Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Вказує, що згідно свідоцтва про право власності, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №4 від 16.09.1995 року № 5-3754, вона є власником 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS], після смерті чоловіка [PERSON]; згідно договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №14 від 16.02.1999 року №4-443 - 1/12 частки; відповідно договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №14 від 08.12.1995 року №4-1020 - 1/12 частки; згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №4 від 16.09.1995 року №5- 3756 - 1/12 частки. Зазначає, що у вищезазначеному будинку в 1985 році вона дала згоду на реєстрацію 23.07.1985 року [PERSON] (невістка) та [PERSON] (син), [PERSON] (онук), дата реєстрації 03.09.1985 року. Також зазначає, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 24.07.2007 року, [PERSON] разом з дітьми стала проживати в іншому будинку. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки подальша реєстрація [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вищевказаній квартирі, яка належить їй на праві власності створює перешкоди в користуванні житлом, які виражаються у перешкодах по укладенню нею цивільно-правових угод відносно належної їй квартири. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки відповідачі тривалий час не проживають за місцем реєстрації, не несуть витрати по утриманню, жодних угод про збереження за ними права користування житловим приміщенням не укладали, їх речі особистого вжитку відсутні, в добровільному порядку з реєстрації не знявся, реєстрація відповідачів створює перешкоди позивачці вільно володіти та розпоряджатися квартирою, вона вимушена звернутись до суду з вищезазначеним позовом за захистом свого порушеного права та просить усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] У судове засідання 12.05.2016 року позивачка та її представник не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, однак подали до суду заяви у якій позов підтримали та просили його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому та проводити судовий розгляд у їх відсутності, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у їх відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час і місце розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, тому суд, з урахуванням положень п.5 ст.74, ст.224 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі доказів, долучених до матеріалів справи та з урахуванням вимог чинного законодавства України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] є співвласником житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №4 від 16.09.1995 року №5-3754, [PERSON] є власником 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS], після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.7); згідно договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №14 від 26.02.1999 року №4-443 [PERSON] є власником 1/12 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.10); відповідно договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №14 від 08.12.1995 року №4-1020 є власником 1/12 частки вказаного будинку (а.с.9); згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №4 від 16.09.1995 року №5-3756 є власником 1/12 вказаного будинку (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначені обставини також підтверджуються також довідкою-характеристикою КП Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна КМДА від 13.05.2008 року (а.с.12). Крім того, слід зазначити, що відповідно до довідки КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» від 01.04.2015 року №236 (а.с.11), від 24.02.2016 року №526 (а.с.109) у вищезазначеному будинку, а саме на першому поверсі одноповерхового будинку з мансардою зареєстровано п'ять осіб, з яких: позивачка [PERSON] - з 22.11.1966 року, відповідачі [PERSON] (колишня невістка) - з 23.07.1985 року, [PERSON] (син невістки) - з 25.07.1985 року, [PERSON] (онук) - 03.09.1985 року а також [PERSON] (син) - з 28.02.1981 року. Судом встановлено, що відповідачі вищевказаним жилим приміщенням не користується з 2007 року без поважних причин, оскільки не проживають у ній, оскільки згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м.Києві, 24.04.2007 року серії [NUMBER], шлюб між її сином [PERSON] та її невісткою [PERSON] було розірвано 24.07.2007 року, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №419, після розірвання шлюбу вона разом з дітьми стала проживати в іншому будинку, однак вони залишаються зареєстрованими на житловій площі за адресою: [ADDRESS], що перешкоджає позивачці належним чином володіти житлом, оскільки вона несе витрати по її утриманню. Встановлені в судовому засіданні обставини підтвердили також допитані свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами та які зазначили, що з 2007 року вони відповідачів у спірному житловому приміщенні не бачили. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд (продавати, дарувати , заповідати, здавати в оренду, обмінювати). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.( ст.. 316 ЦК України ) Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам законодавства. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Стаття 64 ЖК визначає як членів сім'ї наймача його дружину, його дітей і батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі не проживають у спірному будинку більш 10 років, перепон в користуванні жилим приміщенням їм ніхто не чинив, кореспонденція на їх ім'я не надходила, особисті речі відповідачів в будинку відсутні. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що позовна вимога позивачки [PERSON] щодо усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору під час звернення до суду, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог згідно ставок, визначених Законом України «Про судовий збір» 243,60 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved