Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

Позивачка вказує на те, що 10 червня 2006 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON]. В період спільного проживання у них 24.11.2006 року народився син [PERSON], який на даний час проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Обставини в сімї склались таким чином, що вони з відповідачем припинили шлюбні відносини і батько дитини проживає окремо та не надає матеріальної допомоги на її утримання хоча зобовязаний це робити та має таку можливість. Саме тому позивачка змушена звернутися до суду з\~ проханням ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином повноліття, тобто до 24 листопада 2024 року. Позивачка також просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. У судове засідання позивачка не зявилася, але подала заяву у якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на ВЕБ-сайті Любарського районного суду, однак від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, відзив на позов не подав, а тому суд у відповідності до ст.280 ЦПК України приходить до висновку, що справу слід розглядати в порядку заочного провадження.\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.\~ Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 10 червня 2006 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Чмур») [PERSON] зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №034767. 24 листопада 2006 року народився [PERSON], батьками якого, відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЖД №566938, записані [PERSON] та [PERSON]. Довідка №362 від 14.06.2018 року, видана Мотовилівським старостинським округом Любарської селищної ради вказує на те, що дитина [PERSON], [INFO] проживає з матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що обставини в сімї склались таким чином, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки і батько дитини проживає окремо та не надає матеріальної допомоги на її утримання. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни у ч.2 ст.182 СК України та зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень, тобто мінімальний розмір аліментів для дитини віком від 6 до 18 років станом на день розгляду справи у твердій грошовій сумі становить 1013,50 грн. (2027 грн. х 0,5 = 1013,50 грн.). Враховуючи вищенаведене та з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, а також приймаючи до уваги те, що позивачкою не надано суду доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у зазначеному нею розмірі, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Оскільки рішення ухвалено на користь позивачки, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 704,80 грн. та на користь позивачки 400 грн. понесених судових витрат.

Outcome: partial