Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] через представника адвоката Прядка В.М. звернулася в Придніпровський районний суд м.Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.10.1995 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, про що складено відповідний актовий запис № 2066. Прізвище позивача після реєстрації шлюбу з « [PERSON] » змінено на спільне прізвище подружжя - « [PERSON] ». Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На даний момент ведення між подружжям спільного господарства та сумісне проживання припинено, за глибоким переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, шлюб носить формальний характер. Додала, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різність поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, через нерозуміння один одного часто виникали в їхній сім`ї сварки. Домовленість про місце проживання доньки з матір`ю - досягнуто. Примирення вважає неможливим, оскільки намагання до примирення було неодноразовим та безрезультатним. На підставі викладеного вище, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем - розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - « [PERSON] », судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/6824/20. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.10.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Надано термін для подачі сторонами заяв по суті справи. 23.12.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, датований 22.12.2020 року, в якому відповідачем викладено наступну позицію: так, відповідач вважає неправомірним, що позовну заяву про розірвання шлюбу підписано не позивачкою [PERSON] особисто, а її представником адвокатом Прядка В.М., обґрунтовуючи свою думку вимогами ч.1 ст. 114 СК України та ч. 1 ст.110 СК України. Тобто, вважає, що право на подачу позову про розірвання шлюбу є особистим правом подружжя та не підлягає передорученню. Крім того, [PERSON] зазначає, що у тексті позовної заяви вказано, що шлюб носить формальний характер і сторони разом не проживають, проте відсутня інформація, з якого саме часу. Відповідач вважає дану обставину важливою, яка підлягає встановленню судом. Зауважив, що у липні 2020 року він змінив місце проживання, в даний час зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . З приводу місця проживання їх спільної з позивачкою доньки - [PERSON] , [INFO] , то він вважає, що через декілька місяців їй виповниться 18 років, а значить - донька вправі самостійно вирішувати, з ким вона буде проживати. Тож, зважаючи на викладене вище, відповідач просив, при ухваленні судом рішення по справі врахувати обставини, вказані ним у відзиві на позов, а також не заперечує проти розірвання шлюбу, укладеного 14.10.1995 року між ним та [PERSON] . Слід зазначити, що позивач відповідь на відзив не подав. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат - Прядка В.М. не з`явилися, судом неодноразово належним чином повідомлялися про місце, день та час розгляду справи. У матеріалах справи наявні клопотання від 01.12.2020р., 23.12.2020р.та 04.01.2021р. про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника, які надійшли до суду засобами електронного сервісу. Зі змісту вказаних клопотань вбачається, що позивач підтримує позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні, а також проведенні розгляду справи за відсутності позивача та його представника. Крім того, 11.01.2021 судом отримано клопотання позивачки [PERSON] , в якому вона просить суд проводити судове засідання за її відсутності, позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , на розірвання шлюбу. Додав, що вважає примирення неможливим, не заперечує проти того, щоб після розірвання шлюбу позивач іменувалася прізвищем - « [PERSON] ». Зауважив, що позов не підписано позивачкою особисто, а її представником, що вважає не вірним. Враховуючи думку позивачки та її представника, заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: в судовому засіданні встановлено, що 14.10.1995 року, згідно даних свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER] ), сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, про що складено відповідний актовий запис №2066. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 28.05.2003, актовий запис №424. Спору щодо батьківства немає, дитина проживає із матір`ю - позивачкою по справі. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Суд прийняв визнання відповідачем позову. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер. Встановлено, що вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому шлюб може бути розірвано. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною другою ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заперечення відповідача, викладене ним у відзиві на позов, з приводу того, що позовну заяву підписано не особисто позивачкою [PERSON] , а її представником адвокатом - Прядка В.М. спростовуються наступним. Так, у матеріалах справи наявне, надане стороною позивача, а саме - представником позивача адвокатом Прядка В.М. Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 000553 від 15.10.2013 року, Посвідчення адвоката №558 від 15.10.2013 року, а також довіреність від 08.07.2020р. зі змісту якої вбачається, що позивачем [PERSON] надано своєму представнику право: подання, підпису та отримання всіх довідок, документів необхідних для виконання наданих довіреністю повноважень, у т.ч. подавати позовні заяви та скарги та ін. Крім того, 11.01.2021 судом отримано клопотання позивачки про проведення судового засідання за відсутності позивача, в якому вона просить суд проводити судове засідання за її відсутності, позовні вимоги задовольнити повністю. Тож, доводи відповідача, якими він мотивує свої заперечення з приводу підписання позовної заяви представником позивача адвокатом Прядка В.М., а не позивачем [PERSON] суд вважає безпідставними. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, оскільки намірів зберегти сім`ю сторони не мають, примирення між ними неможливе. Крім того, сам відповідач зазначив, що він з липня 2020р. проживає за іншою адресою, а тому слід вважати, що сторони припинили спільне ведення господарства та спільне проживання. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка виявила бажання залишити собі після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] », що не суперечить нормам чинного законодавства, а тому такі вимоги підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом було сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (квитанція № 0.0.1849622563 від 25.09.2020). Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання), що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] . Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судові витрати (судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.), слід компенсувати за рахунок державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved