Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до відповідача [PERSON] Посилається на те, що з [PERSON] уклала шлюб 25.09.2010 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №54, дошлюбне прізвище - [PERSON]. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначила, що сімейне життя не склалось, оскільки у них різні характери та погляди на життя, через що постійно виникали сварки та скандали. Все це призвело до того, що припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства, три місяці разом не проживають. Вважає, що надалі спільне життя неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини, адже такі відносини будуть негативно впливати на її виховання. Спору про місце проживання немає. На даний час [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, здоровий, аліменти нікому не платить, на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків немає, офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 25.09.2010 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №54, при розірванні шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття з дня пред'явлення позову. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному об'ємі, посилалась на обставини викладені в позові, на примирення з відповідачем категорично не погоджувалася. Просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу, зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб 25.09.2010 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №54, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 25.09.2010 року виконкомом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області. Від спільного життя в зареєстрованому шлюбі з відповідачем у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданим 10.01.2013 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №01. На даний час сторони не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, їх сім'я розпалась, і шлюб носить формальний характер, сторони втратили один до одного почуття любові, поваги і довіри, сторони не погоджуються на примирення між ними, розпад їх сім'ї відбувся остаточно та поновити її неможливо. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 N11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 п.9 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, шлюб між ними необхідно розірвати, при розірванні шлюбу змінити позивачці прізвище на дошлюбне «[PERSON]». У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права малолітньої дитини. Спір про розподіл майна, що перебуває в спільній сімейній власності, сторони не ставлять. Крім того, судом встановлено, що позивачка на даний час не має змоги самостійно, матеріально утримувати малолітню дочку в повному обсязі, здійснює догляд за малолітньою дитиною, тимчасово не працює. З довідки Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, №3065 від 22.04.2016 року вбачається, що на утриманні у позивачки знаходиться неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] офіційно не працює, є працездатним, інших осіб на утриманні немає, визнав позовні вимоги по сплаті аліментів на утримання дитини в сумі 1000,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладених обставин суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи з 25.04.2016 року і до настання її повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 551,20 грн., а також судовий збір в сумі 551,20 гривень в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів -у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved