Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

позивачка звернулась до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 01 червня 2015 року між нею та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в неї в борг грошові кошти у розмірі 66 000 грн. зі сплатою 5 % річних щомісячно, дата повернення позики 01 серпня 2015 року. Посилалась на порушення відповідачем договірних зобов`язань по поверненню грошових коштів, в зв`язку з чим порушує питання про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 66 000 грн., а також відсотків за цим договором у розмірі 118 800 грн. та судовий збір в розмірі 1848 грн. Позивачка в суді позов підтримала, просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Зазначила, що відповідач провернув їй кошти в розмірі 2 500 грн. Відповідач, в суді не заперечив про стягнення з його коштів, які він отримав в борг у позивачки. Зазначив, що позичені кошти він має намір повернути позивачці, однак на даний час у нього немає такої змоги. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2015 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивачка (позикодавець) передала у власність відповідача (позичальника) грошові кошти в сумі 66 000 грн. зі сплатою 5 % річних, а відповідач зобов`язався у строк до 01 серпня 2015 року повернути позивачу зазначену суму та 5 % річних за користування коштами. На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник 01 червня 2015 року написав розписку, в якій йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у вказаній сумі. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачкою вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню коштів у визначені строки не виконав, термін повернення позики порушено. При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Невиконання умов, визначених змістом зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК України зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж Кодексу. При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. У справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму заборгованості з урахуванням трьох процентів річних згідно ст. 625, 836 ЦК України. Враховуючи вказане суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості за договором позики у розмірі 63 500 грн. з урахуванням суми, яку відповідач повернув позивачці у розмірі 2 500 грн., про що ствердила в суді позивачка. Що стосується вимог позову в частині стягнення відсотків за користування позикою, то суд зазначає наступне. Між сторонами обумовлено, що відповідач має сплатити позивачці 5 % від суми позики за користування коштами, відтак за період з 01 червня 2015 по 01 серпня 2015 року відповідач має сплатити зазначені відсотки в розмірі 6 600 грн., згідно вимог ч. 2 ст. 1048 ЦК України. За змістом правового висновку, викладеного Великою палатою Верховного Суду у постанові №310/11534/13-ц від 04 липня 2018 року,статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Враховуючи, що між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, а відтак відповідач має сплатити позивачці за весь час прострочення повернення позики три проценти річних встановлених згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так, розмір 3% річних за прострочення сплати грошових коштів за період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2018 року складає 6 494 грн. 91 коп. Отже позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат (судового збору), які слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 785 грн. 94 коп. Відтак, пред`явлений позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial