Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Позов обгрунтовує тим, що сторони зареєстрували шлюб 05.04.2002 року в Адміністрації міста Меса Гітонія, району Меса Гітонія, Кіпр. Фактично сімейно-шлюбні стосунки між ними припинені з 2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спору про поділ спільного майна подружжя немає. Спору щодо визначення місця проживання дитини та її утримання не має. Добровільно розірвати шлюб відповідач відмовляється. Враховуючи наведене, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами 05.04.2002 року у Адміністрації міста Меса Гітонія , району Меса Гітонія, Кіпр, після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачки [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи, з заявою та клопотанням не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 05.04.2002 року сторони зареєстрували шлюб у Адміністрації міста Меса Гітонія, району Меса Гітонія, Кіпр, реєстратор шлюбу [PERSON] №460 12/2002, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5-7). Відповідач [PERSON] є громадянином Республіки Кіпр та таким, що тимчасово проживав на території України, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання серії [NUMBER], з якої вбачається місце проживання в Україні за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13). Позивачка [PERSON] є громадянкою України, уроженкою м.Звенигородка Черкаської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] що вбачається з ксерокопії паспорта Серії [NUMBER] виданого Звенигородським РСУДМС України в Черкаській області 09.02.2016 року (а.с.11). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] Республіки Кіпр (а.с.8-9). Спору щодо визначення місця проживання дитини та її утримання не має. Спору про поділ спільного майна подружжя немає. Відповідно до ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до ст.ст. 2, 414 ЦПК України повинні керуватися як нормами ЦПК України, так і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами міжнародних договорів. У міжнародному праві категорія «Підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності. Отже, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила територіальної підсудності. Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст. 2, ст. ст. 75-77). Ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначається правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно роз'яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Враховуючи наведене, оскільки шлюб було укладено між громадянкою України та громадянином Республіки Кіпр який є зареєстрованим в Україні, справа підлягає розгляду за правилами сімейного законодавства України. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч. 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню через те, що сім'ю зберегти неможливо, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні стосунки з 2015 року, відповідач залишив сім'ю, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна подружжя немає. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу слід залишити [PERSON]. На підставі наведеного, суд не вбачає можливості зберегти сім'ю. За вимогою позивачки судові витрати покласти на неї. На підставі ст. 104, 105, 110, 112 СК України, Закону України «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved