Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідачки [PERSON] мотивуючи позовні вимоги тим, що з 1984 року стала спільно проживати із [PERSON], який перебував в шлюбних відносинах із [PERSON] 03.01.1990 року вони разом із [PERSON] придбали 1/2 частину будинку [ADDRESS] та разом перебудовували будинок. Проживаючи разом із [PERSON], вона являлась членом його сім'ї, а тому в силу вимог ст.17 ЗУ «Про власність» просить суд визнати за нею право спільної власності на 1/4 частину будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали, навели пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник позов не визнали, вважають, що майно, на яке претендує позивачка, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], які перебували в шлюбі на час його придбання, і ця 1/2 частина будинку вже поділена між спадкоємцями [PERSON] рішенням Фастівського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 10.03.2016 року, а тому заперечували проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вважає вимоги позивачки необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між батьками відповідачки [PERSON] та [PERSON] було укладено 19 листопада 1966 року та припинено в зв'язку із смертю дружини - [INFO]. 03 січня 1990 року [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. 04 червня 2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року було визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], та на 1/8 частину цього будинку в порядку спадкування після смерті батька [PERSON]. Згідно Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР (від 30.05.1926 року), який був чинним до 31.12.1969 року шлюб обов'язково реєструвався в органах ЗАГСу. Відповідно до ч.1 ст.12 Кодексу про шлюб та сім'ю України (від 20.06.1969 р), який був чинним з 01.01.1970 року до 31.12.2003 року, шлюб укладається в державних органах запису актів громадянського стану. Відповідно до ч.2 ст.13 Кодексу про шлюб та сім'ю України права та обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану. Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.37 Кодексу про шлюб та сім'ю України шлюб припиняється внаслідок смерті одного із подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки час придбання 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] припадає на момент перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], це виключає наявність права на це майно у позивачки [PERSON] з підстав, заявлених у позові. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що факт проживання позивачки та [PERSON] сім'єю без реєстрації шлюбу не створює правових наслідків щодо майна, набутого до 01.01.2004 року, а також, що майно, набуте подружжям [PERSON] та [PERSON] під час їх шлюбу з 19.11.1966 року по 26.09.2003 року є спільним майном цього подружжя. Таким чином, зазначені вище обставини справи, які встановлені рішенням Фастівського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року, не входять до предмету доказування в даній справі, а отже відсутні правові підстави для визнання [PERSON] та [PERSON] членами сім'ї. З огляду на вищевикладене, не може бути застосована до правовідносин, що виникли з моменту укладення договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку - 03.01.1990 року норма ч.1 ст. 17 ЗУ «Про власність», оскільки позивачка та [PERSON] не є членами сім'ї, і відповідно до п.3 Постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ від 26.03.1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» закон Української РСР «Про власність» застосовується до правовідносин, які виникли після введення в дію Закону, тобто з 15 квітня 1991 року. Під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] по суті, на підставі досліджених судом письмових доказів по справі, показів свідків, їх оцінки та аналізу у сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed