Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 03.11.1994 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Тлумацькому райвідділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківської області, актовий запис № 71. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO] Вказує, що Відповідач протягом останніх 5-ти років зловживає спиртними напоями, створює скандали та не бажає змінити своєї поведінки. Останній період часу сторони проживають окремо, а тому Позивачка просить шлюб між ними розірвати, місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] визначити за її місцем проживання та залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Також просила стягнути з Відповідача понесені нею судові витрати на правову допомогу. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.10.2014 року сторонам по справі було надано один місяць для примирення. Провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення. В судове засідання 03.11.2014 року Позивачка [PERSON] не з'явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 03.11.2014 року не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 листопада 1994 року між Позивачкою та Відповідачем у Тлумацькому райвідділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківської області, зареєстровано шлюб (а.з. № 71), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 2). Від шлюбу у них народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовні вимоги Позивачки, суд, вважає, що після розірвання шлюбу слід залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що Позивачка просила місцем проживання сина - [PERSON], [INFO], визначити її місце проживання, а Відповідач жодних заперечень на позов не подав та повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання дитини, слід визначити місце проживання її матері - [PERSON] (Позивачки). У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позивачка відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, оскільки здійснює догляд за дитиною-інвалідом, тому з Відповідача слід стягнути судові витрати по справі: на користь держави - судовий збір у встановленому законодавством розмірі, на користь позивачки - витрати понесені нею на правову допомогу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved