Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просила стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі 4 939,00 гривень, а також понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, посилаючись на те, що 12 грудня 2013 року [PERSON] дала в борг відповідачці грошові кошти в сумі 3 000,00 гривень, про що відповідачка власноруч написала їй розписку, в якій також зобов'язалася повернути позичені кошти через п'ять місяців. Однак, після спливу строку повернення боргу, відповідачка ухилилася від виконання зобов'язання та не повернула позичені кошти, на усні претензії не реагує. Тому позивачка змушена звернутися до суду. Сторони в судове засідання не з'явились. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи є його заява про слухання справи у відсутність представника позивачки, позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідачки у судове засідання. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася (викликалася в судове засідання на 02.11.2015 р. та 30.11.2015 р.). Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, оскільки судові повістки їй надсилалися за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до повторних поштових повідомлень листи з відміткою «судова повістка», в яких містилися судові повістки про виклик до суду, були повернуті до суду, у зв'язку зі спливом строку зберігання, що дає суду підстави вважати, що відповідачка за зареєстрованою адресою проживання (перебування) не проживає, що у відповідності до абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вказує на те, що судові виклики відповідачці вручені належним чином. Про причину своєї неявки відповідачка суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. В зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідачки [PERSON], повідомленої належним чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли договірні зобов'язання щодо надання/повернення позики, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням позичальника від виконання своїх обов'язків по поверненню суми позики позикодавцю, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до розписки від 12 грудня 2013 року, [PERSON], що є відповідачкою у наявній справі, взяла у борг у [PERSON] 3 000,00 гривень строком на п'ять місяців (а.с. 6). Отже судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані борговими зобов'язаннями. Строк боргового зобов'язання спливав 12 травня 2014 року. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) кошти або інші речі, з певними родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або така ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики і його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що завіряє передачу йому позикодавцем певної суми або певної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом було встановлено, що відповідачка дійсно отримала кошти у позивачки у борг та зобов'язалася повернути їх в строк до 12 травня 2014 року, але в порушення норм закону та даних зобов'язань, борг позивачці не повернула, тобто відповідачка зобов'язання за договором позики належним чином не виконала, а тому, сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку з відповідачки на користь позивачки в розмірі, зазначеному позивачкою. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржницею грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні. Норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Оскільки грошове зобов'язання між сторонами визначене у гривні, а боржниця прострочила його виконання, з неї також підлягають стягненню інфляційні витрати. Такі висновки суду узгоджуються з висновками ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Ухвалі від 25 травня 2011 року у справі 6-5885св10. Таким чином, згідно розрахункам, наданим позивачкою, які перевірені судом, сума боргу з урахуванням індексу інфляції, яку [PERSON] зобов'язана сплатити на її користь на 07 вересня 2015 року складає 4 939,00 гривень (3 000,00 грн. х 160,6% (індекс інфляції за період прострочки з 12.05.2014 р. до 07.09.2015 р.) - 3 000,00 грн. = 1 818,00 грн.), а три процента річних від простроченої суми за 484 дні прострочення 121,00 гривень (3 000,00 грн. х 3% : 365 днів х 484 дні). Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд вважає, що викладені позивачкою в позові обставини знайшли своє підтвердження вони були належним чином доведені та приходить до однозначного висновку про необхідність задоволення заявлених позивачкою позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивачки щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки її позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним документом.

Outcome: approved