Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просили суд: - визнати дії [PERSON] такими, що порушують її право на користування житловим будинком та прибудинковою територією за адресою: [ADDRESS] з надвірними будівлями; - поновити порушене право на користування загальними воротами № 2 для вільного проходу шляхом зобов`язати [PERSON] зняти усі замки та засови з в`їзних воріт загального користування №2, встановлені відповідачем 29.11.2019, без подальшої установи подібних; - поновити її порушене право на користування територією загального двору з асфальтним покриттям площею 85 кв.м. (ІІ) шляхом зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в використанні території загального двору за призначенням та вільного проходу у оселю (А-1 та А-1), на земельну ділянку садового призначення (ІІІА), на прибудинкову територію частини оселі А-1, а також для проходу у зворотному напрямі на [ADDRESS] , поновити її порушене право на користування територією земельної ділянки садового призначення (ІІІА) [PERSON] шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди при виконанні сільгоспроботи та благоустрою земельної ділянки садового призначення (ІІІА); - поновити її порушене право на користування прибудинковою територією частини оселі (А-1) шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] не чинити їй перешкод при проході та виконанні сільгоспроботи та благоустрою прибудинкової території частини оселі (А-1), поновити її порушене право на користування вхідними дверями прибудованої веранди для проходу у оселю (А-1 та А-1) шляхом зобов`язання [PERSON] розблокувати вхідні двері та поновити їх відкриття, якість та функціональність; - поновити її порушене право на користування вікнами пристроєного гаражу, веранди, санітарного вузла шляхом зобов`язання [PERSON] зняти металеві та дерев`яні щити з вікон оселі (веренди, санітарного вузлу) три вікна та гаражу, два вікна, які виходять на територію загального двору з асфальтним покриттям площею 85 кв.м (ІІ) загального користування, з поновленням функціональності, розкриття та якості усіх вікон; - зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкоди в обслуговуванні та ремонту стін прибудованих веранди та гаражу, житлового приміщення даху, системи відведення опадів, парканів, воріт, господарських будівель. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що\~\~вона з вона з 1997 року постійно мешкає в будинку [ADDRESS] та з 2001 року постійно зареєстрована за вказаною адресою. Рішенням Київського районного суду м. Харкові від 03.09.2010 року їй надано право постійного проживання з наданням житлової площі у житловому будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] з рівноправними умовами користування всім майном, що належить власнику. 52/100 будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] , а 32/100 частини належить [PERSON] , 16/100 належить [PERSON] . Позивач зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2008 року [PERSON] зобов`язано дотримуватися розподілу земельної території на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.02.1999 року та рішення Київського районного суду м. Харкова від 20.11.2003 року, однак відповідач постійно не виконує рішення суду, захоплює території двору загального користування з асфальтним покриттям площею 85 кв.м. (ІІ), захоплює та блокує загальні вхідні ворота № 2 з установкою нового замку з кодом та установкою внутрішніх глухих засовів, чим перешкоджає їй доступ до її оселі, захоплює садову земельну ділянку (ІІІА), блокує вхідні двері до оселі шляхом заварювання дверей. Таким чином, оскільки відповідач не виконує рішення судів, чинить їй перешкоди в користуванні майном, що належить їй на праві користування, тому вона звернулась до суду з позовом про поновлення порушеного права. 17.02.2020 відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначив, що [PERSON] маючи лише право користування кімнатами в житловому будинку порушує його права, як власника частини житлового будинку, при цьому вона постійно провокує на сварки, образливо чіпляється до нього та накинулась на його дружину з сокирою, тому для того, щоб убезпечити життя своєї сім`ї він заблокував вікна та двері незаконної прибудови, та замінив замки на воротах, які належать йому та [PERSON] . Тому, на підставі викладеного, він як власник частини домоволодіння просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . 