Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що вона з відповідачем має спільну повнолітню дитину, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Посилаючись на те, що син навчається на денній формі навчання та у зв'язку із своїм матеріальним становищем, позивачка просить стягнути з відповідача, який не надає їй матеріальної допомоги, аліменти на утримання сина до досягнення ним двадцятитрирічного віку. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги заяви та просила задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що він має на утриманні ще інших трьох дітей і дружину та вони є багатодітною сім'єю. Зазначив, що у зв'язку з цим та незадовільним станом свого здоров'я він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина, який навчається. Також, зазначив, що він офіційно не працевлаштований. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні висловила думку у якій підтримала вимоги заяви з викладених у ній підстав та просила задовольнити позов. Вислухавши пояснення сторін і представника третьої особи та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Сторони є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 05 листопада 1998 року (а.с. 8). Згідно із довідкою Механіко-машинобудівного інституту Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 20.09.2016 року № 1441 [PERSON] є студентом 2-го курсу інституту денної форми навчання за держбюджетом і закінчує університет в червні 2019 року (а.с. 14). Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, із змісту наведеної норми сімейного законодавства вбачається, що нею встановлено дві умови за існування яких батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а саме: -якщо у зв'язку з навчанням повнолітні дочка, син потребують матеріальної допомоги; -якщо, батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, наведені положення закону чітко і безальтернативно вказують на те, що батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу, а потреба дитини в такій допомозі виникла та існує саме виключно у зв'язку з їх навчанням. Згідно із частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з цим, до позовної заяви не додано та під час розгляду справи суду не надано будь-яких фактичних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували ту обставину, що повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги саме у зв'язку з навчанням. Так, позивачем в судовому засіданні зазначено про те, її син проживає у гуртожитку, однак, жодних доказів цієї обставини та здійснення у зв'язку з цим матеріальних затрат позивачем не надано, як і здійснення грошових витрат на інші будь-які матеріальні потреби у зв'язку з навчанням сина. Головуючим в судовому засіданні, серед інших також було роз'яснено сторонам передбачене частиною першою статті 27 ЦПК України її право надавати суду докази на підтвердження своїх вимог. Проте, клопотань або заяв про долучення до матеріалів справи будь-яких доказів і/або інших пов'язаних із цим клопотань позивач в судовому засіданні не заявила. Також, як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач має постійних дохід в розмірі приблизно 8 000 гривень. Однак, суд не приймає до уваги вказані обставини, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи заявлено не було. Крім того, із наданих на підтвердження своїх заперечень відповідачем письмових доказів, а саме: консультативного висновку ДУ «Інститут ПАГ НАМН України» від 19.09.2016 року № 1010, довідки Васильківської ЦРЛ від 23.04.2013 року, виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 7930 від 2016 року Київської клінічної лікарні № 2, копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.03.2014 року, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.05.2012 року, копії посвідчення [NUMBER] від 20.10.2014 року і довідки про склад сім'ї від 10.11.2016 року № 276/02-06 виконавчого комітету Пшеничненської сільської ради Васильківського району Київської області, вбачається, що відповідач, який має незадовільний стан здоров'я, є членом багатодітної сім'ї та має на утриманні дружину [PERSON] і двох малолітніх дітей. Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини щодо стану здоров'я і матеріального стану відповідача, який офіційно не працевлаштований та має на утриманні двох малолітніх дітей, суд приходить до висновку, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина, який навчається. Тобто, передбачена частиною першою статті 199 СК України умова про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому слід зробити висновок, що обов'язку відповідача утримувати свого сина до досягнення двадцяти трьох років, при існуючих обставинах - немає. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено що син сторін у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, а відповідач може її надавати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed