Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог покликається на своє скрутне матеріальне становище та відсутність допомоги на утримання дитини з боку відповідача. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 11, ч. 2 ст. 31, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.12.2011 року /а.с. 3/. [PERSON] зареєстрована та проживає з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] що стверджується довідкою Дулібської сільської ради від 11.11.2014 року за № 451. Згідно з довідкою ТзОВ «Діскавері-бурове обладнання (Україна)» від 05.11.2014 року, наданою відповідачем, останній працює машиністом крана автомобільного в ТзОВ «Діскавері-бурове обладнання (Україна)», загальна сума його доходу за період з травня 2014 року по жовтень 2014 року становить 12745,50 грн. /а.с. 8/. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, що передбачено ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дітей. Доказів наявності у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, ним не надано, як і доказів того, що за станом свого здоров'я відповідач неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, і таких у судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. Таким чином, судом встановлено, в позивачки були всі підстави звернутися до суду з даним позовом. При цьому, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини у частці від доходу батька, суд виходить з того, що обов'язком щодо утримання дитини є рівною мірою як матері, так і батька, враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, інші обставини, які мають істотне значення. Відтак, враховуючи матеріальне становище як платника аліментів, який працевлаштований за основним місцем роботи та має стабільний і регулярний дохід, що безперечно свідчить про його спроможність надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, так і матеріальне становище його малолітньої доньки [PERSON], на утримання якої підлягають стягненню аліменти, її стан здоров'я, стан здоров'я платника аліментів та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, суд приходить до висновку, що з врахуванням обставин справи, фактичних доходів та можливостей відповідача, з нього на утримання доньки [PERSON], [INFO], підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, потребам дитини і можливостям платника.

Outcome: approved