overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 02 вересня 2006 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З 19.12.2012 року шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинили. Шлюб розпався внаслідок того, що вони мають різні погляди на сімейне життя. З відповідачем спільного господарства не ведуть, у кожного з них своє життя. Вважаючи, що відновлення та збереження шлюбу неможливе, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка до судового засідання не з'явилася, про час і день розгляду справи повідомлена належним чином, та надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, на своїх позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, пред'явлені вимоги позивачки визнає. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 вересня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 279 (арк.спр. 7). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спору майнового характеру між сторонами не існує. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, доводи сторін про те, що їх сімейні стосунки відновленню не підлягають, а також небажання сторін жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки досліджені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Про відновлення свого дошлюбного прізвища позивачка заявила, що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому їй слід залишити прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 05.06.2004 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З березня 2011 року шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинили. Шлюб розпався внаслідок повної протилежності характерів, різних поглядів на сімейні відносини, внаслідок чого між ними постійно виникали різномовності та сварки. З відповідачем спільного господарства не ведуть, у кожного з них своє життя. Вважаючи, що відновлення та збереження шлюбу неможливе, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка до судового засідання не з'явилася, про час і день розгляду справи повідомлена належним чином, та надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, на своїх позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки до судового засідання суду не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи суду не надіслав, що є підставою для розгляду справи в заочному судовому засіданні відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 червня 2004 року у Красноармійському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 117 (арк.спр. 4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк.спр. 10). Спору майнового характеру між сторонами не існує. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, доводи сторін про те, що їх сімейні стосунки відновленню не підлягають, а також небажання сторін жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки досліджені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Про відновлення свого дошлюбного прізвища позивачка не заявила, що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому їй слід залишити прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 07.06.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинили. Шлюб розпався внаслідок повної протилежності характерів, різних поглядів на сімейні відносини, внаслідок чого між ними постійно виникали різномовності та сварки. З відповідачем спільного господарства не ведуть, у кожного з них своє життя. Вважаючи, що відновлення та збереження шлюбу неможливе, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка до судового засідання не з'явилася, про час і день розгляду справи повідомлена належним чином, та надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, на своїх позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, пред'явлені вимоги позивача визнає. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 червня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 126 (арк.спр. 6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк.спр. 5). Спору майнового характеру між сторонами не існує. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, доводи сторін про те, що їх сімейні стосунки відновленню не підлягають, а також небажання сторін жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки досліджені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 09.09.2006 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинили в серпня 2014 року. Шлюб розпався внаслідок повної протилежності характерів, різних поглядів на сімейні відносини, внаслідок чого між ними постійно виникали різномовності та сварки. З відповідачем спільного господарства не ведуть, у кожного з них своє життя. Вважаючи, що відновлення та збереження шлюбу неможливе, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка до судового засідання не з'явилася, про час і день розгляду справи повідомлена належним чином, та надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, на своїх позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, пред'явлені вимоги позивача визнає. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 вересня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 291 (арк.спр. 13). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (арк.спр. 14,16). Спору майнового характеру між сторонами не існує. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, доводи сторін про те, що їх сімейні стосунки відновленню не підлягають, а також небажання сторін жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки досліджені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дітей, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Про відновлення свого дошлюбного прізвища позивачка не заявила, що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому їй слід залишити прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 09 червня 1990 року. Фактично шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинили. Шлюб розпався внаслідок повної протилежності характерів, різних поглядів на сімейні відносини, внаслідок чого між ними постійно виникали різномовності та сварки. З відповідачем спільного господарства не ведуть, у кожного з них своє життя. Вважаючи, що відновлення та збереження шлюбу неможливе, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка до судового засідання не з'явилася, про час і день розгляду справи повідомлена належним чином, та надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, на своїх позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, пред'явлені вимоги позивача визнає. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 червня 1990 року Димитровським виконкомом Донецької області, актовий запис № 176 (арк.спр. 9). Спору майнового характеру між сторонами не існує. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, доводи сторін про те, що їх сімейні стосунки відновленню не підлягають, а також небажання сторін жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки досліджені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Про відновлення свого дошлюбного прізвища позивачка не заявила, що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому їй слід залишити прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 11.02.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З листопада 2012 року шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинили. Шлюб розпався внаслідок повної протилежності характерів, різних поглядів на сімейні відносини, внаслідок чого між ними постійно виникали різномовності та сварки. З відповідачем спільного господарства не ведуть, у кожного з них своє життя. Вважаючи, що відновлення та збереження шлюбу неможливе, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка до судового засідання не з'явилася, про час і день розгляду справи повідомлена належним чином, та надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, на своїх позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки до судового засідання суду не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи суду не надіслав, що є підставою для розгляду справи в заочному судовому засіданні відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11.02.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 20 (арк.спр. 4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк.спр. 5). Спору майнового характеру між сторонами не існує. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, доводи сторін про те, що їх сімейні стосунки відновленню не підлягають, а також небажання сторін жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки досліджені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Про відновлення свого дошлюбного прізвища позивачка не заявила, що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому їй слід залишити прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 11.11.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинили у 2013 році. Шлюб розпався внаслідок повної протилежності характерів, різних поглядів на сімейні відносини, внаслідок чого між ними постійно виникали різномовності та сварки. З відповідачем спільного господарства не ведуть, у кожного з них своє життя. Вважаючи, що відновлення та збереження шлюбу неможливе, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка до судового засідання не з'явилася, про час і день розгляду справи повідомлена належним чином, та надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, на своїх позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, пред'явлені вимоги позивача визнає. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 листопада 2011 року у виконкомі Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, актовий запис № 25 (арк.спр. 7). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк.спр. 6). Спору майнового характеру між сторонами не існує. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, доводи сторін про те, що їх сімейні стосунки відновленню не підлягають, а також небажання сторін жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки досліджені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Про відновлення свого дошлюбного прізвища позивачка не заявила, що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому їй слід залишити прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 12.11.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинили 25.08.2013 року. Шлюб розпався внаслідок повної протилежності характерів, різних поглядів на сімейні відносини, внаслідок чого між ними постійно виникали різномовності та сварки. З відповідачем спільного господарства не ведуть, у кожного з них своє життя. Вважаючи, що відновлення та збереження шлюбу неможливе, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка до судового засідання не з'явилася, про час і день розгляду справи повідомлена належним чином, та надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, на своїх позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, пред'явлені вимоги позивача визнає. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 листопада 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 547 (арк.спр. 8). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк.спр. 9). Спору майнового характеру між сторонами не існує. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, доводи сторін про те, що їх сімейні стосунки відновленню не підлягають, а також небажання сторін жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки досліджені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Про відновлення свого дошлюбного прізвища позивачка заявила, що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому їй слід залишити дошлюбне прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved