Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] через представника адвоката Щасливого О.Р. звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначила, що у період з 15.06.2013 по 17.03.2015 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 17.03.2015 у справі №324/433/15-ц, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Після розірвання шлюбу малолітні доньки проживають разом із матір`ю за адресою реєстрації та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач жодної участі у житті дітей не приймає. Позивачка самостійно, без допомоги батька дітей, виховує та навчає доньок, матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я доньок, їх фізичний, духовний, інтелектуальний, культурний та моральний розвиток, піклується про них та створює всі належні умови для розвитку їх природних здібностей. Мати має можливість створення для дітей належних соціально-побутових умов проживання, забезпечення психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, постійно слідкує за станом здоров`я доньок, їх розвитком, виховує та піклується про них. Батько, в свою чергу, участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, він взагалі не цікавиться станом їх здоров`я, залишив дітей без моральної та фізичної підтримки, що, безумовно, є для доньок психологічною травмою. Позивачка зазначила, що відносини між сторонами почали псуватися відразу після народження доньок, із чого вбачається, що відповідач не був готовим до народження двійнят та не бажав цього. Після фактичного припинення шлюбних відносин, що відбулося раніше офіційного розірвання шлюбу, відповідач починаючи з липня 2014 року жодного разу не навідував дітей, не цікавився станом їхнього здоров`я, їх розвитком, успіхами та життям взагалі, незважаючи на те, що неодноразово бачив їх із позивачкою на дитячих майданчиках та був обізнаним, що вона разом із дітьми не змінювала адреси проживання. Після фактичного розірвання шлюбу відповідач проживає разом із новою сім`єю та не цікавиться власними дітьми. Згідно листа від 26.09.2018 №96/01-16 КП «Пологівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Пологівської районної ради Запорізької області вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають під обліком Інженерненської АЗПСМ, ростуть та розвиваються згідно віку, під диспансерним наглядом з приводу захворювань не перебувають, проходять медичні огляди, отримують профілактичні щеплення; за час їх обліку, зі слів сімейного лікаря, супровід дітей при відвідуванні медичного закладу, проведенні профілактичних щеплень, здійснюється їх матір`ю, [PERSON] , батько дітей, до медичного закладу з приводу стану здоров`я дітей не звертався, під час відвідування лікаря Інженерненської АЗПСМ дітей не супроводжував. Згідно повідомлення Інженерненської сільської ради Пологівського району [PERSON] участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, не цікавиться їх станом здоров`я, залишив дітей без моральної та фізичної підтримки, тобто халатно відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків. Окрім того, згідно з актом про міру участі батька у житті дітей та стан відвідування ним дітей від 17.10.2018, зареєстрованим в Інженерненській сільській раді Пологівського району Запорізької області 17.10.2018 за №1638, громадянин [PERSON] , починаючи з липня 2014 року не відвідував своїх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом зі своєю матір`ю [PERSON] , громадянин [PERSON] участі у житті дітей не приймає, вихованням дітей не займається, не турбується про їх розвиток, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У складанні цього акту були задіяні сусіди позивачки, які проживають поруч із нею і дітьми та достеменно обізнані про стан справ у сім`ї, депутат, закріплений за даною дільницею, який також добре знає ситуацію, що склалася у родині та сільський голова. Враховуючи вищевикладене, позивачка на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Щасливий О.Р., підтримавши позов та виклавши мотиви його пред`явлення, просили поданий позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на безпідставні і необґрунтованість вимог позивачки, просив суд відмовити в позові в повному обсязі. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служби у справах дітей Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування Полєшко О.В. проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на відсутність достатніх підстав для цього. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 вказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 15.06.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №11, який рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 17.03.2015 у справі №324/433/15-ц, що набрало законної сили 28.03.2015, був розірваний. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих 14.02.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського районного управління юстиції у Запорізькій області, відповідно. Позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований 14.08.2018 виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис №23, у зв`язку із чим змінили своє прізвище на [PERSON] . Відповідно інформації Інженерненської сільської ради Пологівського району Запорізької області №570/02-01-27 від 27.09.2018 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з чоловіком [PERSON] та двома малолітніми дітьми від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та своїми батьками. Зі слів [PERSON] , її батьків, опитаних сусідів, закріпленого за даною дільницею депутата сільської ради Карпенко А.В. , батько дівчат [PERSON] участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, не цікавиться їх станом здоров`я, залишив дітей без моральної та фізичної підтримки, тобто халатно відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно з актом про міру участі батька у житті дітей та стан відвідування ним дітей від 17.10.2018, складеним зазначеними у ньому мешканцями села Інженерне Пологівського району Запорізької області та зареєстрованим в Інженерненській сільській раді Пологівського району Запорізької області 17.10.2018 за №1638, громадянин [PERSON] , починаючи з липня 2014 року не відвідував своїх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом зі своєю матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Громадянин [PERSON] участі у житті дітей не приймає, вихованням дітей не займається, не турбується про їх розвиток, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до інформації від 26.09.2018 №96/01-16, наданої КП «Пологівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Пологівської районної ради Запорізької області, вбачається, що за інформацією сімейного лікаря, [PERSON] , діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають під обліком Інженерненської АЗПСМ, ростуть та розвиваються згідно віку, під диспансерним наглядом з приводу захворювань не перебувають, проходять медичні огляди, отримують профілактичні щеплення. За час їх обліку, зі слів сімейного лікаря, супровід дітей при відвідуванні медичного закладу, проведенні профілактичних щеплень, здійснюється їх матір`ю, [PERSON] . [PERSON] , батько дітей, до медичного закладу з приводу стану здоров`я дітей не звертався, під час відвідування лікаря Інженерненської АЗПСМ дітей не супроводжував. З пояснень допитаних в ході судового розгляду справи свідків позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що відповідач допомоги по догляду за своїми малолітніми дітьми позивачці не надавав, незважаючи на її неодноразові звернення до нього з цього приводу, а після припинення стосунків між позивачкою та відповідачем, він перестав бачитися і спілкуватися з дітьми, при зустрічі з позивачкою та дітьми їх ігнорував. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом з цим, пунктами 15, 18 вказаної Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На цьому наголошує і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, ЄСПЛ у рішенні по справі «HUNT v. UKRAINE» від 07 грудня 2006 року наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», § 54, § 58). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною (справа «MAMCHUR v. UKRAINE»). Тому при розгляді справ такої категорії слід встановити: наявність винної поведінки батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону, чи сприяє захисту інтересів дитини позбавлення її права на батьківське піклування одного з батьків та яке ставлення самої дитини до свого батька. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитись не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Оскільки позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, то застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , через недоведеність фактів ухиляння відповідача від виховання дітей та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками. Зокрема, з пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що він не бачиться і не спілкується зі своїми малолітніми доньками, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , через те, що позивач [PERSON] чинить йому у цьому перешкоди. З цього приводу він звертався до Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області як до органу опіки та піклування для вирішення питання про встановлення йому, як батьку, який проживає окремо від дітей, порядку побачень з ними, про що було видано відповідне розпорядження головою Пологівської районної державної адміністрації від 02.06.2015 №167 «Про участь у вихованні дочок [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] , їх батька [PERSON] та порядок побачення з дітьми батька, який проживає окремо від них». Згідно з зазначеним документом, органом опіки та піклування визнано можливим спілкування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з їх батьком [PERSON] , який проживає окремо від дітей за адресою: [ADDRESS] , в присутності матері; встановлено наступний порядок побачень [PERSON] з його дітьми: щотижня в один із вихідних днів за попередньою домовленістю з матір`ю дітей. З пояснень допитаних в ході судового розгляду справи свідків відповідача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що відповідач робив спроби спілкуватися зі своїми малолітніми дітьми, однак позивачка чинила йому перешкоди у цьому, не давала можливості бачитися з дітьми. При цьому, свідок [PERSON] зазначала, що вона разом із відповідачем намагалися вручити позивачці розпорядження голови Пологівської районної державної адміністрації щодо участі відповідача у вихованні дочок, однак позивачка навіть не захотіла з ними розмовляти, тоді вони залишили це розпорядження в дверях будинку за місцем проживання останньої, натомість позивач стверджувала, що вона не була обізнана із зазначеним розпорядженням органу опіки та піклування. З пояснень відповідача вбачається, що зважаючи на маленький вік дітей він не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на примусове виконання розпорядження голови Пологівської районної державної адміністрації від 02.06.2015 №167 та спілкування з дітьми, розраховуючи це зробити з досягненням більш старшого віку його дітьми. Після отримання ухвали суду про відкриття провадження по даній справі відповідач разом зі свідками 11.11.2018 приїздив додому до позивачки з метою побачення з дітьми, однак позивачки та дітей не було вдома, так як донька [PERSON] в цей день відвідувала лікаря-стоматолога. З цього приводу відповідач звертався до Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області. Таким чином, вбачається бажання відповідача приймати участь у вихованні дітей. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав та бажає налагодити стосунки з доньками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки і таке ухилення повинно суперечити інтересам дитини, негативно впливати на її розвиток. При розгляді цієї справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків умисно, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними і допустимими доказами у справі. Так, у справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження, зокрема, з боку органу опіки та піклування. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] сплачує на користь позивача [PERSON] за рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 26.09.2014 у справі №324/1522/14-ц, аліменти на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, і відповідно до інформації Пологівського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 21.12.2018 №28062, станом на 30.11.2018 заборгованості по виплаті аліментів не має. Згідно з довідкою про доходи, виданою ГКП ВКГ «Міськводоканал» Пологівської міської ради, вбачається, що [PERSON] працює економістом, його дохід за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року становив 90959,89грн., з яких сума сплачених аліментів становить 28625,32грн. Відповідно до характеристики, виданої ГКП ВКГ «Міськводоканал» Пологівської міської ради від 09.11.2018 №683, [PERSON] працює економістом з 15.09.2016 по теперішній час, зарекомендував себе здібним, відповідальним та гарним фахівцем, енергійним, працьовитим, ініціативним. Згідно із висновком 01-49/0487 від 11.07.2019, Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки відсутнє підтвердження винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїх обов`язків. Таким чином, оскільки, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), то позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Таким чином, у даній справі рішення суду повинно переслідувати як законний спосіб (ст.165 СК України) втручання у сімейне життя, так і законну мету щодо захисту «прав та свобод інших осіб», а конкретно - дітей. Таке втручання на думку суду у даному випадку не є необхідним, оскільки діти, враховуючи їхній малолітній вік (п`ять років), потребують опіки не тільки матері, а й батька, що найкраще відповідає інтересам дітей та переслідує мету їх зростання саме під безпосередньою опікою як матері, так і в допустимій можливості (в зв`язку з окремим проживанням та наявністю у обох сімейних відносин з іншими особами) батька. Матеріали справи не містять доказів негативного впливу батька на виховання дітей та доказів, що позбавлення дітей батьківської опіки буде в їхніх найкращих інтересах. З огляду на викладені обставини, які підтверджуються дослідженими доказами, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а тому в задоволенні позову [PERSON] , у зв`язку з його необґрунтованістю, слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed