Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила поновити її на роботі майстра виробничого навчання ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей», стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.09.2017 р. по день поновлення на роботі. В обґрунтування позову зазначила, що була прийнята на посаду майстра виробничого навчання Лисичанського професійного ліцею, відповідно до наказу № 110 від 01.08.1986. Наказом № 106-к від 31.08.2017 позивачка була звільнена з роботи відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату з посади майстра виробничого навчання. 21.06.2017 МОН України було видано наказ № 885 про реорганізацію професійно-технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області. Виконання вказаного наказу, головою комісії державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей» [PERSON], проведено з грубими порушеннями КЗпП України за скороченням штату. Головою комісії з припинення [PERSON] 30.06.2017 до профспілкового комітету ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» було надано подання про звільнення робітників ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей». Профспілковий комітет ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» на своєму засіданні 12.07.2017 відхилив розгляд даного подання, у звязку з масовим зауваженнями, проте комісія з припинення не взяла до уваги рішення профкому. 29.06.2017 видано наказ № 120 про попередження працівників щодо реорганізації навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області. Вказаний наказ не містить чітких формулювань щодо скорочення чисельності працівників, зокрема п. 1 наказу викладено наступним чином: «Попередити під підпис про наступне можливе звільнення робочих місць та можливе скорочення штату….». Вважає, що належним чином про скорочення штату повідомлена не була, відповідачем не враховано переважне право на залишення працівника на роботі, не пропонувалось перейти на іншу роботу, накази про припинення трудового договору не містять посилання на підстави звільнення, а тому вона змушена була звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному у позові. Представник відповідача і 3-ї особи в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що звільнення відбулося у відповідності до діючого законодавства. В судовому засіданні досліджені докази: копія трудової книжки; копія наказу № 106-К; копія наказу № 885 від 21.06.2017; копія наказу № 120 від 29.06.2017; копія протоколу № 23 від 12.07.2017 засідання профкому ППО ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей»; копія подання; інформація; копія наказу № 120 від 29.06.2017 «Про попередження працівників щодо реорганізації професійно-технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області»; копія списку; копія листа Департаменту освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації; лист Головного управління держпраці в Луганській області. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зазначена норма передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з працівником трудового договору з ініціативи власника, як-то: ліквідацію, реорганізацію, банкрутство, перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Стаття 43 частини 1-3, 5, 8 КЗпП України передбачає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації)… статті 40… цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник… У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Згідно ст. 104 ч.1, 2 ЦК України , юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. На підставі ч. 3 ст. 105 ЦК України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Відповідно до ч.1 ст.106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. В судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала на посаді майстра виробничого навчання державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний гірничо-промисловий ліцей». Згідно п.п.1-3, 5 наказу міністра Міністерства освіти і науки України №885 від 21 червня 2017 р. «Про реорганізацію професійно-технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області» шляхом приєднання до Державного професійно-технічного навчального закладу «Привільський професійний ліцей» (далі Ліцей) був припинений відповідач, правонаступником якого став Ліцей, департаменту науки і освіти ЛОДА було доручено попередити керівників учбових закладів про вивільнення працівників на підставі п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України (а.с.8). Головою комісії з припинення [PERSON] внесено подання на імя голови профспілкового комітету ППО ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» [PERSON] щодо надання згоди на масове звільнення робітників ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей», відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яке не містить ні дати прийняття, ні номеру (а.с.12). Протоколом № 23 засідання профкому ППО ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» від 12.07.2017 вищевказане подання голови комісії з припинення [PERSON], не було розглянуте через неналежне оформлення (а.с.11). Наказом № 106-к від 31 серпня 2017 р. позивачка була незаконно звільнена із займаної посади (а.с.7), з порушенням встановленого ст. 43 КЗпП України порядку погодження і звільнення. Оцінюючи посилання у відповіді департаменту освіти і науки Луганської ОВЦА про відсутність повідомлення профспілки про прийняте рішення на подання від 30 червня 2017 р., суд виходить з того, що воно повинно було бути розглянуто упродовж 15-ти днів, тобто не пізніше 15 липня 2017 р., а неотримання впродовж 3-х днів повідомлення про прийняте рішення давало право на звільнення у межах місячного строку, тобто по 18 серпня 2017 р. включно, тоді як позивачка була звільнена майже через два тижні після граничного строку для цього. Таким чином, позивачка у будь-якому випадку була звільнена з роботи з порушенням діючого законодавства. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про поновлення на роботі задоволенні бути не можуть, бо згідно з розясненнями, викладеними в п. 18 абз.3, п.19 абз.2,3 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст. 235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації. У випадках… реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства…) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Аналізуючи наведенні розяснення і положення ЦК України, суд виходить з того, що реорганізація шляхом приєднання і ліквідація установи є різними видами припинення юридичної особи, наслідком якого (тобто припинення) в обох випадках є припинення цивільної правоздатності такої особи згідно ч.4 ст.91 ЦПК України з моменту внесення відповідного запису в єдиний державний реєстр підприємств, організацій і установ (ЄДРПОУ). При цьому, реорганізація не є підставою для припинення дії трудового договору, якщо вона повязана зі зміною підпорядкування організації або під час неї не відбувається скорочення штату працівників (ч.3 і ч.4 ст.36 КЗпП України). У даному випадку відповідач: не змінює підпорядкування; наказом про його припинення передбачено скорочення штату у звязку із приєднанням до іншого учбового закладу; результатом реорганізації відповідача є його припинення як юридичної особи, тому і супроводжується скороченням штату, тобто попереднє місце роботи позивача не зберігається. Також, позивач не був звільнений до початку реорганізації і не був переведений у визначеному законодавством порядку до Ліцею. Передбачене ст.42 КЗпП України переважне право не може бути застосовано до спірних правовідносин, бо, наказом МОН №885 передбачене повне скорочення працівників відповідача, а наведена норма регулює питання переведення у межах однієї й тієї ж, а не різних установи, організації, підприємства. Тому суд вважає, що у позивача відсутнє право вимагати поновлення на роботі за аналогією з розясненнями постанови №9 ВСУ у випадках ліквідації юридичної особи, і таке поновлення є неможливим. Проте, у звязку з тим, що судом встановлено незаконне звільнення позивачки, відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд зобовязує комісію з припинення виплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу, про який просить в позовних вимогах позивачка. Суд вважає, що передбачений ст.233 ч.1 КЗпП України місячний строк звернення до суду позивачкою пропущений з поважних причин, т.я. вона зверталася із заявами про порушення своїх прав до голови комісії з припинення та до компетентних державних органів, що підтверджується копіями звернень та відповідями. З відповідача згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial