Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідачки коштів за договором про надання послуг, штрафних санкцій за невиконання договору, інфляційного збільшення, моральної шкоди а також з позовними вимогами про стягнення з відповідачки на її користь вартості придбаних у неї перукарських інструментів інфляційного збільшення, штрафних санкцій за невиконання грошових зобов'язань , які були судом за клопотанням позивача об'єднані в одне провадження ухвалою Володарського районного суду від 02.03.2015 року (а.с. 66). В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є фізичною особою - підприємцем і надає перукарські послуги в салоні краси «[INFO]». В серпні 2014 року відповідачка звернулась до неї з проханням навчити її перукарському мистецтву. Сторони погодились, що позивачка навчить її практичним навичкам перукарського мистецтва, а за навчання відповідачка погодилась сплатити їй вартість навчання - 5000 гривень в розстрочку в період з 30.08.2014 по 31.10.2014 року. Окрім того для навчання та для подальшого використання в роботі відповідачка придбала в неї необхідний перукарський інструмент (22 найменування), за який погодилась сплатити позивачці 6516 грн. в розстрочку з серпня 2014 по 31 грудня 2014 року. Договірні відносини про надання послуг та купівлю інструменту були оформлені розпискою. Частково відповідачка погасила заборгованість продуктами на суму 856 грн., залишок боргу становить 5660 грн. До встановлених в договорі строків відповідачка та к і не оплатила 5000 грн. за надання послуг та 5660 грн. за інструменти, які вона просить стягнути з відповідачка. Окрім того діями відповідачки, яка не оплатила надані послуги, позивачці завдано моральну шкоду в сумі 2000грн, також за цим договором просить стягнути штраф в сумі 3148 грн. та інфляційне збільшення , виходячі із індексу інфляції з 31.12.2014 року 1.031, в сумі 175 грн., а також інфляційне збільшення за договором купівлі -продажу інструменту в сумі 410 грн. з 31.10.2014 по день звернення з позовом, та штраф в розмірі 43.56 грн., а також судові витрати понесені нею по справі: судовий збір 243.60+243.60=487.20 грн. та витрати на правову допомогу за подання двох позовних заяв 1200 гривень. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі та пояснила, що вона як підприємець надає послуги перукаря в організованому нею салоні краси «[INFO]». В серпні 2014 року до неї звернулась відповідачка з проханням навчити її сучасному перукарському мистецтву, т.щ. вона мала документ про закінчення навчального закладу по цій професії, але ж тривалий час не працювала і не знала особливості сучасної стрижки. Позивачка за гроші в сумі 5000 гривень погодилась три місяці навчати відповідачку сучасному перукарському мистецтву, без видачі по закінченню документу про отриманні знання. Відповідачка погодилась на ці умови і згодна була сплатити зазначену суму в розстрочку в період з серпня 2014 року по 31.10.2014 року. Коли приступили до навчання, з'ясувалось що у відповідачки відсутній необхідний перукарський інструмент і відповідачка, попросила позивачку продати їй в розстрочку перукарський інструмент. У позивачки на той час були в наявності нові перукарські інструменти, необхідні для навчання та роботи відповідачки і вони домовились про купівлю-продаж 22 найменувань перукарських інструментів за 6516 гривень з оплатою в період з серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року. Зазначені інструменти позивачка передала [PERSON], яка написала розписку про отримання та порядком оплати їх вартості. Протягом 3 місяців позивачка навчала відповідачку теоретично та практично, надаючи навики сучасної чоловічої та жіночої стрижки, після закінчення навчання відповідачка змогла працювати за фахом. Але ж в призначений час гроші за навчання та вартість інструментів не повернула. Вважає що їй завдана моральна шкода, т.щ відповідачка її родичка яка її обманула. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала обґрунтовуючи свою позицію тим, що вона дійсно звернулась до своєї знайомої [PERSON] в салон краси «[INFO]», щоб та її навчила сучасним стрижкам, тому що маючи фах перукаря, відповідачка тривалий час не працювала за фахом та втратила навички. Вона сподівалась, що по закінченню навчання позивачка надасть їй документ про навчання, який буде гарантією її подальшого працевлаштування за фахом. На вимогу позивачки вона написала розписку про оплату їй в розстрочку за навчання 5000 грн. Також для навчання позивачки змусила її купити перукарські інструменти. З переліком інструментів (22 шт.) зазначених в заяві вона згодна, але ж зазначила, що інструменті були не нові, а ними користувалась позивачка. Т.я. грошей оплатити за інструменти в неї не було, вона написала розписку про оплату їх вартості 6516 грн. в розстрочку до 31.12.2014 року. Протягом близько 3 місяців вона фактично не навчалась, а безкоштовно працювала перукарем в салоні позивачки. А коли з'ясувала, що позивачка не може їй надати документ про навчання, закінчила навчання. Вважає, що навчальні послуги їй надані не були, а тому вважає вимоги позивачки безпідставними. Інструмент, придбаний у позивачки, знаходиться у неї і враховуючи, що вона не набула необхідних навичок і не може працювати за фахом, він їй не потрібен і вона згодна повернути інструмент позивачці, проти чого та заперечує, вимагаючи гроші, яких в неї немає. Просить відмовити в позові в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню тому що договір про надання послуг передбачає права та зобов'язання обох сторін. Виконавець послуги повинен був надати належну послугу а замовник має право вимагати виконання цих послуг та зобов'язаний оплатити надану послугу. Позивачка не має освіту перукаря, закінчила лише відповідні курси, як фізична особа-підприємець має вид економічної діяльності лише надання послуг перукаря, не має документу, який би надавав їй право навчати перукарському мистецтву, а тому вона не мала права надавати послуги по навчанню перукарському мистецтву Відповідачка на момент звернення до позивачки з проханням про навчання, вже мала документ про освіту за фахом перукаря. Звертаючись з проханням про навчання, вона вважала, що після її навчання, позивачка надасть їй документ про навчання, який допоможе їй працевлаштуватись за фахом, в чому її впевнила позивачка. Протягом декількох місяців вона безкоштовно пропрацювала в салоні позивачки перукарем без оформлення її за фахом як працівника чи стажера. Коли вона з'ясувала, що замість документу про навчання позивачка видає виготовлені на комп'ютері «дипломи», вона відмовилась від зазначеної послуги. Договір про надання послуг вимагає обов'язкову письмову форму. Розписка, на яку посилається позивачка, не є договором про надання послуг, тому що там не зазначені права та обов'язки сторін, зазначені в ст. 901 ЦК України. Інструменти позивачка вимусила купити відповідачку і написати відповідну розписку, яка також немає юридичної сили. Враховуючи, що вона не отримала навчання, інструмент практично не використовувала і бажає повернути позивачці, але ж та відмовляється. Моральна шкода за договором надання послуг не може бути стягнута т.щ. зазначений договір не був укладений, а підлягає стягненню за умови зазначення в договорі або в законі. З тих же підстав не підлягають стягненню інфляційні збільшення та штраф. Судові витрати на правову допомогу не підтверджені документально, а тому також не підлягають стягненню. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляд справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як доказ укладення договору про надання послуг та купівлі продажу перукарських інструментів позивачкою надано розписку, оригінал якої міститься на а.с.61, із змісту якої вбачається, що відповідачка [PERSON] має сплатити [PERSON] 5000 гривень за навчання та практику перукарського мистецтва салону краси «[INFO]» з умової поступової оплати з 30 серпня 2014 року по 31 жовтня 2014 року. А також дописано з зворотного боку що додатково за інструменти має сплатити 6516 грн. з серпня 2014 по 31 грудня 2014 року. Далі містяться відомості написані від імені [PERSON] про часткове повернення коштів за інструменти і остаточна сума боргу зазначена як 5733 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини на суму, що перевищують у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, підлягають вчиненню в письмовій формі. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статті 901 ЦК України договір про надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Із аналізу зазначеної розписки та діючого цивільного законодавства суд вважає, що розписка, написана від імені [PERSON] щодо боргу перед [PERSON] в сумі 5000 гривень за навчання та практику перукарського мистецтва , не може виступати доказом укладення між сторонами договору про надання послуг, тому що в ній не зазначені всі істотні умови , передбачені договором про надання послуг , а саме предмет договору , не зазначені права та обов'язки виконавця та замовника, не зазначений строк надання послуг, не зазначені умови та форма навчання, умови розірвання договору, відповідальність сторін за невиконання зобов'язань, не підписана сторонами договору на підтвердження їх волевиявлення та згоди щодо усіх істотних умов договору. Суд не приймає як доказ показання свідка [PERSON] про те, що [PERSON] надавала [PERSON] протягом трьох місяців послугу по навчанню та практиці перукарського мистецтва, т.щ. договір про надання послуг на суму 5000 гривень потребує додержання обов'язкової письмової форми, відповідачка заперечує факт укладення правочину, а рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків за принципом допустимості доказів відповідно до ст. 218 ЦК України та 59 ЦПК України. Враховуючи, що позивачкою не доведено в суді факту укладення договору про надання послуг, в задоволенні позову про стягнення з відповідачки на її користь 5000 гривень за надання послуг по навчанню та практиці перукарського мистецтва слід відмовити. Вимоги про стягнення з відповідачки моральної шкоди в сумі 2000 гривень за невиконання договору про надання послуг , інфляційного збільшення в розмірі 410 грн. штрафу в сумі 43.56 грн. є похідними від вимоги про стягнення вартості наданих послуг з навчання та практики перукарського мистецтва, вони не підлягають задоволенню з цих же підстав. Досліджуючи докази в їх сукупності щодо вимог позивачки про стягнення з відповідачки коштів в сумі 5660 гривень за купівлю-продаж перукарських інструментів, суд вважає що ці вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи із положень ст. 656, 658ЦК України предметом договору купівлі -продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору. Право продажу товару належить його власнику . Судом встановлено із змісту дослідженої в судовому засіданні розписки, оригінал якої міститься на а.с.61, що відповідачка [PERSON] має сплатити [PERSON] за інструменти 6516 грн. з серпня 2014 по 31 грудня 2014 року. Далі містяться відомості написані від імені [PERSON] про часткове повернення коштів за інструменти: - 278 грн., -339грн., -239 грн. і остаточна сума боргу зазначена як 5733 грн. На а.с.36 зазначений перелік перукарських інструментів на суму 6516 гривень до яких увійшли ножиці філіровальні ножиці, бацилол, флакон до нього, 3 гребінця, сметка, пульверизатор, комірці, чаша для фарбування, 2 пеньюара, зажими, щітка для фарбування, чехол для інструменту, насадки 2 шт., фартух, браш, ножиці, фен, окантовочна машинка, машинка мозер. Факт передачі відповідачці позивачкою перукарських інструментів підтверджується показаннями свідка [PERSON], а факт знаходження іх на час розгляду у відповідачки - показаннями свідка [PERSON], який є чоловіком відповідачки. В судовому засіданні відповідачка визнала, що дійсно отримала від позивачки зазначені в переліку перукарські інструменти та погодилась оплатити їх загальну вартість 6516 грн. в розстрочку в період з серпня 2014 по 31.12.2014 року, але частково оплатила лише суми зазначені в розписці. Зазначила , що на момент розгляду справи інструменти знаходяться у неї. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару . Договором купівлі -продажу може бути передбачено розстрочення платежу А тому, суд вважає доведеним, що в серпні 2014 року між позивачкою та відповідачкою був укладений договір купівлі - продажу перукарського інструменту, згідно доданого переліку, який було оформлено в письмовій формі розпискою ,в якій відповідачка взяла на себе зобов'язання сплатити позивачці повну ціну за перукарські інструменти - 6516грн. в розстрочку - в період з серпня по 31.12.2014 року. Із зазначеної суми відповідачкою частково сплачено - 278 грн., -339 грн.,- 239 грн., у зв'язку з чим залишок заборгованості становить 5660 грн. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України , якщо в зобов'язанні зазначений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) . На момент звернення до суду (18.02.2015 року) заборгованість за договором складає 5660 грн., при тому що кінцевим строком виконання зобов'язання в договорі зазначено 31 грудня 2014 року, що свідчить про те що відповідачка не належним чином виконала своє зобов'язання за договором купівлі-продажу, що є порушенням зобов'язання в розумінні ст.610 ЦК України. Таким чином з відповідачки на користь позивачки слід стягнути заборгованість за договором купівлі-продажу перукарського інструменту в сумі 5660 гривень. Суд не приймає доводи відповідача та його представника про те, що позивачка змусила [PERSON] придбати у неї інструменти, які були неналежної якості, такими що вже були в використанні і по завищеній ціні, тому що відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд також не приймає доводів відповідачки про неможливість виконати свої зобов'язання у зв'язку із відсутністю коштів, тому що відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України це не є підставою для звільнення боржника від виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи, що позивачка не прийняла пропозицію відповідачки про виконання договору шляхом повернення їй всіх інструментів в натурі, суд вважає не можливим її реалізації при розгляді справи, тому що вибір способу захисту порушеного права є правом позивача. Враховуючи, що договором купівлі-продажу не визначені способи забезпечення виконання зобов'язань, то відповідно до ст. 548 ЦК України не підлягає задоволенню вимога по стягненню штрафу за невиконання зобов'язання в сумі 3148 грн. А тому в решті позову слід відмовити. Судові витрати по справі складають 243.60 грн. за позовом про надання послуг та 243.60 грн. - за позовом про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, які розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам. А тому на користь позивачки з відповідачки слід стягнути 243.60 грн., а решту витрат віднести за рахунок позивачки. Враховуючи , що витрати на правову допомогу, заявлені позивачкою, не підтверджені документально, вони не підлягають стягненню.

Outcome: partial