Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона отримала у спадок після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] і є власницею 24/100 частини майна, яке складається з будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі за № 1-2685 від 15.11.2005р., свідоцтвом про право власності, зареєстрованим в реєстрі за № 1-2683 від 15.11.2005р., посвідченим державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Костецькою Н.Г. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9329123 від 19.12.2005р., виданим Маріупольським бюро технічної інвентаризації. Будинок належав її чоловікові [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] від 07.03.1973р., виданого Жданівським міським відділом комунального господарства виконавчого комітету Жданівської міської ради депутатів трудящихся, УССР, а також Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 8740497 від 25.10.2005р., виданим Маріупольським бюро технічної інвентаризації на жилий будинок літ. А-1, який складається з кухні (літ. 1-2) - 14,4кв.м., житлова прибудова (літ. А2-1), а1-1 - сіни, а1/п - погріб, а2-1- тамбур, літня кухня Б-1, сарай - Т-1, Л-1, П-1, гараж О-1, вбиральня З-1, замощення - І, 1/3 огорожі №2,3,5, 1/4 огорожі №6. Також є технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (літ. А-1) загальною площею 51,6кв.м., та житловою 22,2кв.м. Також такий поділ власності, який належав її чоловікові [PERSON] , підтверджується листом Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» № 4508 від 06.12.2018р. Даний будинок вже давно фактично розділений між співвласниками на два окремі домоволодіння з обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з них окремо всіма комунікаціями. А також даний факт підтверджується актом № 13 від 26.07.2019р., який надано головою Комітету самоорганізації населення «232 квартал», але інша частина зруйнована, а власники, які володіли зруйнованою частиною померли, спадкоємців в них не було. І вирішити це питання в позасудовому порядку не вбачається можливим. Маючи у спільній сумісній власності житловий будинок вона звернулася 28.08.2019р. до Маріупольської міської ради із заявою про відокремлення домоволодіння та внесення змін до поштової адреси на житловий будинок по [ADDRESS] , який належить їй. Але їй була надана відповідь за № А-14689.12.1.1.2 від 11.09.2019р. і було роз`яснено, що частки не були розділені відповідним образом «в натурі», то їй необхідно отримати рішення суду про виділ в натурі шляхом завіреної нотаріальної угоди між співвласниками, або, якщо один з власників не надає своєї згоди, то тільки через суд. На підставі викладеного, просить припинити спільну сумісну власність на житловий будинок (літ. А-1) [ADDRESS] . Виділити їй 24/100 частини житлового будинку (літ. А-1) № 44/2, який розташований по [ADDRESS] в натурі зі спільної сумісної власності, а саме в 1/1 частини. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради Кравченко О.О., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позовної заяви не заперечувала. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 24/100 частки\~ домоволодіння [ADDRESS] з відповідними до цієї частки надвірними прибудовами, які розташовані по [ADDRESS] . На вказану частину домоволодіння позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-2685 від 15.11.2005р. На підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2683 від 15.11.2005р., посвідченим державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Костецькою Н.Г., позивачці належить право власності на 24/100 частини майна, яке складається з будинку [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9329123 від 19.12.2005р., виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації, позивачці належить право власності на 24/200 частини майна, яке складається з будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок [ADDRESS] належав чоловікові позивачки - [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] від 07.03.1973р., виданого Жданівським міським відділом комунального господарства виконавчого комітету Жданівської міської ради депутатів трудящихся УССР. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 8740497 від 25.10.2005р., виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації, чоловікові позивачки - [PERSON] належало право власності на 24/100 частини майна, яке складається з будинку [ADDRESS] . Згідно довідки № 4508 від 06.12.2018року, виданої Маріупольським бюро технічної інвентаризації, 24/100 частини будинку [ADDRESS] складає: частина житлового будинку літ. А-1, а саме: кухня (літ. 1-2) - 14,4кв.м., житлова прибудова (літ. А2-1), а1-1 - сіни, а1/п - погріб, а2-1- тамбур, літня кухня Б-1, сарай - Т-1, Л-1, П-1, гараж О-1, вбиральня З-1, замощення - І, 1/3 огорожі №2,3,5, 1/4 огорожі №6. Згідно акту № 13 від 26.07.2019р., наданого головою Комітету самоорганізації населення «232 квартал», будинок [ADDRESS] вже давно фактично розділений між співвласниками на два окремі домоволодіння з обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з них окремо всіма комунікаціями. Одна частина належить [PERSON] , інша частина зруйнована, власники, які володіли зруйнованою частиною померли, спадкоємців в них не було. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч. 1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачами права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених статей 358 та 364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183,358,364, 379, 380,382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ч. 3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За таких обставин суд, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Outcome: approved