Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивачка звернувшись до суду із вказаним позовом вказує, що вона працювала комірником в ППФ « Олфарм». Наказом директора ППФ « Олфарм» № 23 від 30.11.2012 року вона була звільнена з займаної посади на п.2 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду від 24.09.2014 року її позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ППФ « Олфарм» № 23 про звільнення її з роботи, зобовязано внести запис до трудової книжки вказавши дату її звільтнення30.11.2012 року за ч.3 ст. 38 КЗпП, стягнуто на її користь 1000 гривень моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15.07.2015 року, рішення Володарсько-Волинського районного суду від 24.09.2014 року скасовано в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і вихідної допомоги та ухвалено нове рішення, яким змінено наказ № 23 від 30.11.2012 року в частині формулювання причини її звільнення з п.2 ст. 41 КЗпП України на ч.3 ст. 38 КЗпП України. Стягнуто з ППФ « Олфарм» на її користь 2587,50 грн. за час затримки видачі трудової книжки та 3450 вихідної допомоги. Крім того рішенням Володарсько-Волинського районного суду від 25.09. 2014 року та рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11.11.2014 року її позов був задоволений частково та стягнуто на її користь заробітну плату за листопад 2012 року в сумі 1150 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку по день постановлення рішення в сумі 23203,94 грн. з відрахуванням належних платежів та моральну шкоду в сумі 500 грн. В добровільному порядку відповідач рішень судів не виконав, а тому вона для примусового виконання рішень судів отримала виконавчі листи за № 2/276/314/14 та № 2/276/34/14 , які подала до виконавчої служби Володарсько-Волинського РУЮ по яких постановами державного виконавця були відкриті виконавчі провадження, які державним виконавцем були приєднанні до зведеного виконавчого провадження ВП № 35855772 від 31.12.2012 року де кредитором зведеного виконавчого провадження є ПАТ «КБ «ПриватБанк». Загальний розмір боргу ППФ « Олфарм», згідно зведеного виконавчого провадження становить 152\~250,41 грн.. З метою умисного невиконання рішень судів щодо сплати їй заробітної плати, директор ППФ « Олфарм» [PERSON] умисно, штучно припинив господарську діяльність боржника ППФ « Олфарм», від якого надходили грошові кошти для погашення боргів, чим він умисно унеможливив примусове виконання рішень судів, хоч перед припиненням господарської -2- діяльності в 2013 році ППФ « Олфарм» успішно проводило господарську діяльність у роздрібній торгівлі фармацевтичними препаратами, від чого отримувало великі грошові надходження, прибутки. З метою ухилення від виконання рішень судів директор [PERSON] зняв всі грошові кошти з банківських рахунків та умисно не вносив записи до інвентарної книги про належне майно, хоч майно боржника було і є в значній кількості. Про успішну діяльність ППФ « Олфарм в 2013-2014 роках свідчать подани директором декларації по податку на прибуток, але з метою несплати боргу директор ППФ « Олфарм» припинив господарську діяльність. Начальнику ДВС Володарсько-Волинського РУЮ директор ППФ» Олфарм» пояснив, що у нього закінчилась ліцензія на зайняття господарською діяльністю. Позивачка просить суд ухвалити рішення, яким заборонити директору приватного підприємства фірми «Олфарм» [PERSON] припиняти господарську діяльність приватного підприємства фірми « Олфарм», зобовязати директора [PERSON] поновити господарську діяльність приватного підприємства фірми «Олфарм». В судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала та дала пояснення по суті позову. Позивачка не пояснила, яка є правова підстава задоволення її позову та здійснення примусу відповідача здійснювати господарську діяльність. Відповідач позов не визнав та пояснив, що у приватного підприємства фірми «Олфарм» 20.06.2012 року закінчилась ліцензія на роздрібну торгівлю лікарськими засобами. Він звертався за отриманням ліцензії, але йому було відмовлено так як на даний час у ППФ « Олфарм» відсутні умови отримання ліцензії, які визначені в наказі МОЗ України. Після створення умов для отримання ліцензії, можливо відновити господарську діяльність приватного підприємства, але для цього необхідний час. Як варіант провести розрахунок з позивачем, є реалізація майна належного ППФ « Олфарм» на яке накладено арешт державним виконавцем і яке передано для реалізації. На даний час обігових коштів, коштів на рахунках ППФ « Олфарм» немає. Відомості щодо майна належного ППФ «Олфарм», його рахунків в банківських установах та наявність на них коштів, дій, які здійснює державний виконавець на виконання рішень судів є в матеріалах виконавчого провадження з яким позивачка постійно знайомиться, а тому володіє всією інформацією. Можливо він колись і поновить господарську діяльність ППФ « Олфарм» і у нього буде можливість виконати рішення судів, але на даний час у нього відсутня можливість їх виконати. Звернення ж позивачки з даним позовом є безпідставним так як воно не ґрунтується на Законі. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішень Володарсько-Волинського районного суду, апеляційного суду Житомирської області по цивільних справах за позовами [PERSON] до ППФ « Олфарм» про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за час затримки видачі трудової книжки, моральної шкоди, Володарсько-Волинським районним судом були видані виконавчі листи на підставі яких державним виконавцем ДВС Володарсько-Волинського РУЮ 04.12.2014 року, 10.08. 2015 року були відкриті виконавчі провадження. В пояснені директора ППФ « Олфарм» від 05.02. 2015 року, яке він адресував на імя начальника відділу ДВС, вказав, що підприємство не має можливості виконати вимоги по сплаті сум визначених в виконавчих документах у звязку з тим, що підприємством не проводиться господарська діяльність та відсутні джерела фінансових надходжень, що повязано із закінченням в 2012 році ліцензії на проведення господарської діяльності ( а.с.4). В подальшому директор ППФ « Олфарм» давав аналогічні пояснення в ДВС Володарсько-Волинського, що спонукало позивачку шукати шляхи для впливу на директора підприємства з метою отримання коштів визначених їй рішеннями судів. Як на правову підставу звернення до суду позивачка послалась на ст. ст. 13,104-108 ЦК України, які не можуть регулювати правовідносини, які склались між сторонами. Нормативно-правове регулювання господарської діяльності визначено в ст. 7 ГКУ , який передбачає, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів -3- місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами. Позивачка не є учасником відносин у сфері господарювання ( ст. 2 ГКУ). Відповідно до ст. 42 ГК підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Свобода підприємницької діяльності та принципи господарської діяльності визначені в ст. ст. 43,44 ГК України. Суд вважає, що правовідносини, які склались між позивачкою та відповідачем регулюються розділами VI-VII ЦПК України, які вирішують процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень, судовий контроль за виконанням судових рішень та Законом України « Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд вважає, що позивачка неправильно вибрала спосіб захисту своїх інтересів.

Outcome: dismissed