Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилалась на те, що 22.11.2011 року між нею та відповідачами було укладено договір грошової позики №22/12-11, відповідно до умов якого нею в позику відповідача було надано кошти в розмірі 848000 грн., що еквівалентно 106000 доларам США, строком на один рік до 22.12.2012 року. Того ж дня було складено акт приймання-передачі та розписку на підтвердження факту передачі коштів. У зазначений строк відповідачі кошти не повернули. Натомість в грудні 2012 року відповідач [PERSON] звернувся до неї з проханням продовження строку дії договору позики на пять років. При цьому, частково погасивши борг в розмірі 30000 грн. Погодившись на пропозицію, 15.12.2012 року між нею та відповідача було укладено додаткову угоду, згідно умов якої строк для повернення позики було встановлено до 22.12.2016 року. Посилаючись на те, що після укладення додаткової угоди та в строк до 22.12.2016 року відповідачами надані в позику кошти повернуто не було, позивачка просила суд стягнути з останніх на її користь в солідарному порядку кошти в сумі 854916 грн. 99 коп., у т.ч.: суму основного боргу в розмірі 818000 грн., пеню в сумі 23845 грн. 26 коп., інфляційні витрати в сумі 8452 грн. 66 коп. та ти відсотки річних в сумі 4619 грн. 07 коп. В судове засідання представник позивачки позов підтримав та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначив про визнання останнім факту укладення договору позики та передачі коштів у визначеному в ньому розмірі. Також зазначив, що із загальною суми позики позивачці було повернуто кошти в сумі 30000 грн. та не заперечував щодо наявності заборгованості в сумі 818000 грн., посилаючись на те, що остання виникла в звязку із важким матеріальним становищем відповідачів через економічну кризу. В звязку з цим, не заперечуючи щодо стягнення заборгованості в сумі 818000 грн., представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені. Відповідачка [PERSON] на неодноразові виклики до суду не зявилась, про причини своєї неявки не повідомила. З огляду на це, положення ст.223 ЦПК України та думку зявившихся представників сторін, які не заперечували проти продовження слухання справи, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України). Судом встановлено, що 22.12.2011 року між позивачкою та відповідачами було укладено письмовий договір грошового займу №22/12-11, за умовами п.п.1.1,2.1,2.2 якого позикодавець зобовязався надати позичальникам грошові кошти в розмірі 848000 грн., що еквівалентно 106000 доларам США по курсу НБУ на день укладання договору, строком на 365 днів, до 22.12.2012 року. На підтвердження передачі коштів сторонами в цей же день 22.12.2011 було складено акт приймання-передачі коштів та письмову розписку. 15.12.2012 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору №22/12-11 від 22.12.2011 року, якою уточнено анкетні дані позикодавця та внесено зміни до п.2.2 вказаного договору в частині визначення строку надання позики до 22.12.2016 року, а також визначення суми боргу, що підлягає поверненню в розмірі 818000 грн., з урахуванням частково повернутих коштів в сумі 30000 грн. Вказані обставини підтверджуються відповідними копіями зазначених вище договору №22/12-11, розписки та акту приймання-передачі від 22.12.2011 року, додаткової угоди від 15.12.2012 року, оригіналами вказаних письмових доказів, наданих представником позивачки та досліджених в судовому засіданні 21.12.2017 року, а також не заперечувались стороною відповідача. Таким чином, суд вважає доведеним стороною позивача факт укладення договору грошової позики з відповідачами, передачі останнім відповідно до умов договору коштів в сумі 848000 грн. та часткового повернення позики в сумі 30000 грн. Враховуючи, що у визначений в додатковій угоді строк до 22.12.2016 року позику в сумі 818000 грн. відповідачами повернуто не було, останніми порушено зобовязання встановлені договором та ч.1 ст.1049 ЦК України. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку боргу в розмірі 818000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З огляду на це, суд вважає такими, що ґрунтуються на положеннях ч.2 ст.625 ЦК України і позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачів трьох відсотків річних в сумі 4619 грн. 07 коп. та інфляційні витрат в сумі 8452 грн. 66 коп., розрахованих за період з 23.12.2016 року по 28.02.2017 року, погоджуючись з відповідними розрахунками вказаних сум, що наведені в позовній заяві. При цьому, судом відхиляються заперечення представника відповідача [PERSON] щодо вказаних позовних вимог з посиланням на звільнення відповідачів від відповідальності за ч.2 ст.625 ЦК України, в звязку із виникненням заборгованості через важке матеріальне становище відповідачів, повязане з економічною кризою, оскільки вказана обставина в силу ч.1 ст.625 ЦК України не звільняє відповідачів від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів пені в сумі 23845 грн. 26 коп., оскільки вказані позовні вимоги позивачкою не обґрунтовані, заявлені без посилання на відповідні правові норми та не ґрунтуються на положеннях ст.1048 ЦК України. Крім того, не передбачено такого виду відповідальності і умовами укладеного між сторонами договору. Таким чином позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачів в солідарному порядку суму боргу за договором грошового займу №22/12-11 від 22.12.2011 року в сумі 818000 грн. три відсотки річних в сумі 4619 грн. 07 коп., інфляційні витрати в сумі 8452 грн. 66 коп., а всього стягнути 831071 грн. 73 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки слід стягнути сплачений останньою судовий збір в сумі 8000 грн. по 4000 грн. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial