Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним вище позовом, в якому вказує, що 07.04.2008 року між відповідачами ПАТ КБ «ПриватБанк» і Кичем В.В. було укладено кредитний договір № К048-08/Ф та Додаткову угоду № 1 до нього. На забезпечення вказаного кредитного договору між нею та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» 07.04.2008 року було укладено договір поруки № К048-08/Ф. Вважає, що цей договір поруки слід визнати припиненим, оскільки в ньому не встановлений строк після якого порука припиняється, а така його умова як дія до повного виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, бо суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України. Так, з п.7.1 кредитного договору вбачається, що він діє до 07.04.2013 року, що є днем настання строку виконання основного зобов'язання кредитором. На момент звернення до суду з цим позовом вже сплинув 1 рік і 5 місяців з дня виконання зобов'язань за кредитним договором і за цей час відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не було пред'явлено до неї, як до поручителя, вимоги про виконання зобов'язання. Відтак, згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, вищезгаданий договір поруки є припиненим з 07.10.2013 року. За таких обставин, позивачка [PERSON] просить визнати договір поруки № К048-08/Ф від 07.04.2008 року припиненим. 24.10.2014 року через канцелярію суду представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» подала до суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому просила відмовити у позові повністю за безпідставністю та необгрунтованістю вимог позивачки, оскільки п.11 договору поруки встановлено, що такий вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Також згідно п.12 договору поруки, строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу встановлено даним договором тривалістю у п'ять років. Так, підписавши даний договір, позивачка [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитного договору та погоджується з ними (п.3 договору поруки). Крім того, договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з ч.1 ст. 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не - 2 - встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Вказує, що останнє погашення заборгованості за кредитним договором відбулося 26.03.2013 року, тому враховуючи, що строк позовної давності у договорі поруки продовжено до 5 років, у ПАТ КБ «ПриватБанк» є законні підстави на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів в термін до 26.03.2018 року. У судовому засіданні позивачка, її представник позов підтримали повністю та просили його задовольнити, при цьому представник позивачки уточнив позовні вимоги в частині визнання договору поруки припиненим з 08.10.2013 року, так як кредитний договір діяв до 07.04.2013 року включно. Також зауважив, що в додатковій угоді № 1 відповідачі ПАТ КБ «ПриватБанк» та Кич В.В. збільшили розмір відсоткової ставки за користування кредитом та за порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту без згоди позивачки [PERSON], що є безумовною підставою для визнання такого договору поруки припиненим. Щодо поданого представником відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» письмового заперечення на позовну заяву, зазначив, що посилання в ньому на строк позовної давності взагалі не заслуговує на увагу, оскільки в позові не йде мова про позовну давність звернення до суду, а про строк дії договору поруки, який визначається ч.4 ст. 559 ЦК України. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні позов не визнала з підстав, наведених нею у письмовому запереченні на позовну заяву. Додатково пояснила, що кредитний договір є діючим, оскільки зобов'язання на даний час не виконані належним чином. Тому порука є дійсною, зважаючи, що строк позовної давності у договорі поруки продовжено до 5 років. Просила у позові відмовити. Відповідач Кич В.В. у судовому засіданні позов визнав повністю з тих позицій, що були викладені представником позивачки у судовому засіданні. Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, виходить з наступного. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що 07.04.2008 року між відповідачами ПАТ КБ «ПриватБанк» і Кичем В.В. укладено кредитний договір № К048-08/Ф, згідно якого останній отримав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 30 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,6 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком погашення по 07.04.2013 року включно. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 38 % річних, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. 13.01.2009 року відповідачі ПАТ КБ «ПриватБанк» та Кич В.В. уклали Додаткову угоду № 1 до зазначеного вище кредитного договору, за яким відсоткова ставка за користування кредитом становить 19,1 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а відсотки за порушення зобов'язань по погашенню кредиту становлять 43 % річних, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Строк погашення кредиту незмінний - до 07.04.2013 року включно. В якості забезпечення виконання позичальником вищевказаних зобов'язань, між відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачкою [PERSON] було укладено договір поруки № К048-08/Ф від 07.04.2008 року. За змістом ст.ст. 553 ч.1, 554 ч.1 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель - 3 - відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Разом з тим, ч.1 ст. 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Як роз'яснено у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з договору поруки № К048-08/Ф від 07.04.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], в ньому не встановлено строку після якого порука припиняється, проте зазначено строк виконання основного зобов'язання - до 07.04.2013 року включно, тобто з 08.04.2014 року у кредитора виникає право пред'явлення вимоги до поручителя, яке обчислюється шестимісячним строком і закінчується 08.10.2013 року. А така його умова про дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п.11) не може вважатися встановленим строком дії поруки, оскільки суперечить вимогам ст. 252 ЦК України. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, ПАТ КБ «ПриватБанк» своїм правом на пред'явлення вимоги до поручителя - позивачки [PERSON] у шестимісячний строк не скористався, як шляхом направлення/вручення їй вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до неї позову, а тому відповідно до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України вищевказаний договір поруки слід визнати припиненим з 08.10.2013 року. - 4 - Саме такий висновок зробив Верховний Суд України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року. Крім того, за змістом ч.1 ст. 559 ЦК України, підставою припинення поруки є такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру поцентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.09.2013 року у справі № 6-97цс13). У судовому засіданні встановлено, що в Додатковій угоді № 1 від 13.01.2009 року відповідачами ПАТ КБ «ПриватБанк» та Кичем В.В. було підвищено процентні ставки, а саме: за користування кредитом з 16,6 % до 19,1 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а за порушення зобов'язань по погашенню кредиту з 38 % до 43 % річних, які розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Таким чином, внесення змін до кредитного договору № К048-08/Ф від 07.04.2008 року, укладеного між відповідачами ПАТ КБ «ПриватБанк» та Кичем В.В., а саме збільшення процентної ставки, яке в порушення умов договору поруки № К048-08/Ф від 07.04.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і позивачкою [PERSON], відбулося без згоди останньої як поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, є підставою для визнання договору поруки припиненим відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України. - 5 - Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України, суд враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-134цс12 від 21.11.2012 року. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого у разі невизнання кредитором факту припинення поруки з підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України, поручитель має право звернутися до суду з позовом про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим, тобто про визнання права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. З урахуванням наведеного, суд вважає, що доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» не заслуговують на увагу, оскільки позивачкою не оспорювався строк позовної давності звернення до суду. Тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved