Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 22.11.2003 у Н.Рожанківській сільській раді Сколівського району, актовий запис №12. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчиняє конфлікти, під час яких поводив себе агресивно, ображав її, чинив фізичне насильство. Це все негативно впливало на її моральний стан, душевний спокій, психологічну обстановку в сім'ї, оскільки конфлікти відбувалися в присутності їх дітей. Вказані обставини призвели до того, що з серпня 2018 року вони почали проживати окремо. Вона втратила до відповідача почуття поваги та любові. На даний час вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Подальше спільне проживання є недоцільним, примирення між ними неможливе, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечив. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 22.11.2003, який був зареєстрований у Н.Рожанківській сільській раді Сколівського району, актовий запис № 12 /а.с.5/. У шлюбі в подружжя народилося шестеро дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 6-11/. Сім'я фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як сторони з серпня 2018 року разом не проживають, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, чого вони не заперечили в судовому засіданні. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що розлад у сім'ї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та їх малолітніх дітей, оскільки їх повноцінний розвиток і виховання у сім'ї, де відсутнє взаєморозуміння, є неможливим, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved