Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 25.12.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір №612А щодо будівництва будівлі житлової забудови ІІ черги. Виконуючи умова вказаного договору вона інвестувала в будівництво 264997 грн. 75 коп. 31.04.2014 року між нею та відповідачем було укладено додаткову угоду №2 до договору №612А, згідно якої вони домовились про розірвання основного договору за її ініціативи, зі сплатою нею штрафу в сумі 10% від вже сплаченої суми та поверненням їй не пізніше 150 календарних днів решти коштів в сумі 238497 грн. 97 коп. Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов'язань не виконав та кошти їй не повернув, позивачка просила суд стягнути з останнього на її користь заборгованість в сумі 238497 грн. 97 коп., а також згідно ст.625 ЦПК України інфляційні витрати в сумі 1907 грн. 98 коп. та три відсотки річних в сумі 274 грн. 45 коп., а всього 240680 грн. 40 коп. Під час розгляду справи позивачка збільшила заявлені позовні вимоги та остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу в розмірі 238497 грн. 97 коп., інфляційні витрати в сумі 126165 грн. 43 коп. та три відсотки річних в сумі 5273 грн. 09 коп., а всього 369936 грн. 49 коп. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні, оскільки позовні вимоги заявлені передчасно, а період розрахунку суми заявлених до стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, проведено не вірно. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, заперечення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25.12.2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-1» було укладено договір №612А з будівництва будинку жилої забудови ІІІ черги на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов вказаного договору позивачкою було внесено кошти на фінансування будівництва в сумі 264997 грн. 75 коп., що підтверджується відповідними квитанціями та не заперечувалось представниками відповідача в судовому засіданні. 31.03.2014 року за ініціативи позивачки сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору №612А від 25.12.2013 року про розірвання останнього з 31.03.2014 року. Пунктом 2 вказаної додаткової угоди №2 від 31.03.2014 року сторонами було погоджено, що не пізніше ніж через 150 календарних днів з дня розірвання договору, відповідач зобов'язується повернути позивачці внесенні за договором кошти за виключенням штрафу в розмірі 10% від суми перерахованих коштів. Загальна сума внесених [PERSON], коштів станом на 31.03.2014 року складає 264997 грн. 75 коп. Сума коштів, що підлягає поверненню складає 238497 грн. 97 коп. Відповідно до ст.ст.6,627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом додатковою угодою №2 від 31.03.2014 року сторони погодились розірвати основний договір №612А від 25.12.2013 року з 31.03.2014 року та п.2 цієї додаткової угоди було встановлено обов'язок відповідача повернути внесені позивачкою за основним договором кошти, за виключенням штрафу в розмірі 10%, в сумі 238497 грн. 97 коп. не пізніше ніж через 150 календарних днів з дня розірвання договору. Таким чином відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України додатковою угодою №2 сторонами було встановлено строк повернення коштів позивачці до 28.08.2014 року включно. В зазначений в угоді строк та на станом на момент розгляду справи відповідачем кошти позивачці не повернуто. В зв'язку з цим, враховуючи встановлені судом обставини та зазначені вище положення ЦК України, умови укладеного між сторонами договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення боргу в сумі 238497 грн. 97 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач у визначений в додатковій угоді строк до 28.08.2014 року свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав, суд також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань. При цьому, суд погоджується з наведеним позивачкою в позові розрахунком вказаних вище сум. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити повністю та стягнути на її користь з відповідача суму боргу в розмірі 238497 грн. 97 коп., інфляційні витрати в сумі 126165 грн. 43 коп., три відсотки річних в сумі 5273 грн. 09 коп., а всього 369936 грн. 49 коп. Посилання представників відповідача на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-1» на адресу позивачки направлявся гарантійний лист, яким відповідач гарантував повернення згідно додаткової угоди №2 коштів в сумі 238497 грн. 97 коп. в строк до 15.10.2014 року, а тому звернення позивачки в вересні 2014 року до суду з позовом до закінчення вказаного строку є передчасним, а розрахунок інфляційних витрат та трьох відсотків річних починаючи з 29.08.2014 року, а не після 15.10.2014 року є невірним, суд вважає безпідставними, оскільки позивачка згоди на зміну терміну повернення коштів, визначеному в додатковій угоді №2 на термін, що зазначений в гарантійному листі, не надавала, зазначений у гарантійному листі строк повернення коштів протирічить умовам п.2 додаткової угоди та не відповідає умовам п.14.1 основного договору №612А щодо порядку внесення змін до нього. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також слід стягнути судовий збір в сумі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved