Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок №59 по вул.Центральній у с.Порошково Перечинського району Закарпатської області, з надвірними спорудами й будовами, в порядку спадкування за законом за спадкодавцем [PERSON], який помер 11 грудня 2014 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11 грудня 2014 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, надвірних споруд та земельної ділянки за адресою: с.Порошково, вул.Центральна, №59 Перечинського району Закарпатської області. Вказаний житловий будинок був побудований у 1954 році і належав у цілому дідусю та бабусі покійного [PERSON] 02 листопада 199 року покійна бабуся [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, яке належить їй на праві власності, житловий будинок з його надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: с.Порошково, вул.Центральна, №59 Перечинського району Закарпатської області, і те, що буде належати їй по закону на день смерті, заповіла своєму внуку [PERSON]. Вказаний заповіт було складено та підписано заповідачем у приміщенні виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району, при секретарі виконкому [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за №102. Крім цього, згідно заповіту від 14 травня 1990 року, то покійний дідусь [PERSON], також склав заповіт, яким все своє майно, яке належить йому на праві власності, житловий будинок з його надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: с.Порошково, вул.Центральна, №59 Перечинського району Закарпатської області і те, що буде належати йому по закону на день смерті, заповів також своєму внуку [PERSON]. Вказаний заповіт було складено та підписано заповідачем у приміщенні виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району, при секретарі виконкому [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за №31. 16 лютого 2015 року вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Перечинської державної нотаріальної контори, однак у подальшому оформленні належним чином права власності на вищевказаний житловий будинок їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів, а саме із-за відсутності свідоцтва про право приватної власності на будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Порошківської сільської ради Перечинського району у судове засідання також не зявився, подав заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 25 березня 1996 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ФМ №050026, видане Порошківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області 26 березня 1996 року, актовий запис №19. Також встановлено, що [PERSON] все своє майно, житловий будинок і все те, що йому належить на день його смерті, заповів своєму внуку [PERSON], про що свідчить заповіт від 14 травня 1990 року, посвідчений 14 травня 1990 року секретарем виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №31. З довідки Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області №27/02-26 від 18 травня 2015 року вбачається, що згідно погосподарської книги головою дворогосподарства за адресою: с.Порошково, вул.Центральна, №59 Перечинського району Закарпатської області був [PERSON], який помер 25 березня 1996 року. Крім цього встановлено, що 25 грудня 1999 року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ФМ №018361, видане виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 25 грудня 1999 року, актовий запис №61. 02 листопада 1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, зареєстрований в реєстрі за №102, яким все своє майно, житловий будинок і все те, що буде їй належати на день її смерті заповіла у власність своєму внукові [PERSON]. Згідно погосподарської книги за адресою: с.Порошково, вул.Центральна, №59 Перечинського району Закарпатської області на час смерті [PERSON], яка померла 25 грудня 1999 року, був зареєстрований та проживав [PERSON], який помер 11 грудня 2014 року, про що свідчить довідка Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області №27/02-26 від 18 травня 2015 року. Отже, [PERSON] в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) вважався таким, що прийняв спадщину у вигляді даного житлового будинку, оскільки протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління та володіння даним спадковим майном. Разом з цим встановлено, що [PERSON] помер 11 грудня 2014 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ФМ №177912, видане виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 12 грудня 2014 року, актовий запис №46. Також встановлено, що згідно по господарської книги особовий рахунок №0188 на час смерті [PERSON], який помер 11 грудня 2014 року за адресою: с.Порошково, вул.Центральна, №59 Перечинського району Закарпатської області були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], 07 грудня 2014 року, що стверджується довідкою Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області №26/02-26 від 18 травня 2015 року. Крім цього встановлено, що [PERSON] 16 лютого 2015 року звернулася до Перечинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи №08/2015 стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 11 грудня 2014 року, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Разом з цим, як вбачається з повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори №113/01-16 від 26 травня 2015 року, позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок не було виготовлено та не зареєстровано у встановленому законодавством порядку та, відповідно, право власності на житловий будинок за адресою: с.Порошково, вул.Центральна, №59 Перечинського району Закарпатської області у спадкодавця [PERSON] не виникло. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї… Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно розяснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивачка [PERSON] своєчасно звернулася була до нотаріальної контори щодо оформлення права на спадщину, однак нотаріус відмовила їй в такому оформленні, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а тому суд, використовуючи винятковий спосіб захисту, а саме визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Тому,

Outcome: approved