Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 14 лютого 2015 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 75. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними припинено з березня 2017 року, спільне господарство не ведеться, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сімї немає. Позивач у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала та просила суд задовольнити позов в повному обсязі, після розірвання шлюбу повернути їй прізвище, яке було у неї до державної реєстрації шлюбу - Монастирська. Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 14.02.2015 року зареєстрували шлюб, про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 75, видано свідоцтво про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Спільне життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними припинено з березня 2017 року, спільне господарство не ведеться, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сімї немає. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач просить суд повернути їй прізвище, яке було у неї до державної реєстрації шлюбу «Монастирська», суд, повертає за останній прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу «Монастирська». Відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України з відповідача варто стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі: 640,00 грн.

Outcome: approved