Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивачка звернулась 07.11.2017 року до суду із зазначеним позовом та просить стягнути з відповідачів грошові кошти за завдану позивачці матеріальну і моральну шкоду розмірі у загальному розмірі 149961,66 грн. в межах вартості майна, одержаного у спадщину, шляхом звернення стягнення на ? частки квартири [ADDRESS], обгрунтовуючи вимоги тим, що за Вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 13.08.2015 року з [PERSON] було стягнуто на користь позивачки 36852,56 грн. матеріальної та 70000,00 грн. моральної шкоди, які вона, посилаючись на вимоги ст ст.625, 1231, 1281, 1282 ЦК України, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, просить стягнути з відповідачів як спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] Представник відповідачів та відповідачка [PERSON] вимоги позову не визнали та пояснили, що що було відкрито два виконавчі провадження, які закриті у зв'язку зі смертю боржника і позивачці про це було достовірно відомо, тому строк звернення до спадкоємців пропущено. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 13.08.2015 року з [PERSON] було стягнуто на користь позивачки 36852,56 грн. матеріальної та 70000,00 грн. моральної шкоди. Позивачка отримала виконавчі листи та пред'явила їх для примусового виконання. За зазначеними виконавчими листами проводилося стягнення боргу на підставі вказаного Вироку суду. [INFO] [PERSON] помер, державний виконавець 23.06.2016 року виніс постанови у ВП №50631938 та ВП № 50631784 про закінчення виконавчих проваджень у зв'язку із смертю боржника. На час смерті боржника Вирок суду не виконаний. Дізнавшись про смерть боржника, позивачка, яка є стягувачем за виконавчими провадженнями, постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень не оскаржила, із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні не зверталася. У подальшому, позивачка 23.08.2015року надіслала заяву до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. про висування вимог до спадкоємців померлого боржника. Листом від 23.08.2015р., нотаріус повідомила позивача про те, що її вимоги направлені спадкоємцям Із вимогою про погашення боргу спадкодавця разовим платежем, позивачка особисто до спадкоємців [PERSON] не зверталась. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. В силу ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1282 ЦК України, визначено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Статтею першою Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час здійснення виконавих дій), визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час здійснення виконавих дій), у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. В силу п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час здійснення виконавих дій), виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Аналогічні норми містить і Закону України «Про виконавче провадження» у редакції на час звернення позивачки до суду та розгляду справи. Отже, аналізуючи вищезазначені цивiльно-правовi норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок виконання судового рішення, яким встановлено порушення зобов'язання та стягнуто борг за не виконання умов договору. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Наявність судового рішення, яким стягнуто грошові кошти, не трансформує правовідносини, які існували між кредитором та боржником (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України) у зобов'язання, яке виникає на підставі рішення суду (ч.5 ст. 11 ЦК України), рішення суду, у виниклих правовідносинах, тільки констатує факт неналежного виконання зобов'язання боржником, з рiшення суду зобов'язальнi правовiдносини не виникають, оскiльки вони виникають з актiв цивiльного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК, адже рiшення суду лише пiдтверджує наявнiсть чи вiдсутнiсть правовiдносин i вносить у них яснiсть та визначенiсть. Тобто, у даному випадку, у спадкоємця боржника не виникло нових правовідносин із кредитором спадкодавця у зв'язку із невиконанням боржником судового рішення, а отже позивач фактично звернувся до суду із позовом про повторне стягнення боргу зі спадкоємця боржника за неналежне виконання спадкодавцем свого обов'язку (договору) перед кредитором. Таким чином, ст.ст.1281, 1282 ЦК України не регулюють виниклі правовідносини, застосування цих норм можливе за наявності невиконаного боргового зобов'язання у спадкодавця - боржника кредитора та за відсутності судового рішення про стягнення суми боргу. При ухваленні судового рішення про стягнення боргу з боржника на користь кредитора, кредитор, після смерті боржника задовольняє свої вимоги в порядку виконання судових рішень, що врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Отже суд приходить до висновку про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed