Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з надалі уточненим позовом про стягнення матеріальної шкоди, компенсації за несвоєчасну виплату при звільнені, заборгованості з виплати заробітної плати, компенсацію частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, моральну шкоду. З позову вбачається, що [PERSON] працювала в Криворізькій філії ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» з 24.06.2005 року по 03.12.2014 рік. Звільнена за наказом № 639-12-кф від 28.11.2014 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення 03.12.2014 року їй не зробили відповідні розрахунки та виплати пов'язані зі звільненням. 02 березня 2015 року позивачкою [PERSON] були надані доповнення до позовної заяви, відповідно до яких остання просила стягнути з відповідача на її користь матеріальний збиток в сумі 25819, 10 гривень та моральну шкоду в сумі 20000 гривень. Тим самим матеріальний збиток обґрунтувала тим, що заборгованість по заробітній платі складає в сумі 9909, 39 гривень, інфляційні витрати в сумі 666, 38 гривень, 1% банку за зняття коштів, 3% річних 91,22 гривню, сума компенсації за несвоєчасну виплату при звільнені 14 661, 92 гривні за період часу з 04.12.2014 року по 02.03.2015 року та 32 гривні на транспортні затрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, суд прийшов до наступного. Так, з 24.06.2005 року по 03.12.2014 року позивач працювала у Криворізькому філіалі УСК «Гарант-Авто» (а.с.37). Наказом від 28.11.2014 року № 639-12-кф позивача було звільнено з роботи з 04 грудня 2014 року у зв'язку з реорганізацією філії, в тому числі скороченням штату її працівників (а.с. 4). Як убачається з довідки Вих.795 від 04.12.2014 року наданій [PERSON], остання працювала в Криворізькій філії УСК «Гарант-Авто» з 24.06.2005 року по 03.12.2014 року з графіком виходу на роботу по 40 годин в тиждень, тобто повний робочий тиждень тривалістю 5 робочих днів(а.с.37). Відтак, період невиплати належної позивачеві заробітної плати за період з 04.12.2014 року по 25.03.2015 року склав 77 робочих днів, із розрахунку: грудень 2014 року - 20 робочих днів, січень 2015 року - 20 робочих днів, лютий 2015 року - 20 робочих днів, березень 2015 року - 17 робочих днів, тому загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 10080, 07 грн. 21 коп. (77 робочих днів х 130 грн. 91 коп.(середньоденна заробітна плата) = 130 грн. 91 коп.). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, відповідно до довідки від 04.12.2014 року вих. № 0702 та розрахункових листів за жовтень 2014 року, листопад 2014 року та грудень 2014 року заборгованість з виплати заробітної плати перед [PERSON] становить 9909 гривень 39 копійок (а.с.с.7,8). Отже, у порушення вимог зазначених правових норм відповідач не виплатив позивачу всіх сум, які належало їй сплатити в день її звільнення, а саме заробітної плати в сумі 9909,39 грн. за жовтень, листопад та грудень 2014 року, у зв'язку з чим за період часу з 04 грудня 2014 року по 25 березня 2015 року утворилась заборгованість, яка складається з середнього заробітку позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 10080, 07 грн. 21 коп., із розрахунку: 77 робочих днів (за період часу з 04.12.2014 року по 25.03.2015 року) х 130 грн. 91 коп. (середньоденна заробітна плата) (а.с.8). Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення не виплаченої заробітної плати в сумі 9909,39 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, а в частині середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати підлягають задоволенню частково в сумі 10080 грн. 07 коп. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім обставин, які, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Стосовно вимог про стягнення інфляційних витрат в сумі 666, 38 гривень, 1% банку за зняття коштів, 3% річних 91,22 гривню та 32 гривні на транспортні затрати, то суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, позаяк заявлені всупереч вимог ст..ст.116, 117 КЗпП України та на їх підтвердження позивачем не надано суду жодного доказу. Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Частина 1 ст. 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення його прав, та полягає у душевних стражданнях отриманих особою внаслідок протиправної поведінки щодо себе. Факт душевних страждань, заподіяних позивачеві внаслідок протиправної поведінки з боку посадових осіб підприємства, не викликає у суду сумніву та відповідно до змісту ст. 23 ЦК України, ст. 2371 КЗпП України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи обставини справи, розмір заборгованості із заробітної плати, тривалість порушення, причини, що викликали порушення, суд уважає, що розумним та виправданим є розмір компенсації моральної шкоди у сумі 2000 гривень, через що заявлений позов в даній частині підлягає частковому задоволенню. Отже, за вищевикладених обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення уточненого позову. На підставі положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial