Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позові посилається на те, що вона, є власником будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на праві приватної власності. Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрацію від 12.11.2019 року в квартирі зареєстровані 4 чоловік: вона, [PERSON] [PERSON] , [PERSON] . Вказує на те, що відповідач протягом довгого часу з грудня 2015 року не проживає за місцем реєстрації по даний час, а знаходиться за кордоном та повертатись в Україну немає наміру. Просить визнати [PERSON] [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинку [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, та не заперечує щодо заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачка була повідомлений належним чином про слухання справи, не повідомила суду про причини своєї неявки. Позивач не заперечував проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.10.2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24695235 на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Судом встановлено, що згідно довідки виписки з домової книиг про склад сім`ї та реєстрацію від 12.11.2019р. № 22д/10187 в будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судом встановлено, що згідно акту від 12.11.2019 року [PERSON] протягом довгого часу фактично не проживає за адресою [ADDRESS] . Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна мас право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сил про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.150 ЖК України власник житла має право користуватися ним на власний розсуд. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved