Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , в якому просила суд стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 15 296,98грн. Представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач письмового відзиву на позов до суду не подавав. Справа розглянута в порядку спрощеного провадження в порядку ст.ст.274, 279 ЦПК України. Дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.12.2014 року у справі №509/3573/14-ц було встановлено, що 14.09.2005 року Виконавчим комітетом Трудівської сільської ради Кілійського району Одеської області, був зареєстрований шлюб (актовий запис № 7) між позивачкою та відповідачем. Від шлюбу є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.12.2014 року у справі №509/3573/14-ц шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний; позивачці прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] »; був визначений обов`язок відповідача сплачувати на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій сумі у розмірі 643,00 грн. (Шістсот сорок три грн 00 коп) щомісяця, до досягнення [PERSON] 18 років. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.01.2020 року у справі № 509/4255/18 було визнано, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у наслідок нездійснення індексації, та з нього було стягнуто борг за період з січня 2015 року по серпень 2018 року у сумі 15296,98 грн. Крім того, Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.01.2020 року у справі № 509/4255/18 було встановлено, що станом на 01.08.2018 року у відповідача вже існувала сукупна заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 15 296,98 грн. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки у цій справі беруть участь ті ж самі сторони, що брали участь у справі №509/4255/18 та у справі №509/3573/14-ц, то обставини, що були встановлені судовими рішеннями у зазначених справах, не доказуються при розгляді цієї справи. Як встановлено ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розрахунок пені виконаний позивачкою з 01.08.2018 року на суму боргу у розмірі 15 296,98 грн., що відповідає обставинам, встановленим у рішенні Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.01.2020 року у справі №509/4255/18. Суму визначену судом як заборгованість за період з січня 2015 року по серпень 2018 року відповідач сплатив тільки у лютому 2020 року, тобто з простроченням більш ніж на 500 днів, починаючи від дати звернення до суду у 2018 році. З розрахунку, наданого позивачкою суду вбачається, що за 500 днів прострочки відповідачу нараховано 500% пені на суму боргу у розмірі 15296,98 грн., що дорівнює 76 484,90 грн. (15296,98 грн. х 1% х 500 днів : 100). Між тим, враховуючи встановлені законом обмеження щодо суми пені, яка підлягає стягненню, нарахована пеня у розмірі 76 484,90 грн., позивачка самостійно зменшила розмір пені до суми боргу визнаного судом, та просить стягнути тільки 15296,98 грн., що повністю відповідає положенням ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Розрахунок пені, наданий позивачкою, є правильним, оскільки відповідає вимогам чинного законодавства та загальновизнаним методикам розрахунку та не спростований відповідачем. Враховуючи встановлений судом факт наявності заборгованості відповідача зі сплати аліментів, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат з відповідача, суд приймає до уваги наступне. Як встановлено ст.30 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як встановлено ст.11 Закон України «Про ціни і ціноутворення», вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. Вартість послуг адвоката не є предметом державного регулювання. Суд встановив, що на підтвердження суми судових витрат було надано договір, який передбачає фіксований розмір гонорару - 2000,00 грн. та акт приймання наданих послуг. Також суд встановив, що сума гонорару у розмірі 2000,00 грн., відповідно до п.4.6 зазначеного договору, сплачена під час його підписання. Відповідно до умов п.п.4.1, 4.3 договору, під час визначення розміру гонорару, було прийнято до уваги кваліфікація адвоката, значення справи для позивачки, складність справи, запланований обсяг послуг та робіт, що має надати (виконати) адвокат та інші чинники. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також врахував, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Між тим, відповідач не довів, що розмір гонорару, сплачений позивачем адвокату є неспівмірним. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача має бути стягнуто 2000,00 грн. судових витрат, які понесла позивачка. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved