Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачка вважає себе власницею 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якому постійно проживає. [PERSON] має сина [PERSON], який є онуком позивачки. Приблизно в 2011 році відповідач повідомив [PERSON] про необхідність оформити якісь документи, пов'язані з газопостачанням та земельною ділянкою, у зв'язку з чим взяв деякі документи, зокрема її паспорт та домову книгу. В силу її похилого віку та юридичної необізнаності, позивачка повністю довірилася відповідачу у вирішенні даного питання. Через деякий час відповідач повідомив, що всі документи готові, і позивачці необхідно лише їх підписати. Потім її вивезли до якоїсь установи, однак в силу похилого віку, всередину вона не заходила. [PERSON] вийшов з приміщення будівлі з незнайомим їй чоловіком, вони підійшли до автомобіля, і сказали щоб вона підписала документи. З 2014 року відповідач почав вести себе в будинку позивачки як господар: позбавив її права власності на домашню худобу, обмежив її у користуванні комунальними послугами, не дозволяв обігріватися, а згодом повісив замок на газовий котел. Повідомив позивачку, що є власником її частини житлового будинку, обґрунтовуючи це тим, що вона подарувала йому свою частину будинку, підписавши договір дарування. Позивачка вважає, що відповідач своїми діями ввів її в оману, отримавши від неї деякі документи для мети, що не мала нічого спільного з тою, про яку він повідомляв, відповідач намагався заволодіти належною позивачці частиною житлового будинку проти її волі. Зазначає, що у «подарованій» частині спірного житлового будинку відповідач ніколи не проживав, не проживає і не має наміру проживати. Просила визнати недійсним договір дарування 2/5 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS], посвідчений 12.07.2011р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленком Володимиром Васильовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 4549; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що договір дарування підлягає визнанню недійсним саме з підстав, визначених ст. 230 ЦК України, а саме договір дарування підписаний позивачкою під впливом обману. Відповідач скористався безпорадним станом позивачки, маючи намір заволодіти проти волі позивачки її майном, надаючи підписувати документи на газопостачання, підклав документи на укладення договору дарування. Відповідач ввів в оману позивачку стосовно документів, Які вона підписувала. Позивачка не вчиняла дій щодо отримання дублікатів документів для вчинення правочину. Оригінал правовстановлюючого документу не втрачала. Подарована частина будинку є єдиним житлом позивачки. Про те, що підписала договір дарування дізналася від відповідача в 2014 році. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Додатково пояснив, що позивачем не доведено факт обману з боку відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка його теща. На протязі 9 років постійно мешкає в с. Вересоч Чернігівського району. В 2011 році спілкувався з тещею доволі часто. Влітку 2011 року теща давала на його ім'я доручення для отримання копій документів на забудову в БТІ, бо документи зникли. Вона фактично не виходить з подвір'я, інколи на базар виходила. Про те, що має намір подарувати свій будинок онуку, ніколи не казала. Вона розуміє свої дії. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка її матір. Зі своїм чоловіком вона постійно проживає в с. Вересоч Чернігівського району, до матері приїжджала приблизно раз на тиждень. Про те, що укладено договір дарування на частину будинку матері узнала зі слів матері в кінці 2014 року. Мати казала, що вона ніяких документів не підписувала, будинок не дарувала. Вона і не могла подарувати будинок, бо відповідач їй не допомагає, закрив двері та припинив газопостачання. Мати давала відповідачу гроші, щоб він оплачував за газ. Також, мати казала, що відповідач викрав документи на будинок і її чоловік на прохання матері отримав їх копії. Всі документи зберігались у сестри [PERSON]. Мати ніколи не виявляла бажання подарувати свою частину будинку онуку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка її мати. Вона дуже часто відвідує мати у неї вдома. З 2010 року для оформлення субсидії мати передала документи на будинок і з того часу вони у неї зберігались, а саме технічний паспорт, домова книга, договір міни. Мати казала, що побоюється, що документи може викрасти [PERSON]. В лютому 2011 року на вимогу відповідача дала документи для реєстрації газового котла. Потім мати скаржилася, що відповідач відключив котел. В квітні 2014 року від брата стало відомо про договір дарування і про це вони розповіли матері. Мати казала, що вона нічого не дарувала і нічого не підписувала. Питання щодо дарування будинку онуку ніколи не виникало і не обговорювалось. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Коваленко Володимир Васильович - в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку. В матеріалах справи він нього міститься заява, в якій просить справу розглядати без його участі; та направити копію рішення за результатами розгляду даної справи (а.с.28). Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи № 751/7508/15-ц матеріали адміністративної справи № 751/10351/14, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до договору міни від 15 серпня 1980 року, який був посвідчений Радченко С.Ф., державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори, [PERSON], яка володіла 3/5 частинами житлового будинку за адресою: м. Чернігів, [ADDRESS], та [PERSON], який володів 2/5 частинами будинку, здійснили обмін частинами даного вказаного житлового будинку без доплати (а.с.7). 21.02.11. [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок її смерті все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповідає [PERSON], [INFO] (а.с.49-50). 12.07.11. між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдарованим) було укладено договір дарування 2/5 частин будинку, відповідно до якого дарувальник безоплатно передає у власність обдарованому належні їй на праві власності 2/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та розташований на земельній ділянці площею 500 кв.м.; договір посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленко Володимиром Васильовичем; зареєстрований в реєстрі за № 4549 (а.с.29). Згідно ст. 202 ЦК України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Отже за своїм змістом договір дарування є одностороннім правочином. Статтею 719 ЦК України, передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги, позивачка посилається на те, що оскільки при укладанні договору дарування, вона була введена в оману відповідачем, то вказаний договір підлягають визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином закон вимагає від позивача, сторони, яка діяла під впливом обману, надання суду доказів про наявність умислу з боку відповідачів, істотність значення обставин, і сам факт обману, тобто певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Зазначених обставин позивачка не довела, чим не виконала вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. З позовної заяви та з пояснень представника позивача вбачається, що відповідач ввів позивачку в оману, надавши їй для підпису договір дарування, який вона не мала намір укладати, сказавши, що вона підписує зовсім інші документи; крім того позивачка зазначає, що відповідач позбавив її права власності на домашню худобу, обмежив її у користуванні комунальними послугами, не дозволяв обігріватися, однак такі пояснення не мають правового значення для вирішення справи, оскільки, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування, а вказані позивачкою обставини не є обманом в розумінні ст. 230 ЦК України (не є обставинами, які мають істотне значення для укладення спірного правочину). Крім того, як зазначає позивачка, вказані нею обставини, виникли після укладення спірного договору дарування. Договір дарування є безоплатним одностороннім правочином, в результаті укладення якого цивільні обов'язки виникають тільки в дарувальника а відтак дарувальник не має права вимагати від обдарованої вчинення на її користь будь-яких дій майнового чи немайнового характеру, оскільки виникнення цих обов'язків не передбачено законом. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. З огляду на викладене та враховуючи, що договір дарування за своєю суттю є одностороннім правочином, він не може бути визнаний недійсним на підставі ст.230 ЦК України. Дана позиція узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в Постанові пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 грудня 2009 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Отже з викладеного вбачається, що позивачем не надано жодного доказу своєї правової позиції окрім позовної заяви та пояснень по справі. З наданих матеріалів не вбачається порушення відповідачем норм чинного законодавства, не вбачається наявність обману з його сторони при укладенні договору дарування 2/5 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS], посвідчений 12.07.2011р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленком Володимиром Васильовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 4549, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed