Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] з вернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 13.02.2012 року вона працювала на посаді головного бухгалтера в Фабричненському сільському комунальному підприємстві «Фабжилсервіс» з посадовим окладом згідно штатного розкладу 2500грн. на місяць. Наказом від 26.04.2013р. №8-к була звільнена згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін; також даним наказом їй на дату звільнення було представлено розрахунок по заробітній платні та компенсацію за невикористану відпустку за період з 10.05.2012р. по 26.04.2013р. в кількості 24 календарних днів. Згідно розрахункового листа заборгованість по нарахованій та невиплаченій їй заробітній платні з урахуванням утримань за січень-квітень 2013 року становить 9360,44грн., в тому числі в суму заборгованості включено суму нарахованих та невиплачених відпускних в розмірі 2827,70грн. Але в зв'язку з тим, що заборгованість по заробітній платні їй виплачена не була, позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму заробітної плати і відпускних з урахуванням індексу інфляції, а саме: 18711,52грн. (по заробітній платні: 6532,74грн. (сума заробітної плати за січень-квітень 2013р.) х 99,9% (індекс інфляції за період з квітня 2013р. по липень 2013р.) = 6526,21грн.; по відпускним - 2827,70грн. (сума нарахованих і несплачених відпускних)х 99,9% (індекс інфляції за період з квітня 2013р. по липень 2013р.)=2824,87грн., а всього 6532,74грн. - заборгованість по заробітній платні + 6526,21грн. - індексація по нарахованій і невиплаченій заробітній платні + 2827,70грн. - заборгованість по відпускним +2824,87грн. - індексація по нарахованим і несплаченим відпускним = 18711,52грн.). Також просить стягнути з відповідача середню заробітну плату за період затримки розрахунку, виходячи із встановленого штатним розкладом окладу у розмірі 2500грн. (за період з 27 квітня 2013р. по 21 серпня 2013р. включно, тобто за 117 днів (4 дня квітня, 31 день травня, 30 днів червня, 31 день липня, 21 день серпня) із розрахунку середньої заробітної плати 83,33грн. (2500грн./30 днів=83,33грн.) в сумі 9750грн. (83,33грн. (середньоденна заробітна плата)х117 днів=9750грн.). Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 8000грн., яка складається з моральних страждань, пов'язаних з визнанням її неповноцінності як матері в очах своїх дітей: сина [PERSON], [INFO] народження, - інваліда дитинства, щодо якого у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати вона вимушена була відмовитись від його випускного вечора, оскільки не мала грошей на придбання для нього урочистого вбрання, з вини відповідача відмовилась від обстеження та профілактичного лікування сина; малолітньої доньки [PERSON], [INFO] народження, яка неодноразово перебувала на амбулаторному лікуванні, для лікування якої вона відчуваючи сором і неспроможність позичала гроші у друзів та знайомих; в літній період часу була вимушена відмовитись від оздоровлення дітей на морському побережжі і літньому таборі. В судовому засіданні позивачка збільшила позовні вимога та просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з урахуванням утримань за січень-квітень 2013р. в сумі 6532,74грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим відпускним в розмірі 2827,70грн., середню заробітну плату за період затримки розрахунку з 27.04.2013р. по 29.10.2013р. в розмірі 15499,38грн. та моральну шкоду в сумі 8000грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Поволоцька Т.О. в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що позивачка дійсно працювала на підприємстві головним бухгалтером з 13.02.2012р. по 26.04.2013р., але штатний розклад на ФСКП «Фабжилсервіс» на той час був відсутній, до 15.04.2013р. сесією депутатів Фабричненської сільської ради жодного штатного розкладу затверджено не було, а тому штатні розклади, надані позивачкою, є недійсними, правильним є розмір окладу позивачки в сумі 1800грн., що зазначено в наказі №6/ок від 13.02.2012р. та в відомості №НЗП-000001 за лютий 2012р. Розпоряджень голови Фабричненської сільської ради щодо нарахування та виплати надбавки та премій не було, а тому вони і не повинні були нараховуватися. На підприємстві колективного договору немає, а тому штатний розклад повинен був затверджуватися на сесії Фабричненської сільської ради. Розпоряджень голови Фабричненської сільської ради щодо нарахування та виплати надбавки та премій не було, а тому вони і не повинні були нараховуватися. Згідно з проведеним перерахунком заробітної плати заборгованість з виплати заробітної плати позивачці відсутня. Крім того, на день звільнення позивачки на підприємстві були кошти, і, у разі наявності заборгованості, вона повинна була здійснити повний розрахунок зі звільненими працівниками в тому числі і з собою. Вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, так як підприємство ніяку шкоду позивачці не завдало. Представник третьої особи - голова Фабричненської сільської ради Лутугинського району в судовому засіданні заперечував проти позову, надав пояснення про те, що йому стало відомо щодо даного спору після того, як позивачка звернулася до суду. Штатний розклад повинен був затверджуватися на сесії ради. На штатному розкладі, наданому позивачкою, його підпис, але на сесії він не розглядався та не був затверджений. Ні усно ні письмово він розпорядження не давав щодо виплати надбавок та премій, так як підприємство працювало у збиток. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Наказом №7/ок від 13.02.2012р. позивачка була прийнята на посаду головного бухгалтера ФКП «Фабжилсервіс» (а.с.5) та наказом №8-к від 26.04.2013р. була звільнена з даної посади згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін. (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник, або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Відповідно до ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. В підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі позивачка посилається на те, що розмір її посадового окладу встановлений штатним розкладом і становить 2500 грн., про що позивачкою надано копію штатного розкладу. (а.с. 4) В заперечення проти цього представник відповідача зазначила, що штатний розклад на підприємстві був відсутній, і так як на підприємстві відсутній колективний договір, то штатний розклад повинен був затверджуватися рішенням сільської ради, що і підтвердив у судовому засіданні представник Фабричненської сільської ради. Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, штатний розклад Фабричненською сільською радою не затверджувався, суд погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що розмір посадового окладу позивачки становить 1800грн., що підтверджується дослідженими в судовому засіданні копією наказу №6/ок від 13.02.2012р. та копією розрахунково-платіжної відомості №НЗП-000001 за лютий 2012р. (а.с.118-119) Судом також встановлено, що будь які розпорядження щодо нарахування надбавок та премій за час роботи позивачки головою Фабричненської сільської ради не виносилися, що підтвердили в судовому засіданні представники відповідача та третьої особи, а тому заробітна плата позивачці повинна була нараховуватися, виходячи з розміру посадового окладу - 1800 грн.. Позивачка також просила стягнути на її користь заборгованість по нарахованим та невиплаченим відпускним в розмірі 2827,70грн. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, позивачці була перерахована заробітна плата, виходячи із посадового окладу у розмірі 1800 грн., при цьому враховані були і виплати за невикористану відпустку, а тому у підприємства відсутня заборгованість перед позивачкою по всім виплатам. Як вбачається з довідки відповідача за весь відпрацьований період позивачка повинна була отримати виплати, в тому числі і оплату за невикористану відпустку у розмірі 21 420, 39 грн. Згідно з платіжними відомостями на виплату заробітної плати позивачка всього отримала 8928,52 грн., перераховано на картковий рахунок 12491, 87 грн., а всього позивачкою отримано 21420,39 грн. Беручи до уваги, що нарахування та виплата заробітної плати на ФСКП «Фабжилсервіс» проводились з порушенням діючого законодавства, заробітна плата позивачці, як встановлено в судовому засіданні, повинна була нараховуватись виходячи з її посадового окладу 1800грн., та в зв'язку з тим, що фактично сплачена їй заробітна плата перевищує загальну суму необхідної до сплати заробітної плати за весь період роботи позивачки на підприємстві, тому суд вважає, що фактично заборгованість відповідача перед позивачкою відсутня, а тому суд вважає вимоги позивачки щодо стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі з урахуванням утримань за січень-квітень 2013р. в сумі 6532,74грн. та заборгованості по нарахованим та несплаченим відпускним в розмірі 2827,70грн. задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного суд вважає, що не можуть бути задоволенні і вимоги позивачки щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, так як вони витікають з вимог про стягнення заробітної плати. Суд критично ставиться до показів свідків [PERSON] ( чоловіка позивачки) та [PERSON] (колишнього директора ФСКП «Фабжилсервіс»), та не може при постановленні рішення ґрунтуватись на них як на доказах, оскільки [PERSON] як чоловік позивачки є заінтересованою особою, а пояснення [PERSON] спростовуються встановленими в судовому засіданні фактичними даними щодо нарахування та виплати заробітної плати на підприємстві з порушенням законодавства, що було підтверджено поясненнями представника відповідача та представника третьої особи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed