Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення навчання дитини, посилаючись на те, що з відповідачем вона розлучена з 2009 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини, яка навчається, не надає, тому позивач вимушена звернутися до суду. Також надала суду довідку про заробітну плату, пояснила, що сама не має можливості утримувати доньку під час навчання, витрачає кошти на щотижневий проїзд доньки до міста навчання, надає доньці кошти на щоденні витрати, забезпечує її харчуванням, одягом тощо. В судових засіданнях позивачка наполягала на позовних вимогах, просила суд задовольнити позов. [PERSON] була залучена судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Під час судового засідання була допитана в якості свідка відповідно до ст. 184 ЦПК України, просила суд задовольнити позов. Відповідач в останнє судове засідання не зявився. В судових засіданнях, в яких був присутній, зазначив, що дійсно, [PERSON] є його донькою, факт навчання не оспорював, проте вважає, що сума аліментів є завеликою в порівнянні з його заробітною платою, зазначив, що надає матеріальну допомогу повнолітньому сину, який народжений під час шлюбу з позивачкою. Погодився на сплату аліментів в розмірі 800 грн., оскільки це половина прожиткового мінімуму на час розгляду справу на працездатну особу. Представник відповідача [PERSON] підтримав позицію відповідача, зазначив, що на його думку, суми в розмірі 800 грн. достатньо для задоволення потреб дитини під час навчання, при чому під час канікул аліменти стягненню не підлягають. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖС №063558 від 11 вересня 2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №47 від 2009 року вересня місяця 11 числа. Відповідно до свідоцтва про народження І-ЖС №081994 від 24 лютого 1999 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Куйбишевського району Запорізької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], яка народилася 13 лютого 1999 року. 27 квітня 2010 року позивачка [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини Дементій. Згідно з довідкою №1607 від 16.02.2017 року, виданою виконавчим комітетом Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області, [PERSON] [INFO] проживає разом з матірю та вітчимом. [PERSON] навчається в державному навчальному закладі «Бердянський центр професійно-технічної освіти» м. Бердянська з 01.09.2016 по 21.06.2018 з професії перукар, манікюрник на денній формі навчання на неповному державному забезпеченні, що підтверджується довідкою №46 від 03.02.2017 року. Зазначена обставина підтверджена поясненнями позивача та третьої особи, які допитані відповідно до ст. 184 ЦПК України як свідки. Факт навчання [PERSON] відповідачем не заперечувався. Отже, судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини після досягнення нею повноліття не надає, хоча є працездатним. До досягнення повноліття він сплачував аліменти на користь позивачки для утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 за рішенням суду. Розмір аліментів за 2016 рік становив від 978,13 грн. до 1877,25 грн. на місяць. Допитана як свідок [PERSON] пояснила суду, що її донька [PERSON] навчається в м. Бердянськ, тому вона щотижня сплачує проїзд доньки з смт. Більмак до м. Бердянськ та з м. Бердянськ до смт. Більмак (приблизно 120 грн.). На вихідних донька приїжджає до дому. [PERSON] проживає в гуртожитку. Зі стипендії здійснюється відрахування на обіди. [PERSON] щотижня забезпечує доньку продуктами (приблизно 300 грн.), дає кошти на витрати 200 грн. щотижня. Також несе інші витрати, повязані з навчанням, такі як купівля інструменту (фен, перукарська машинка тощо). ЇЇ заробітна плата складає від 2 до 3 тисяч на руки, що підтверджується довідкою про доходи від 23.03.2017 року. І самостійно утримувати дочку під час її навчання вона не може. Допитана як свідок третя особа [PERSON] пояснила суду, що дійсно, саме мати дає їй кошти на проїзд (100 грн. щотижня), надає їй продукти, оскільки за рахунок стипендії вона лише обідає при навчальному закладі, надає щотижня 200 грн. на необхідні витрати. Проживає вона в гуртожитку безоплатно, проте виникають витрати з метою покращення житлових умов, наприклад закупівля бойлера (приблизно 30 грн. протягом чотирьох місяців). [PERSON] отримує стипендію в розмірі 500 грн. З них 200 грн. відраховуються на обіди. Сніданок та вечеря здійснюються за власний рахунок. Для навчання на перукаря за власний рахунок здійснювалась закупівля обладнання фен, перукарська машинка вартістю приблизно 3\~000 грн. Наступного року планується закупівля інструменту для манікюру такої ж вартості. Щомісяця вона придбаває для навчання витратні матеріали гелі, муси, лаки тощо за власний рахунок. Також їй необхідно купувати одяг, взуття. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За статтею 59 Закону України «Про освіту» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, які їх замінюють, зобов'язані: постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей; сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги в звязку з навчанням, оскільки навчається на денній формі навчання в державному навчальному закладі, стипендії, яка їй виплачується державою, недостатньо для задоволення її потреб. Відповідач працює в ПАТ «Запоріжжяобленерго», має стабільний дохід, тобто може надавати матеріальну допомогу дитині, яка навчається. Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що позивачка здійснює утримання [PERSON], на що витрачає більшу частину заробітної плати. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що інших дітей на утриманні (неповнолітніх або які навчаються) відповідач не має. Його дружина також не перебуває на його утриманні. Стан здоровя за поясненням самого відповідача в нього добрий. Відповідач зазначив, що надавав матеріальну допомогу синові, який вже є повнолітнім, про що надав відповідні докази. Проте зазначені аргументи не беруться судом до уваги, оскільки син є повнолітнім, працездатним. І надання йому допомоги не впливає на обовязок відповідача по наданню матеріальної допомоги дитині, яка навчається. Таким чином, обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача на період навчання повнолітньої доньки, по справі не встановлено. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Згідно з довідкою №405 від 03.03.2017 року про утримання з зарплатні розмір аліментів, що утримувався протягом 2016 року з відповідача становив від 978,13 грн. до 1877,25 грн. на місяць, 15\~870,69 грн. на рік. В середньому це складає 1\~322,56 грн. на місяць. Ця сума є співмірною з витратами на навчання та становить приблизно половину від необхідних витрат, повязаних з навчанням. При цьому [PERSON] отримує стипендію в розмірі близько 500 грн. на місяць. Та після відрахувань на обіди, їй залишається близько 300 грн. Враховуючи отримання [PERSON] стипендії, суд вважає, що стягненню підлягає сума в розмірі меншому, ніж заявлено позивачкою, а саме в розмірі 1/5 частини від доходів відповідача. Визначений судом розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки у вигляді 1/5 частини всіх видів доходів відповідача відповідає принципу розумності і справедливості і не ставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial