Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору довічного утримання від 06 квітня 2016 року вона є власником житлового будинку № 28-а, що по вул.Травневій в смт.Бабинці Бородянського району Київської області, в якому за згодою попереднього власника цього будинку [PERSON], були зареєстровані, як члени сім»ї останньої, відповідачі [PERSON] та [PERSON] Оскільки відповідачі були зареєстровані у вказаному будинку з дозволу бувшої власниці цього будинку, на даний час право власності останньої на даний будинок припинене, ні [PERSON], ні [PERSON] її /позивачки/ родичами та членами сім»ї не являються, то просила визнати їх /відповідачів/ такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та викладене підтвердила, суду пояснила, що на даний час відповідачі не проживають в будинку, однак, їх реєстрація не дає можливості позивачці скористатись її правом на субсидію по сплаті комунальних послуг, до того ж, відповідачка [PERSON] постійно приходить до будинку та створює сварки, пошкоджує майно позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, щодо його задоволення заперечувала, посилаючись на те, що вона має право на користування будинком позивачки, так як вклала в ремонт даного будинку власні кошти, які їй до цього часу не повернуті. Третя особа - Бородянський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Київській області в судове засідання свого представника не направив, просив справу розглядати без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі договору довічного утримання, укладеного 06 квітня 2016 року між [PERSON], як відчужувачем, та [PERSON], як набувачем, позивачка є власником житлового будинку № 28-а по вул.Травневій в смт.Бабинці Бородянського району Київської області /а.с. 9-12/. Як вбачається з матеріалів справи /а.с.16,28-29,44-49/ та що визнається сторонами, з дозволу бувшої власниці цього будинку [PERSON] у зазначений будинок вселились та зареєструвались як члени її /[PERSON]Д./ сім»ї, відповідачі [PERSON] /бувша невістка/ - з 22 листопада 2011 року та [PERSON] /син [PERSON] від першого шлюбу/ - з 20 січня 2012 року. За рішенням апеляційного суду Київської області від 3 серпня 2015 року [PERSON] була повторно вселена у вказаний будинок як бувший член сімї власника та проживала там до літа 2016 року (а.с.44-47,49). На даний час відповідачі не проживають в спірному будинку, однак, в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажають, що підтверджується матеріалами справи (а.с.48) та визнається сторонами. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 5 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14. Оскільки відповідачі були вселені та зареєстровані у вищезазначеному будинку за згодою бувшого власника цього будинку [PERSON], як члени сім»ї останньої, право власності [PERSON] на даний будинок припинилося після укладення з позивачкою договору довічного утримання від 06 квітня 2016 року та реєстрації права власності на цей будинок за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 квітня 2016 року /а.с.12/, то відповідно [PERSON] та [PERSON] також втратили право користування даним жилим приміщенням. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування жилим будинком № 28-а по вул.Травневій в смт.Бабинці Бородянського району Київської області. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] на відшкодування витрат по сплаті судового збору по 275,6 грн. з кожного /551,2 грн.: 2/.

Outcome: approved