Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Станично-Луганської селищної ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що чоловік позивачки [PERSON] , що проживав за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 11 травня 2018 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори О.Є. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за вищевказаний житловий будинок. Однак їй були надані роз`яснення про неможливість вчинення нотаріальної дії у зв`язку і тим, що договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва особистого житлового будинку на праві приватної власності від 29 березня 1979 року, посвідчений Станично-Луганською державною нотаріальною конторою 19 червня 1979 року, реєстровий номер № 953, який позивачка надала нотаріусу, не має реєстрації в органах БТІ, в реєстрі прав власності на нерухоме майно, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тим самим померлий не набув юридично право власності на житловий будинок, розташований з адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначала, що таким чином існують об`єктивні обставини, що унеможливлюють оформлення спадщини у звичайному нотаріальному порядку. У зв`язку з наведеним просила суд визнати в порядку спадкування за законом за померлим [INFO] [PERSON] право власності за [PERSON] , [INFO] на 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з надвірними спорудами. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29 січня 2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 29, [PERSON] помер [INFO] в смт. Станиця-Луганська Луганської області. Померлий [PERSON] був чоловіком позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 30 березня 1978 року, виданого Станично-Луганським ЗАГС Ворошиловградської області, актовий запис № 36. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті одного з подружжя, згідно з якою у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з надвірними спорудами. Згідно копії рішення № 3 від 29 січня 1979 року виконкомом Станично-Луганської селищної ради [PERSON] та [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці по [ADDRESS] . З копії рішення виконавчого комітету Станично-Луганської районної ради Луганської області від 22 серпня 1989 року № 389 вбачається, що вулицю Калініна перейменовано на проїзд Молодіжний, нумерацію будинку [NUMBER] змінено на [NUMBER]. Відповідно до копії договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва особистого житлового будинку на праві приватної власності від 29 березня 1979 року, посвідченого Станично-Луганською державною нотаріальною конторою 19 червня 1979 року, реєстровий номер № 953, слідує, що [PERSON] та [PERSON] виконкомом Станично-Луганської селищної ради надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Копією рішення Біловодського районного суду Луганської області від 22 лютого 2018 року по цивільній справі № 408/5179/17-ц встановлюється факт належності [PERSON] договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва особистого житлового будинку на праві приватної власності від 29 березня 1979 року, посвідченого Станично-Луганською державною нотаріальною конторою 19 червня 1979 року, реєстровий номер № 953. З копії акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 08 червня 1989 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] фактично збудували житловий будинок за адресою - [ADDRESS] , житловою площею 51,5 кв.м. з господарчими спорудами, що зафіксовано комісією у складі представників органів державної влади. Копією довідки на об`єкт нерухомого майна від 07 листопада 20167 року, виданої КП «Станично-Луганське БТІ» підтверджується факт належності [PERSON] та [PERSON] до кола користувачів житлового будинку розташованого за адресою - [ADDRESS] ., які ним користуються на підставі договору № 176 від 15 серпня 2016 року. Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 4912 від 10 вересня 2016 року, виданого КП «Станично-Луганське БТІ» на замовлення [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою - [ADDRESS] з надвірними спорудами, не має реєстрового номеру. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1261 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Із роз`яснення від 11 травня 2018 року № 498/01-16 державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєва В.М. вбачається, що нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва особистого житлового будинку на праві приватної власності від 29 березня 1979 року, посвідчений Станично-Луганською державною нотаріальною конторою 19 червня 1979 року, реєстровий номер № 953, який позивачка надала нотаріусу, не має реєстрації в органах БТІ, в реєстрі прав власності на нерухоме майно, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тим самим померлий [PERSON] не набув юридично право власності на житловий будинок, розташований з адресою: [ADDRESS] . [PERSON] рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, розташований за вказаною адресою. З копії листа-повідомлення державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєва В.М. від 10 червня 2019 року № 631/01-09 та доданої до нього інформаційної довідки зі Спадкового реєстру встановлено, що в Спадковому реєстрі інформації про наявність заведених спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , немає. У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається із матеріалів справи позивача [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) відфізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншихосіб (спадкоємців). У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншихосіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа можезвернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свогоцивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved