Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, до ТОВ «Баллаком», ПрАТ «Просто Страхування», за участю третьої особи - [PERSON], та просить стягнути з ТОВ «Баллаком» на її користь суму матеріальної шкоди, завданої смертю [PERSON], заподіяною джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 2 433, 75 грн. щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2008 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року; стягнути з ПрАТ «Просто Страхування» матеріальну шкоду у розмірі 51 000, 00 грн.; а також стягнути з ТОВ «Баллаком» суму моральної шкоди у розмірі 100 000, 00 грн. [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що 25 вересня 2008 року, приблизно о 13 годині 10 хвилин по вул. Набережне шосе в м. Києві, напроти електроопори №39 сталося зіткнення автомобіля «Мерседес Бенц» д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], автомобіля «Хюндай Соната», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], автомобіля «Мазда-6», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], автомобіля «Рено», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER] [PERSON] загинув на місці пригоди, а водій автомобіля «Хюндай Соната», [PERSON], що був колишнім чоловіком позивачки та батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], помер в лікарні №17 м. Києва. Також позивачка зазначає, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2009 року [PERSON] було визнано винним та призначено покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. [PERSON] на момент вищевказаного ДТП працював на посаді водія-експедитора в ТОВ «Баллаком». Оскільки між позивачкою та загиблим [PERSON] був розірваний шлюб, то на відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника має право його донька - неповнолітня [PERSON] Тому позивачка звернулась до суду з позовом в інтересах дитини та просить стягнути з ТОВ «Баллаком», як роботодавця винного працівника, матеріальну шкоду у розмірі 2 433, 75 грн. щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2008 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року. Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Баллаком» була застрахована у ПрАТ «Просто Страхування», тому позивачка просить також стягнути з останнього суму обов'язкового ліміту відповідальності страховика за шкоду, у розмірі 51 000, 00 грн. Також позивачка вказує, що крім матеріальної шкоди, їй була заподіяна моральна шкода, що виражається в тому, що її донька [PERSON], позбавлена батьківської любові після смерті батька, постійно плаче, кожного разу кличе батька, що негативно впливає на розвиток та моральний стан дитини. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Баллаком» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та вказав, що позивачкою не був заявлений цивільний позов під час розгляду кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON], як це передбачає ст. 1200 ЦК України, а такий позов був заявлений лише другою дружиною загиблого [PERSON] - [PERSON] Крім того, позивачка невірно визначила, що вона має право на відшкодування суми матеріальних збитків, тобто нею невірно застосовані норми матеріального права. Представник відповідача ПрАТ «Просто Страхування» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшли заперечення на позовну заяву [PERSON], а також заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. У запереченнях представник вказує, що 27 квітня 2010 року на підставі зібраних документів співробітниками АТ «Просто Страхування» було складено розрахунок страхового відшкодування №21140. На підставі розпорядження на страхову виплату №990466 від 28 квітня 2010 року [PERSON], тобто другій дружині загиблого [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 51 000, 00 грн. Оскільки обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000, 00 грн., то можна вважати, що АТ «Просто Страхування» в повному обсязі виконало зобов'язання, взяті на себе згідно договору серії ВВ/9182267 від 14 березня 2008 року. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомляв. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, прийнявши до уваги докази, вислухавши думки сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER]від 07 жовтня 2000 року позивачка перебувала у шлюбі із [PERSON] Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO] (Т.1, а. с. 10). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27 лютого 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що у Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено запис за №85 (Т. 1, а. с. 11). 25 вересня 2008 року, приблизно о 13:10 год. по вул. Набережне шосе в м. Києві, напроти електроопори №39 сталося зіткнення автомобіля «Мерседес Бенц» д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], автомобіля «Хюндай Соната», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], автомобіля «Мазда-6», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], автомобіля «Рено», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER] [PERSON] загинув на місці пригоди, а водій автомобіля «Хюндай Соната», [PERSON] помер в лікарні №17 м. Києва. Дані обставини підтверджуються вироком Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2009 року (Т.1, а. с. 4), яким [PERSON] було визнано винним та призначено покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Згідно вищевказаного вироку також вбачається, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №294/3682 від 20 січня 2009 року смерть [PERSON] настала від множинних переломів кісток скелету з пошкодженням внутрішніх органів з розвитком шоку і крововтрати. Таким чином, порушення вимог п. п. 10.1, 11.4, 12.1, 12.4, і п. 1.3 розділу 34 Правил дорожнього руху України з боку водія [PERSON] знаходяться в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками. Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2009 року (Т.1, а. с. 9) позивачку, як колишню дружину загиблого [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], було визнано потерпілою по кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] Судом також встановлено, що [PERSON] на момент вищевказаного ДТП від 25 вересня 2008 року знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Баллаком», тобто працював на посаді водія-експедитора, що підтверджується відповідним наказом №136 від 06 серпня 2008 року (Т. 1, а. с. 58). Автомобіль «Мерседес Бенц» д/н [NUMBER], за кермом якого знаходився [PERSON], належить ТОВ «Баллаком» на підставі договору №21 оренди транспортного засобу від 01 січня 2008 року (Т. 1, а. с. 56). На підставі ч. 3. п. 4 Ухвали Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» від 27.03.1992 р. № 6, не визнається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, що управляє джерелом підвищеної небезпеки, яка перебуває у трудових відносинах з власником цього джерела. Таким чином, відповідальність за шкоду перед потерпілим на підставі ст.ст. 1187ЦК України, несе тільки власник джерела підвищеної небезпеки - тобто ТОВ «Баллаком». Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини. Відповідно до ст. 1200 ЦК України в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, в тому числі, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Така шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо її завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 3 ст. 1200 ЦК України, особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON], як донька загиблого, у відповідності до ст. 1200 ЦК України, має право на відшкодування шкоди. Згідно відповіді Управління пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останніх 9 місяців склала 9 735, 00 грн. (Т. 2, а. с. 54). Судом також встановлено, що в загиблого була дружина - [PERSON], а також дитина, котра народилася вже після загибелі [PERSON] Таким чином, сума матеріальної шкоди, яка підлягає виплаті позивачці зі сторони ТОВ «Баллаком» складає 2 433, 75 грн. - 9 735, 00 грн. / 4. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суми на відшкодування шкоди мають присуджуватися потерпілому з дня втрати працездатності, а особам, які мають право на виплати у зав'язку зі смертю годувальника - з дня смерті потерпілого. При поданні заяви про відшкодування шкоди після закінчення трьох років із дня смерті годувальника присудження виплати провадиться з дня звернення із такими вимогами. Оскільки смерть [PERSON] настала 25 вересня 2008 року, а до суду позивачка звернулася до спливу 3-х річного строку на звернення, тому вона має право на відшкодування матеріальної шкоди саме з 01 жовтня 2008 року. Таким чином, суд вважає доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з ТОВ «Баллаком» на її користь суму матеріальної шкоди, завданої смертю [PERSON], заподіяною джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 2 433, 75 грн. щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2008 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року. В свою чергу, вимоги позивачки щодо стягнення з ПрАТ «Просто Страхування» матеріальну шкоду у розмірі 51 000, 00 грн. суд вважає необґрунтованою, виходячи з наступного. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV-на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Згідно наданих до суду представником ТОВ «Баллаком» документів, а саме полісу №ВВ 9182267 від 16 березня 2009 року (Т.1, а. с. 102), обов'язкова цивільно-правова відповідальність відповідачем була застрахована у ПрАТ «Просто Страхування», на протязі періоду дії якого і стався страховий випадок, а саме ДТП від 25 вересня 2008 року, внаслідок якого загинув [PERSON] Відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина не отриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Згідно ст. 9 вищевказаного Закону України обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000, 00 грн. на одного потерпілого. Проте судом встановлено, що 27 квітня 2010 року на підставі зібраних документів співробітниками АТ «Просто Страхування» було складено розрахунок страхового відшкодування №21140. На підставі розпорядження на страхову виплату №990466 від 28 квітня 2010 року [PERSON], тобто другій дружині загиблого [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 51 000, 00 грн. Оскільки обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000, 00 грн., то можна вважати, що АТ «Просто Страхування» в повному обсязі виконало зобов'язання, взяті на себе згідно договору серії ВВ/9182267 від 14 березня 2008 року. Тому суд вважає за можливе відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ «Просто Страхування» матеріальну шкоду у розмірі 51 000, 00 грн. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд дійшов до наступних висновків. П. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 визначено, що за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Таким чином, при настанні смерті фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки не вимагається доведеності вини юридичної особи, а вона повинна за будь-яких обставин, незважаючи на компенсацію матеріальних витрат відшкодувати моральну шкоду, право на отримання якої мають близькі та рідні, в тому числі діти померлої. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У судовому засіданні встановлено, що позивачці була заподіяна моральна шкода, що виражається в тому, що її донька [PERSON], позбавлена батьківської любові після смерті батька, постійно плаче, кожного разу кличе батька, що негативно впливає на розвиток та моральний стан дитини. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому, суд вважає за можливе задовольнити частково вимоги позивачки щодо стягнення моральної шкоди, виходячи із принципу розумності та справедливості, та стягнути з ТОВ «Баллаком» на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 30 000, 00 грн. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial