 травня 1994 року було приватизовано дану земельну ділянку площею 0,1141 га та отримано Державний акт на право приватної власності на землю. Згідно статті 30 Земельного кодексу України 1992 року передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. З огляду на викладене, враховуючі ту обставину, що вищевказану земельну ділянку першопочатково було визначено мені для здійснення будівництва житлового будинку, який було збудовано, прийнято в експлуатацію та зареєстровано право власності, як учасник спільної часткової власності на будинок набуваю і право на земельну ділянку пропорційно розміру його частки у спільній власності на вказаний будинок, тому я маю право на Ѕ частину земельної ділянки, що розташована під житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Крім того, сторонами під час шлюбу було придбано у власність два транспортних засоби, які були зареєстровані на ім`я [PERSON] , а саме: 1.DAEWOO LANOS, 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 6 жовтня 2010 року; 2.ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15 січня 2005 року. Згідно роз`яснень, які містяться у пунктах 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У разі не вчинення дій одним із подружжя щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених ст. 365 ЦК України, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності. Відповідно до положень п.п.22 і 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Згідно з ч. 2ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у сумі 2245,41 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved