Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 22.08.1992 у Молодинчецькій сільській раді Жидачівського району Львівської області, про що зроблено запис № 8. В обгрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що 22.08.1992 у Молодинчецькій сільській раді Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено запис № 8. За час подружнього життя у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . На даний час донька повнолітня, проте відповідач відмовився розірвати шлюб через органи ДРАЦСу. Позивачка, стверджує, що життя із відповідачем не склалося, у них різні погляди на життя, відсутнє почуття поваги та взаєморозуміння. Оскільки сім`я остаточно розпалася і зберегти її неможливо. Подальше спільне життя не можливе, а тому просить розірвати шлюб. Провадження у справі відкрито 18.09.2020. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Після розірвання шлюби просить повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити повністю. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 22.08.1992 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Молодинчецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, про що 22.08.1992 було зроблено запис № 8 та 22.08.1992 видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] /а. с.3/. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є повнодітньою /а. с.6/. Сім`я фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як протягом тривалого часу між сторонами існують конфлікти та непорозуміння. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають, оскільки їх відсутність у судовому засіданні свідчить про їх байдуже ставлення до сім`ї та збереження шлюбу. Згідно із ч.ч.2,4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, встановлено, що розлад у сім`ї є стійким, сторони спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо один від одного. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивача, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розірвання шлюбу та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам позивачки, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, внаслідок чого шлюб між сторонами слід розірвати, змінивши після розірвання шлюбу прізвище позивачки на « [PERSON] ».

Outcome: approved