Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, і в обґрунтування позовних вимог вказав про те, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.11.2015 року за нею було визнано, як за спадкоємцем другої черги, право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сестри [PERSON], яка померла 05.09.2014 року. На підставі вказаного рішення право власності позивачки 21.03.2016 року було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після смерті сестри [PERSON] в успадкованій позивачкою квартирі залишився зареєстрованим в якості наймача колишній співмешканець сестри відповідач по справі [PERSON] Він відмовився передати ключі від квартири, і тому до реєстрації права власності на квартиру позивачка не намагалась увійти в квартиру. У квітні 2015 року позивачці стало відомо від сусідки про те, що відповідач виселився, вивіз меблі, сантехніку, а також демонтував балконну раму. Після реєстрації права власності на вищевказану квартиру позивачка виявила, що металеві вхідні двері відповідачем замінені на найдешевші, замок залитий клеєм. У звязку з цим вона деякий час шукала майстра, який зможе на її прохання відчинити двері. 22.06.16 року в присутності свідків запрошений позивачкою майстер відчинив двері і вона побачила, що жодних речей сестри у квартирі немає, а тому зателефонувала на №102. За її викликом виїхав наряд поліції, який викликав дільничного інспектора та оперативну слідчу групу. Працівники поліції склали протокол огляду квартири, сфотографували усі приміщення квартири та забрали з собою речові докази того, що саме відповідач залишив на стінах написані ним погрози на її адресу. Працівники поліції зафіксували відсутність в квартирі не тільки майна сестри та особистих речей відповідача, але й те, що в квартирі зняті батареї, вивезена душова кабіна, інша сантехніка та газова плита. Зараз позивачка змушена звернутися до суду з цим позовом, оскільки реалізувати своє право власності на успадковану квартиру досі не може з причини того, що відповідач, який зареєстрований у цій квартирі в якості наймача, досі не знявся з реєстрації, і у добровільному порядку робити це не бажає, хоча ще у квітні 2015 року добровільно виселився з квартири і при цьому забрав усе своє майно та майно померлої сестри. Крім того, відповідач умисно побив кахельну плитку на стінах у кухні та у ванній кімнаті, обірвав шпалери та понаписував на стінах та вікні образливі слова з погрозами на адресу позивачки. Вказані вище обставини свідчать про те, що відповідач добровільно виселився з квартири у квітні 2015 року, своїми умисними діями привів квартиру у непридатний для проживання стан. Позивачка просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] У судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. У судове засідання відповідач не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнав. У судове засідання третя особа не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відтак суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.11.2015 року за [PERSON] було визнано, як за спадкоємцем другої черги, право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сестри [PERSON], яка померла 05.09.2014 року. (а.с. 6, 7). На підставі вказаного рішення право власності [PERSON] на зазначену квартиру 21.03.2016 року було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.03.2016 року. (а.с. 8-10). Після смерті сестри позивачки - [PERSON] в успадкованій позивачкою квартирі залишився зареєстрованим в якості наймача колишній співмешканець сестри відповідач по справі [PERSON] У квітні 2015 року відповідач виселився з квартири за адресою: [ADDRESS], вивіз меблі, сантехніку, а також демонтував балконну раму. Після реєстрації права власності на вищевказану квартиру позивачка виявила, що металеві вхідні двері відповідачем замінені на найдешевші, замок залитий клеєм. В присутності свідків запрошений позивачкою майстер відчинив двері і вона побачила, що жодних речей сестри у квартирі немає, а тому зателефонувала на №102. За її викликом виїхав наряд поліції, який викликав дільничного інспектора та оперативну слідчу групу. Працівники поліції склали протокол огляду квартири, сфотографували усі приміщення квартири. Працівники поліції зафіксували відсутність в квартирі не тільки майна сестри та особистих речей відповідача, але й те, що в квартирі зняті батареї, вивезена душова кабіна, інша сантехніка та газова плита. Відповідач з квітня 2015 року не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], не оплачує комунальні послуги. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Згідно ч. 2 ст. 48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, користування і відшкодування завданих цим збитків. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України вбачається, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із житлових відносин. Згідно ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача або членів сім»ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Із змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Із змісту п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року вбачається, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Отже, оскільки відповідач не вносить плату за комунальні послуги; не проживає в жилому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], та вибув в інше жиле приміщення, тобто втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], з дня вибуття, відтак суд дійшов висновку про те, що все це в сукупності свідчить про усунення відповідача від права користування даним жилим приміщенням без наміру збереження права користування ним. Таким чином, на основі зясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved