Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що з 17.07.2004 року вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Володарського районного суду Донецької області від 10.03.2017 року було розірвано. Від шлюбу мають доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання з відповідачем за спільні кошти вони придбали житловий будинок [ADDRESS], з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами вартістю 23000 грн., на підставі договору купівлі-продажу № 605 від 06.07.2005 року. Також зазначила, що будинок був зареєстрований 02.08.2005 року на ім'я відповідача [PERSON] В зв'язку з тим, що зазначений будинок був придбаний в період шлюбу, то він є спільною сумісною власністю подружжя та фактично належить кожному в рівних частках. Вона пропонувала відповідачу добровільно поділити спільне майно, але він відмовився. В зв'язку з тим, що вищевказаний будинок із документами на нього, знаходиться у повному користуванні відповідача та він відмовляється розподілити спірне майно мирним шляхом, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. На підставі викладеного просить визнати право спільної сумісної власності за нею та відповідачем [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 76,3 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., літ. А-1 з належними до нього господарськими і побутовими будівлями і спорудами: сіни - літ.а-1; ганок - літ.а;а2; підвал - літ.а/п; огорожа - літ. №1,№2; мостіння - літ.1; літня кухня - літ. Б; убиральня - літ. В; ворота - літ №3, та визнати за нею право власності на 1/2 частку вищевказаного нерухомого майна, а також стягнути з відповідача судові витрати у виді судового збору. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 25.02.2019 року вищезазначену позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України було залишено без руху для зазначення в позовній заяві відомостей щодо наявності у позивачки або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, а також для доплати суми судового збору в розмірі 1140,00 грн., та зазначення свідків, яких вона має намір допитати під час розгляду справи з зазначенням конкретних обставин які можуть підтвердити або спростувати останні. 21.03.2019 року на виконання вимог зазначеної ухвали представником позивачки було подано заяву про усунення недоліків з квитанцією про сплату судового збору. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 26.03.2019 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана учасникам справи. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Стороною відповідача у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подано. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Васильєва Н.В. у підготовче судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце підготовчого розгляду справи були повідомлені належним чином. Проте, представник позивачки надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні та просила справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце підготовчого розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення та просив справу розглянути без його участі. Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників судового процесу достатніми, враховуючи, що відповідачем позов визнається у повному обсязі, суд розглянув справу в підготовчому судовому засіданні в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами у відсутність нез'явившихся учасників судового процесу. Розглянувши письмові заяви представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що сторони з 17.07.2004 року по 10.03.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 17.07.2004 року згідно якого [PERSON] та [PERSON] одружились 17.07.2004 року, після одруження дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» про що зроблено відповідний актовий запис № 21, та рішенням Володарського районного суду Донецької області № 222/108/17 від 10.03.2017 року, згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано і дане рішення набуло чинності 21.03.2017 року. В період шлюбу у сторін народилася дитина - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.12.2005 року. Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 06.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Донецької області Купінським М.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 605, [PERSON] купив у [PERSON] жилий будинок № 12, житловою площею 27,8 кв.м., зазначений у плані літ.А-1 з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами: сіни - літ.а-1; ганок - літ.а',а2; підвал - літ.а/п; огорожа - літ. №1,№2; мостіння - літ.1; літня кухня - літ. Б; убиральня - літ. В; ворота - літ №3, що знаходиться у [ADDRESS], вартістю відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (реєстратор Володарське БТІ) № 6947452 від 07.04.2005 року - 23959 грн. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Володарське бюро технічної інвентаризації» № 7935950 від 02.08.2005 року право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано на ім'я [PERSON]. З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що загальна площа будинку становить 76,3 кв.м., житлова площа - 27,8 кв.м. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Як передбачено ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. У відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, враховуючи, що спірний будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами придбаний відповідачем в період шлюбу з позивачкою, є всі підстави для визнання його спільним сумісним майном подружжя. Між іншим слід зазначити, що відповідач позов визнав та не заперечує проти його задоволення, що свідчить про безспірність факту, що джерелом набуття вказаного майна були спільні сумісні кошти подружжя, а тому, є також всі підстави для поділу зазначеного нерухомого майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні з припиненням права спільної сумісної власності на нього. В зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу наявних судових витрат по справі у виді судового збору, що сплатила позивачка при подачі позову слід зазначити наступне. Так, відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, відповідно положень ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, на підставі ст.ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при зверненні до суду понесла судові витрати, а саме сплатила судовий збір у розмірі 2000 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв'язку з чим її позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею при подані позову судового збору в сумі 1000 грн., а решту суми судового збору в розмірі 1000 грн. слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved