Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON]про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і зняттям з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власником житлового будинку № 39 по вул. 24 Партз»їзду будинку № 39 в м. Покровськ Донецької області. У вказаному будинку зареєстрований її рідний брат [PERSON], який не проживає з 1994 року. У зв»язку з тим, що відповідач по справі не проживає у зазначеному житлі понад один рік, просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 39 по вул. 24 Партз»їзду будинку № 39 в м. Покровськ Донецької області. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні виомги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не повідомив про причини своєї неявки, а позивачка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власницею житлового будинку № 39 по вул. 24 Партз»їзду будинку № 39 в м. Покровськ Донецької області ( а.с. 7-8). В будинку значиться зареєстрований відповідач по справі [PERSON] ( а.с. 5). Згідно акту, складеному Красноармійським координаційним комітетом самоорганізації населення [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою : [INFO]їзду будинку № 39 в м. Покровськ Донецької області з 1993 року, проте не проживає за вищевказаною адресою з 1994 року ( а.с. 6). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК\~та\~ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, посилаючись на ст.. 405 ЦК України, з метою захисту свого права власності, зокрема усунення перешкод у користуванні своїм майном, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки останній не проживає у спірному житлі з 1994 року. Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. Згідно з житловим законодавством членами сімї власника (наймача) житла визнаються дружина (чоловік) власника/наймача житла, їхні діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із власником (наймачем) житла і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Оскільки, відповідач, маючи статус члена сім»ї позивачки, фактично не проживає у належній їй на праві власності квартирі з 1994 року, він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням , при цьому правовою підставою для цього суд визнає норму ст. 405 ЦК України. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням . На підставі викладеного,

Outcome: approved