Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивачка, будучи матір`ю повнолітнього [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на свою користь на утримання сина, [PERSON] , на час його навчання, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що відповідач є батьком [PERSON] , тому повинен утримувати свого сина, який продовжує навчання у ВНЗ, внаслідок чого останній потребує матеріальної допомоги від свого батька. Таким чином просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/6 частки щомісячно від доходів відповідача на час навчання сина, [PERSON] . Від позивачки, [PERSON] , надійшла заява, в якій вона повністю підтримує заявлені нею позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, будучи про час та місце розгляду справи повідомленим належним чином, від якого до суду надійшло клопотання з проханням розгляд справи провести за його відсутності. При цьому [PERSON] позовні вимоги, заявлені до нього, повністю визнавав, не заперечуючи проти задоволення позову. Від [PERSON] надійшла заява з проханням розгляд справи провести за його відсутності. При цьому [PERSON] на задоволенні позову наполягав та просив його задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що за свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 553, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 22 лютого 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 269 від 13 вересня 2002 року, було розірвано (а. с. 4, 5). Згідно із інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 17 листопада 2020 року вбачається, що разом із [PERSON] по [ADDRESS] зареєстровані діти останньої, [PERSON] , 2002 р. н., та [PERSON] , 2011 р. н. (а. с. 6, 12). На підставі судового наказу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 листопада 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , 2011 р. н., в розмірі 1/6 частки від доходу щомісячно, починаючи з 25 листопада 2020 року та до повноліття дитини. За довідкою № 511 від 19 листопада 2020 року Міжрегіональної академії Управління персоналом вбачається, що [PERSON] навчається у такому ВНЗ з 2020 року на 1-му курсі заочного відділення за спеціальністю управління персоналом та економіка праці терміном навчання 4 роки 6 місяців (а. с. 10). Витрати позивачки на навчання сина, [PERSON] , підтверджуються квитанціями від 13 серпня 2020 року на загальну суму 17518,83 грн. На підставі ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 (двадцяти трьох) років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд встановив на підставі вивчених доказів, що повнолітній [PERSON] є сином відповідача та продовжує навчання після досягнення повноліття у Вищому навчальному закладі, через що потребує матеріальної допомоги від свого батька. В свою чергу відповідач, будучи працездатним, таку допомогу своєму синові надавати може, внаслідок чого [PERSON] повинен сплачувати аліменти на утримання свого сина на час його навчання. Враховуючи, що відповідач надав суду заяву про визнання заявлених до нього позовних вимог, то за відсутності його заперечень щодо наведених позивачкою обставин справи та доказів на їх підтвердження, суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] задовольнити шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів щомісячно на час навчання такого сина відповідача. В той же час суд зауважує, що вимоги [PERSON] про стягнення аліментів саме на її користь за заявленими вимогами не підлягають задоволенню, оскільки отримувачем аліментів за ст. 199, 200 СК є безпосередньо повнолітній син відповідача, [PERSON] , а не позивачка, мати останнього, яка має право лише звернутись до суду із таким позовом в інтересах свого сина, в разі задоволення якого судом стягувачем стає саме повнолітній [PERSON] . Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: partial