Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] спілки «Полтава і полтавці» про стягнення заборгованості за договорами строкового внеску № 213 від 04.12.2015 року на № 231 від 26.12.2015 року в сумі 61\~296 грн. та відшкодування моральних збитків в сумі 10 000 грн. . В судове засіданні позивачка не з»явилася, направивши до суду заяву в якій вимоги позову підтримує в повному обсязі, просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з»явився, направивши до суду заяву в якій просить справу слухати без участі представника відповідача та винести рішення за наявними у справі матеріалами, також зазначив, що позовні вимоги не визнає. Суд дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, між позивачкою та відповідачем 04.12.2014 року було укладено договір № 213 про строковий внесок (депозит) у національній валюті на суму 10\~000 грн. із терміном дії три місяці та датою повернення 04.03.2015 року було укладено додатковий договір угоду № 1.1. до договору № 213 про те, що днем закінчення строкового вкладу і відповідно його повернення 04.06.2015 року. Окрім цього 26.12.2014 року було укладено договір № 231 про внесення на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 51\~000 грн. із терміном закінчення 26.03.2015 року. У відповідності до п. 2.3. договору № 213 від 04.12.2014 року Спілка зобов»язалася нарахувати та виплатити відсотки за фактичну кількість днів використання внеску. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на розсуд. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, по закінченню терміну дії договору повна сума вкладу позивачу повернута не була. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач порушив умови договору та всупереч вимог чинного цивільного законодавства кошти вкладів позивача не повернув. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача коштів за договором № 213 від 04.12.2014 року в сумі 10\~000 грн. та за договором № 231 від 26.03.2015 року в сумі 51\~000 грн., враховуючи залишок по нарахованих але не виплачених відсотках за договором № 213 в сумі 296 грн., є законними та обгрунтованими , а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої неналежним виконанням відповідачем умов договору, суд виходив з наступного. Між сторонами існують договірні правовідносини, в той час як норми\~глави 82 ЦК України\~регулюють відшкодування моральної шкоди у позадоговірних зобовязаннях. У договорі можливість відшкодування моральної шкоди у звязку з порушенням сторонами його умов не передбачена. Позивачем не доведено як факту завдання йому моральної шкоди, так і прямого причинного звязку між діями відповідача, повязаними з порушенням умов договору, та можливими негативними наслідками для позивача, а тому суд прийшов до висновку, що заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди у позадоговірних відносинах, в суді не доведена. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 10000 грн. слід відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial