Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, з тих підстав, що [INFO] року помер її батько - [PERSON], про що свідчать свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] від [INFO] року та її свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29.12.1984 року. Як вбачається з будинкової книги, померлий [PERSON] з 10.07.1996 року являвся власником будинку [ADDRESS]. Однак, в дійсності останній був власником 1/2 частини вказаного будинку, що стверджується договором дарування будинку від 01.06.1996 року. Так, 09.06.1977 року на згаданий будинок було видано свідоцтво про право на спадщину, згідно якого спадкоємцями померлої [INFO] року [PERSON] рахувалися її четверо дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Перші двоє відповідно до договору дарування від 01.06.1996 року подарували свою спільну 1/2 частку цього будинку її померлому батькові [PERSON], а другі двоє - померли, про що свідчать свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 03.08.1990 року та довідка про смерть [PERSON] за № 14 від 20.05.1996 року. При цьому, [PERSON] в управління спадщини не вступала, заяву про її прийняття не подавала, а син [PERSON] - [PERSON] своєю заявою виявив намір не звертатися до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, правовстановлюючі документи за час життя її батька на іншу частину будинку виготовлені не були, але внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить вищевказаний житловий будинок. У зв'язку з постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона фактично вступила в управління та володіння спадковим будинком, крім того виготовила інвентаризаційну справу (технічний паспорт) на цей будинок. ЇЇ рідна сестра - [PERSON], що також має право на спадкування, відмовилася від спадщини, що стверджується відповідною заявою останньої від 18.06.2014 року. Крім того, позивачка вказує, що 02.12.2009 року шлюб між її батьками було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.12.2009 року) і мати з того часу не підтримувала з померлим ніяких стосунків і в спадщину не вступала. Вона ж, як видно з її паспорта громадянина України, після реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». - 2 - Разом з тим, відсутність реєстрації права власності на цілий житловий будинок перешкоджає їй оформити спадкування цього будинку у нотаріуса, так як згідно діючого законодавства право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації цього права. Саме тому вона отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки видача такого свідоцтва проводиться після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. За таких обставин, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, просить визнати за нею право власності на згадуваний житловий будинок в порядку спадкування після смерті батька. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача також подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив розглянути справу без участі їх представника. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, виходить з наступного. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що [INFO] року помер батько позивачки [PERSON] - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від [INFO] року та її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.12.1984 року. [PERSON], згідно договору дарування будинку від 01.06.1996 року, був власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] Так, 09.06.1977 року на згаданий будинок було видано свідоцтво про право на спадщину, згідно якого спадкоємцями померлої [INFO] року [PERSON] рахувалися її четверо дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], перші двоє з яких і подарували 1/2 частину вказаного будинку батькові позивачки. Другі двоє дітей [PERSON] - померли, про що свідчать свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 03.08.1990 року та довідка про смерть [PERSON] за № 14 від 20.05.1996 року. При цьому, [PERSON] в управління спадщини не вступала, заяву про її прийняття не подавала, а син [PERSON] - [PERSON] своєю заявою виявив намір не звертатися до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, правовстановлюючі документи на іншу частину будинку батьком позивачки за час його життя виготовлені не були, а після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі й на згадуваний житловий будинок. Позивачка [PERSON] до дня смерті свого батька проживала і була зареєстрована разом з ним у зазначеному вище житловому будинку, тобто фактично вступила в управління спадковим майном померлого, що зокрема стверджується відміткою в її паспорті громадянина України про місце реєстрації. 26.01.2008 року вона вийшла заміж і змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». На даний час позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом відкритої спадщини, оскільки її сестра відмовилася від спадщини, про що свідчить заява останньої від 18.06.2014 року, а мати після розлучення з батьком 02.12.2009 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.12.2009 року) не підтримувала з ним ніяких стосунків і в спадщину не вступала. Обставин, які вказували б, що на спадкове майно, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Разом з тим, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за померлим [PERSON], так як за життя спадкодавця свідоцтва про право власності на цілий житловий будинок за адресою: [ADDRESS], Закарпатської області, оформлено не було та не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Як роз'яснено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в - 3 - оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З огляду на зазначені обставини справи, враховуючи відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину, суд, використовуючи винятковий спосіб захисту спадкового права позивачки, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved