Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

позивачка звернулась в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, що навчається в навчальному закладі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та просили їх задоволити. Як вбачається із позовних вимог, за час спільного проживання з відповідачкою в них народилось двоє дітей: син [PERSON], 1993 р.н. та син [PERSON], [INFO] Шлюб між сторонами розірвано 31.07.2014р. через Косівський районний суд. На даний час діти досягли повноліття. Разом з тим, син [PERSON] повністю перебуває на повному матеріальному утриманні позивача у зв'язку з тим, що він продовжує навчатися стаціонарно в Коломийському ВПУ № 14 на майстра, по спеціальності. Відповідачка добровільно не надає кошти на утримання сина. На утримання сина необхідні значні кошти для придбання одягу, взуття, продуктів харчування, для проїзду транспортними засобами з місця проживання до місця навчання та на інші потреби. Відповідачка, як мати дитини на думку позивача також зобов'язана приймати участь в матеріальному утриманні сина. Тому просить позов задоволити та стягувати з відповідачки на утримання повнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно на час його навчання. В судовому засіданні відповідачка та її представник позовні вимоги просили в позові відмовити у зв'язку з його безпідставністю. Зі змісту поданих заперечень на позов вбачається, що відповідачка надає своєму сину посильну допомогу, як продуктами харчування, так і грішми, якщо їх має. Син навчається на денній формі навчання, забезпечений гуртожитком, та стипендією в розмірі 275 грн. Проживання в гуртожитку та навчання на безоплатній основі, що стверджується доданою відповідачкою довідкою. Разом з тим, відповідачка проживає одна в житловому будинку. За станом свого здоров'я вона ніде не працює і являється інвалідом третьої групи загального захворювання. Виживає з допомогою своїх перестарілих родичів, так як значна частина коштів іде на лікування. Крім цього, отримує тільки засоби для існування з ведення особистого селянського господарства. Офіційно не може платити аліменти чоловікові, так як не має на це можливості і заробітків чи інших доходів. Тому і просить в позові відмовити. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи та суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. З довідки ВПУ № 14 м. Коломиї Івано-Франківської області від 12.09.2014р. № 2654 (а.с. 5) вбачається, що [PERSON] дійсно навчається на денній формі навчання, закінчить навчання 30.06.2016 року. Батьками повнолітнього [PERSON] є позивач та відповідачка по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3) Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.. В судовому засіданні встановлено факт навчання сина позивача та відповідачки [PERSON] у ВПУ-№14 м. Коломиї Івано-Франківської області, на денній формі навчання, забезпечений гуртожитком та стипендією, а проживання в гуртожитку та навчання на безоплатній основі згідно закону про профтехосвіту. Разом з тим, відповідачка не має можливості надавати матеріальну допомогу, оскільки постійно хворіє, більшу частину пенсії витрачає на медикаменти, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов. Крім того є інвалідом третьої групи і пенсіонеркою. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачка довела факт неспроможності надання матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини що навчається та відсутність можливості надання такої допомоги. Позивач не довів суду обставини, відповідно до яких, повнолітній син потребує матеріальну допомогу. Крім того, повнолітній [PERSON], що навчається не бажає отримувати аліменти на своє утримання, що в судовому засіданні не заперечили сторони. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідачка не має можливості надавати таку матеріальну допомогу позивачу на період навчання дитини. Судові витрати відповідно до ст. 81, 88 ЦПК України суд вважає необхідним віднести за рахунок держави. На підставі наведеного, ст. 198-201 СК України; п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та

Outcome: dismissed