20.02.2020 позивач [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач в своєму відзиві на позовну заяву наводить велику кількість фактів, які на його думку, стали причиною забиття ним вікон у її оселі, заварювання вхідних дверей з території двору загального користування та зміни замку на воротах загального користування, однак не надано жодного доказу на підтвердження вказаних фактів, таким чином відповідач не виконує обов`язок доказування. Крім того, позивач звертає увагу, що у своєму відзиві відповідач визнає факт забиття вікон у її оселі та гаражу, заварювання вхідних дверей та зміну замка на воротах загального користування, що вона просила врахувати суд при винесенні рішення у справі. 21.02.2020 року відповідач [PERSON] надав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що він повністю не згоден з відповіддю на відзив, оскільки коли його дружина втікала від [PERSON] яка накинулась на неї з сокирою то вона не могла наперед знати про це та знімати на телефон для того, що б надавати це відео як доказ, а тому факт нападу [PERSON] став останньою каплею його терпіння, та спровокував його на забиття вікон та дверей. Стосовно воріт №2, які виділенні в загальне користування їх власникам, йому та [PERSON] , то він як власник має право на зміну замків в будь-який зручний час. Також він зазначив, що перепон в користуванні воротами для їх співвласника [PERSON] він не чинить та чинити не буде. Відповідач також зазначив, що відповідно до рішення суду від 2010 року [PERSON] має свій вхід та вихід та спокійно ним користується. Стосовно вікон та дверей, то відповідач зазначив, що приміщення на яких він забив вікна та двері, є незаконними добудовами на загальномц дворі, а тому позивач повинна надати документи, які б підтверджували законність цих забудов. Тому, на підставі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. \~\~Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~\~Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1\~\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями\~77,\~78 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4\~\~ст. 77 ЦПК України\~\~суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить: 53/100 частини [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1-9381 від 23.11.1990 року посвідченого державним нотаріусом 8-ї ХДНК, 32/100 частини [PERSON] на підставі договору міни (попередній власник [PERSON] ) № 4347 від 20.05.2004 року та 15/100 [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщини № 7-464 від 14.04.2011. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.1999 року, встановлено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] та у загальне користування [PERSON] та [PERSON] виділено загальний двір площею 85 кв. м. 20.05.2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни, відповідно до якого 32/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] перейшли у власність [PERSON] . Заочним рішенням Київського районного суду від 03.09.2010 позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] задоволено та визнано за [PERSON] право постійного проживання з наданням житлової площі у житловому будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , оскільки припинення сімейних відносин не позбавляє членів сім`ї власника будинку права користування займаним приміщенням. Рішення суду набрало законної сили 15.09.2010 (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Тобто, до [PERSON] на підставі договору міни перейшло право власності на 32/100 домоволодіння, що належали [PERSON] , а [PERSON] на підставі рішення суду від 03.09.2010 має право проживання у житловому будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] та право користування на рівні з власником, та на них розповсюджується встановлений рішенням Київського районного суду м. Харкові від 25.02.1999 року порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , відповідно до якого в загальне користування [PERSON] , а наразі, також [PERSON] та [PERSON] , а н разі [PERSON] виділено в загальне користування загальний двір площею 85 кв.м. В окреме користування [PERSON] виділено земельну ділянку загальною площею 243 кв.м. двома частинами: № 3 площею 142 кв.м. та №3-а площею 101 кв.м. В користування [PERSON] виділено земельну ділянку площею 146 кв.м. двома частинами: №4 площею 63 кв.м. та № 4-а площею 83 кв.м. Відповідно до вказаного рішення також вбачається, що співвласникам домоволодіння [PERSON] та [PERSON] передбачено підхід до стіни жилої прибудови літ. «А1-1» та сараю літ «М». В судовому засіданні встановлено та підтверджується відповідачем [PERSON] , що в результаті конфліктів між ним та [PERSON] , [PERSON] заварив загальні в`їзні ворота № 2 та встановив металеві та дерев`яні щити на вікна пристроєного гаражу, веранди, санітарного вузлу, які виходять на територію загального двору з асфальтним покриттям площею 85 кв.м та відносяться до будинку [PERSON] . Суд вважає доведеним факт того, що вказані дії відповідача перешкоджають [PERSON] користуватись загальним двором з асфальтним покриттям площею 85 кв.м. земельною ділянкою садового призначення, а також перешкоджають потраплянню сонця до оселі в якій проживає позивачка, та перешкоджають вільному проходу через загальні ворота. Свої дії, стосовно встановлення дерев`яних та металевих щитів на вікнах гаражу, веранди та санітарного вузлу, відповідач [PERSON] обґрунтував тим, що вказанні прибудови є незаконними, а тому позивач [PERSON] не маючи належних документів, що підтверджують її право користування чи власності вказаними прибудовами не має права, на його думку, вимагати зняття з вікон цих прибудов щитів. Крім того, вказані прибудови порушують його права як співвласника, оскільки вони забудовані на території загального користування. Однак, з таким твердженням відповідача суд не погоджується, оскільки відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова суду від 12.02.2009 року питання щодо вказаних забудов вирішувалось та встановлено, що [PERSON] збудував спірні споруди на своїй частині земельної ділянки, яка не приватизована та належить міській територіальній громаді. В такому випадку, відповідач не вправі вчиняти будь-які дії щодо майна, яке йому не належить. Також вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] не надав належних та допустимих доказів того, що вказані споруди порушують його права як співвласника домоволодіння. Крім того, суд звертає увагу відповідача [PERSON] , що у разі, якщо він вважає своє право порушеним внаслідок дій або бездіяльності позивачки, він має право на поновлення своїх порушених прав у спосіб та порядок передбачений законодавством України. Таким чином, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти заварювання загальних воріт № 2 та встановлення щитів на вікна веранди, гаражу та санвузлу, шо порушує право позивачки на вільне володіння належної їй на праві користування частки домоволодіння з надвірними будівлями та земельною ділянкою загального користування площею 85 кв.м. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини й громадянина захищаються судом. Згідно з частиною третьою статті 13 Конституції України власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.1999 року визначено порядок користування домоволодіння по [ADDRESS] між співвласниками, обов`язковість виконання якого покладено і на нових співвласників, тобто вказане рішення є обов`язковим як для власника [PERSON] так і для користувача [PERSON] .. Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиняти нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Враховуючи викладене, та те, що порядок користування земельною ділянкою для співвласників домоволодіння [ADDRESS] був встановлений рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.1999 року, також рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2008 року зобов`язано відповідача [PERSON] дотримуватись рішення суду від 25.02.1999 та 20.11.2003 року щодо порядку користування ділянкою загального користування, з урахуванням встановлених фактів заварювання загальних воріт №2 та вікон веранди, гаражу та санвузлу, суд приходить до висновку про порушення права на вільне користування [PERSON] домоволодінням з надвірними будівлями, право користування яким визначено відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2010, а тому підлягають поновленню шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні територією загального двору площею 85 кв.м, з урахуванням порядку, визначеного рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.1999 року та зобов`язання відповідача зняти усі замки та засови з в`їзних воріт загального користування № 2, розблокувати вхідні двері у прибудованій веранді для проходу у житло (А-1 та А1-1), зняти металеві та дерев`яні щити з вікон оселі (веранди, санітарного вузлу та гаражу), які виходять на територію загального двору з асфальтним покриття площею 85 кв.м. В іншій частині позовних вимог позивачки [PERSON] відмовити, оскільки задоволення вищевказаних вимог фактично задовольняє інші вимоги позивача щодо вільного користування належних їй на праві користування прибудинковими територіями, ділянками садового призначення та надасть можливість обслуговувати та проводити ремонт стін прибудованих веранди, гаражу та інше. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. На підставі\~\~викладеного\~\~та\~\~

Outcome: partial