Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 15 грудня 2007 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2379. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 15 грудня 2007 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалось у зв'язку з несумісністю характерів, різними поглядами на шлюб, сім'ю та плани на майбутнє. Сімейні стосунки постійно погіршувались, між ними постійно виникали конфлікти. У результаті вищевказаного вони втратили почуття любові, дружби та взаємоповаги. Також позивач зазначає, що з серпня місяця 2013 року сторони, не ведуть спільного господарства, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені. Примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу, на думку позивачки, суперечить їх інтересам. Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дитини немає. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку ст. 74 ЦПК України, про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 15 грудня 2007 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб, актовий запис №2379, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя [PERSON] з відповідачем не склалось у зв'язку з несумісністю характерів. Сімейні стосунки постійно погіршувались, між ними постійно виникали конфлікти. У результаті вищевказаного вони втратили почуття любові, дружби та взаємоповаги. Також судом встановлено, що з серпня 2013 року сторони не ведуть спільного господарства, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені. Кожен з них живе своїм життям, не турбуючись проблемами один одного. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дітей між ними немає. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved