Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду Сумської області з позовом, який 11.11.2015 року ( а. с. 1-3, 50-51) був нею змінений, а саме збільшено позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елга»(далі - ТОВ «Елга») у якому просила: - стягнути з відповідача на її користь 2680,02 грн., заборгованості по заробітній платі при звільненні; - стягнути з відповідача на її користь 93260,84 грн., середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі за період з 05.02.2013 року, по 10.11.2015 року; - стягнути з відповідача на її користь 7458,36 грн., невиплаченої компенсації за невикористану щорічну відпустку; - стягнути з відповідача на її користь 50000 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду. Свої вимоги мотивувала тим, що починаючи з 04.11.2009 року по 04.02. 2013 року вона працювала у ТОВ «Елга» на посаді головного бухгалтера. В подальшому, 04.02.2013 року, звільнилася із займаної посади на підставі ст.. 38 КЗпП України. Після звільнення, у протиріч нормам ст.. ст.. 47,116 КЗпП України, де зазначено, що при звільненні працівника з роботи, власник або уповноважений ним орган в день звільнення зобов,язаний провести з ним повний розрахунок, з позивачкою не було проведено повного розрахунку. При зверненні позивачки до директора з приводу повного розрахунку, останній щоразу обіцяв виплатити кошти, а в послідуючому взагалі відмовився спілкуватися з позивачкою з даного приводу. На письмові заяви позивачки від 20.04.2015 року, щодо повного розрахунку по заробітній платі у зв,язку зі звільненням та надання довідки про заборгованість підприємства по заробітній платі із зазначенням середньоденної заробітної плати за час роботи в ТОВ «Елга», відповіді взагалі не отримала. В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов мотивуючи тими ж обставинами, проти заочного вирішення справи не заперечувала. (а.с.30). Представник відповідача ТОВ «Елга» в судове засідання не з'явився, судові повістки було надіслано рекомендованими поштовими відправленням за адресою місцезнаходження ТОВ «Елга», але листи було повернуто до суду із відміткою «за дано адресою не існує» та «за закінченням терміну зберігання», тому, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином. (а.с.53-54). В судовому засіданні 26.11.2015 року, було ухвалено, у відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 01.07.2015 року за №20808661 вбачається, що: - повне найменування юридичної особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Елга»; - ідентифікаційний код юридичної особи - 14002505; - місцезнаходження юридичної особи - 41123, Сумська область, Шосткинський район, село Пирогівка, провулок Річний, будинок 6.(а.с.21-22). В трудовій книжці позивачки [PERSON] зазначені наступні записи: - №37, 04.11.2009 року, прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ «Елга», наказ №103 А, від 04.11.2009 року; - №38, 04.02.2013 року, звільнена з посади головного бухгалтера за ст.38 КЗпП України, наказ №23, від 04.02.2014 року; Цей запис завірений печаткою ТОВ «Елга».(а.с.4). Відповідно до письмових заяв від 20.04.2015 року, позивачка зверталася до офісу ТОВ «Елга» з приводу повного розрахунку з нею по заробітній у зв,язку зі звільненням та наданням довідки про заборгованість підприємства по заробітній платі із зазначенням середньоденної заробітної плати за час роботи в Товаристві ( а. с. 5-6 ). Із індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] сформованої Пенсійним фондом України 24.06.2015 року вбачається, що відносно ТОВ «Елга» зазначено: 1) сума заробітку для нарахування пенсії становила: - у жовтні 2012 року - 2743 грн. 02 коп.; - у листопаді 2012 року - 3000 грн. 00 коп.; - у грудні 2012 року - 3000 грн. 00 коп.; - у січні 2013 року - 2980 грн. 57 коп. (а.с.16). Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього ж Кодексу, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ізст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказів про поважність причин не виплати заробітної плати відповідач суду не надав. Всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідач не надав суду переконливих доказів відсутності своєї вини в несвоєчасному розрахунку з позивачем, а також доказів наявності об'єктивних перешкод в належній організації свого виробництва. Враховуючи те, що на запит суду (а.с.32), ТОВ «Елга» не надано довідки щодо виплати позивачу заробітної плати або наявності по ній заборгованості, суд, застосовуючи диспозитивність цивільного судочинства, вважає що позов в частині стягнення заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за грудень 2012 року, в розмірі 2680 гривні02 копійки, підлягає задоволенню. Так, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу позивачки (а.с.16) вбачається, що у грудні 2012 року, тобто місяці, на який посилається позивачка у позові, зазначено, що сума заробітку склала 3000 гривень 00 копійок, але у клітинці позначки про сплату страхових внесків за цей місяць зазначено «Ні». Тому, враховуючи вимоги ч.6 ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року за №1058-ІV де зазначено, що перерахування страхового внеску здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), суд вважає, що за грудень 2012 року, заробітна плата позивачці виплачена не була. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Постанова КМУ №100 від 08.02.1995 року), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідно виплата. Згідно з п.5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п.8 Порядку). Враховуючи, що заборгованість виникла з лютого 2013 року, тому для обрахування середнього заробітку позивачкою взято заробітну плату за два останні місяці що передують цьому місяцю, а саме, грудень 2012 року - 2680 гривень 02 копійки та січень 2013 року -2980 гривень 57 копійок. Суд бере до уваги і погоджується з розрахунком середньої заробітної плати наданим позивачкою (а.с.50-51), оскільки його було обраховано з врахуванням заробітної плати за грудень 2012 року та січень 2013 року, тобто за два останніх місяці перед виниклою заборгованістю і сам розрахунок виконаний у відповідності до Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, та відповідних листів Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 року за №9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2013 рік», від 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014 рік», від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/ «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік». Та погоджується із заявленою позивачкою сумою заборгованості за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 93260,84 грн. Щодо вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 7458 гривень 36 копійки, то в її задоволенні, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, жодним із зібраних у справі доказів зазначене не підтверджується. Більше того, що відповідно індивідуальних відомостей позивачки як застрахованої особи ( а. с. 16), вбачається, що у лютому 2013 року, вказану суму 5009,60 грн. з якої сплачено страхові внески, позивачка не заперечувала як компенсацію їй за невикористану відпустку. Відповідно положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав. Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків і вимагають від нього додатковимх зусиль для організації свого життя. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», передбачено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.. 237-1КЗпП України, за наявності порушень прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення,невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров,я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов,язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноваженого ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності». Зважаючи на зазначене, враховуючи обставини справи, а саме те, що в результаті протиправних дій з боку ТОВ «Елга», позивача [PERSON] тривалий час не може отримати заборгованість по заробітній платі при звільненні, середній заробіток за час вимушеної затримки виплати заробітної плати, безумовно їм були спричинені певні моральні страждання і вимушені зміни у житті, та виходячи з наявно спричинених моральних страждань, розумних і справедливих міркувань, відповідно до ст.. 1167 ЦК України, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивачки з приводу стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача ТОВ «Елга» на її користь 3000 грн., в рахунок компенсації за спричинену моральну шкоду. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З врахуванням вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VI з подальшими змінами, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволених вимог, в розмірі 2177,40 грн.

Outcome: partial