Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] у свою користь 7739 гривень 51 копійку завданої матеріальної шкоди, та 20000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] покликається на те, що вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2013 року, відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу у розмірі 4250 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами. За змістом вказаного вироку [PERSON] обвинувачувався в тому, що 05 липня 2013 року близько 11 год. 40 хв. рухаючись на автомобілі Renault Magnum, реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням транспортним засобом, внаслідок чого допустив зіткнення з керованим її чоловіком автомобілем в якому вона перебувала. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] вона отримала тілесні ушкодження у вигляді компресійно-осколкового перелому тіла [PERSON] 11 хребця, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден шкіри носу. Згідно висновку судмедексперта заподіяні їй тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Внаслідок отриманих\~травм вона\~змушена була тривалий час лікувалася в медичних закладах та продовжує перідично лікуватися по даний час. Загальна сума понесених нею витрат повязаних з лікуванням, транспортуванням до медичних закладів, придбання медичних препаратів та ліків становить більше ста тисяч гривень, проте у неї збереглося документально підтверджені витрати на загальну суму 7739 грн. 51 коп., які вона просить стягнути з відповідача. Крім цього, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду, яку вона оцінює у 20000 гривень, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона довгий період лікувалася і надалі продовжує лікуватись, втратила душевний спокій, порушився її психологічний стан, також порушився її звичайний спосіб життя через негативний вплив тілесних ушкоджень на стан її здоровя, вона втратила можливість заробітку, оскільки до цього займалась підприємницькою діяльністю, натомість відповідач жодних матеріальних затрат на лікування їй не відшкодував та не бажає цього робити і надалі. Також позивачка стверджує, що у неї на утриманні є син інвалід першої групи за яким вона постійно здійснює догляд, однак внаслідок отриманих травм від дорожньо-транспорної пригоди повинна займатись відновленням свого здоров'я, що потребує великих зусиль та затрат з її боку. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю покликаючись на викладені у позовній заяві обставини, просила про задоволення позову, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився повторно про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності не подавав. За таких\~обставин суд\~зі згоди\~позивачки ухвалює\~рішення при\~заочному розгляді\~справи,\~що відповідає\~положенням статей\~280-282\~ЦПК України.\~ Суд, заслухавши пояснення позивачки, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2013 року, який набрав законної сили, відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі двісті п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами (а.с.6-7). Згідно вказаного вироку від 01 листопада 2013 року вбачається, що 05 липня 2013 року близько 11 год. 40 хв. відповідач [PERSON] рухаючись на автомобілі Renault Magnum, реєстраційний номер [NUMBER] не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням транспортним засобом, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Ford Mondeo, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], в якому в якості пасажира перебувала позивачка [PERSON] Внаслідок неправомірних дій [PERSON] остання отримала тілесні ушкодження у вигляді компресійно-осколкового перелому тіла [PERSON] 11 хребця, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден шкіри носу, які відповідно до висновку експерта відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Відповідно до частини 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивачці [PERSON] згідно медичного висновку Донецької клініки нейрохірургії і вертебрології від 17 серпня 2013 року встановлено діагноз: компресійно-осколковий перелом тіла [PERSON] 11 хребця з стійким болевим синдромом, їй рекомендовані відповідні медичні препарати, на які відповідачка понесла витрати на загальну суму 2670 грн. 75 коп. (а.с. 11). Позивачка [PERSON] з 15 червня 2015 року по 26 червня 2015 року, з 10 жовтня 2018 року по 19 жовтня 2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Рожнятівській ЦРЛ з діагнозом: Післятраватичний остеохондроз грудо-поперекового відділу хребта з стійким больовим, м'язево-тонічним синдромом та порушенням хребта та ходи, для лікування використано медичні препарати на загальну суму 3737 гривень, що підтверджується виписками з історії хвороби № 3428 від 26 червня 2015 року, № 4968 (а.с.13-16). Згідно копії виписки з історії хвороби амбулаторного хворого № 18 від 16 липня 2018 року, позивачка [PERSON] внаслідок післятравматичного перелому хребта перебуває на амбулаторному лікуванні в Амбулаторії загальної практики сімейної медицини в с. Сваричів Рожнятівського району з 13 жовтня 2014 року по 16 липня 2018 року (а.с.12). Вказані обставини об'єктивно зумовлювали необхідність здійснення позивачкою витрат на лікування та реабілітацію. У підтвердження понесених витрат позивачкою надано товарні чеки від 30.10.2014, 22.10.2014 та 25.10.2017 на придбання ліків та медичних препаратів на загальну суму 1331 грн. 76 коп. (а.с. 8-10, 46). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Із змісту статей 1166, 1187 ЦК України вбачається, що шкода завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, \~яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно розяснень викладених в п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] внаслідок завданих їй тілесних ушкоджень понесла витратила на придбання ліків на загальну суму 7739 грн. 51 коп., що підтверджується наданими позивачкою виписками з історії хвороби та товарними чеками. Вказані витрати судом визнані обґрунтованими та такими, що перебувають у причинному зв'язку із фактом заподіяння шкоди здоров'ю потерпілої [PERSON], оскільки співвідносяться із призначеним їй лікуванням та понесені у період її лікування, а тому позов [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до задоволення повністю. Визначаючись щодо відшкодування позивачці моральної шкоди суд виходить з наступного. Конституція України визначає життя і здоров'я людини найвищою соціальною цінністю (ст. 3). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (ст.ст. 16, 1168 ЦК України). Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з частинами 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З огляду на навелене суд приходить до висновку, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивачка зазнала моральних страждань, які полягають в негативних змінах в її житті, а саме: тривалому лікуванні від отриманих травм, втраті можливості займатись підприємницькою діяльністю, якою позивачка займалась до ушкодження її здоров'я, постійних переживаннях, тривозі, емоційній напрузі, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тривалому пошуку коштів для відновлення свого здоров'я, це все відобразилося на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала та продовжує зазнавати позивачка. Тому суд вважає, що у звязку із неправомірними діями відповідача [PERSON], які полягали у завданні позивачці [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень, їй завдано моральної шкоди. Точних критеріїв майнового виразу душевного болю немає. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням у зв'язку з ушкодженням здоров'я, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Крім цього, суд враховує і те, що відповідач жодних заперечень щодо позову не подав, станом на момент розгляду справи не вчинив жодних заходів щодо відшкодування позивачці завданої матеріальної та моральної шкоди, а тому суд, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості вважає, що позовну заяву в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 гривень слід задовольнити повністю.

Outcome: approved