Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивачка в своїй позовній заяві просить суд стягнути з ПАТ «Харківський підшипниковий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 9476,35 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що з 14.01.2020 року вона працювала на ПАТ «Харківський підшипниковий завод» менеджером з персоналу сектору забезпечення персоналом управління персоналу. Наказом №305/к від 21.10.2020 року позивачка звільнена з займаної посади за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку відповідно до ст. 38 КЗпП. З січня 2020 року заробітна плата виплачувалася частково. При звільненні остаточний розрахунок проведено не було, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 9476,35 грн. Крім того, у зв`язку несвоєчасною виплатою заробітної плати та у зв`язку із викладеними обставинами позивачці спричинено моральну шкоду. Спричинена моральна шкода виразилася в душевних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків, у неможливості забезпечити гідне життя своїй родині. Позичка відчувала стрес та почуття незахищеності перед необґрунтованими діями відповідача, була позбавлена внутрішньої рівноваги та сенсу соціального буття. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся повісткою в установленому законом порядку, повістку отримав , про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за необхідне проводити судовий розгляд у відсутності представника відповідача. Представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просила відмовити. В обґрунтування відзиву зазначила, що 05.02.2021 року з позивачем проведено повний розрахунок та сплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 9476,35 грн. Щодо стягнення моральної шкоди зазначила, що позивачем не обґрунтовано та не надано доказів того, в чому саме полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань виходила позивачка визначаючи розмір моральної шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] з 14.01.2020 року працювала на ПАТ «Харківський підшипниковий завод» менеджером з персоналу сектору забезпечення персоналом управління персоналу (а.с. 5). 21.10.2020 року відповідно до наказу №305/к [PERSON] була звільнена із займаної посади за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку, відповідно до ст. 38 КЗпП (а.с. 6). Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі, ПАТ «Харківський підшипниковий завод» мав заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі за період з липня 2020 року по жовтень 2020 року у розмірі 9476,35 грн., яка була повністю виплачена 05.02.2021 року (а.с. 28). Факт повного розрахунку підтверджує і позивач у своїй заяві. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на те, що відповідачем сплачено позивачці заборгованість по заробітній платі в повному обсязі, суд відмовляє позивачці в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 9476,35 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до наданих суду доказів, відповідач не провів з позивачкою повний розрахунок по зарплаті в день її звільнення з роботи та протягом трьох місяців після звільнення, тобто тривалий час не сплачував позивачці заборгованість по заробітній платі за липень-жовтень 2020 року, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків позивачки і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд бере до уваги, що позивачка має на утриманні двох неповнолітніх дітей (а.с.8-9), звільнилася з роботи саме для догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку (а.с.6). Вказані обставини свідчать про спричинення позивачці моральної шкоди відповідачем. Моральна шкода виразилася у втраті нормальних життєвих зв`язків, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Встановивши факт тривалого порушення трудових прав позивача у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні та невиплати заробітної плати в період роботи, суд вважає, що такі дії відповідача призвели до вимушених змін у життєвих стосунках позивачки і такі дії є втручанням у право на майно. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про правомірність відшкодування моральної шкоди. Даний висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року по справі № 461/6803/16-ц, провадження № 61-15027св18. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги вищевикладене, що для відновлення свого порушеного права позивачці довелось докладати додаткових зусиль, суд доходить висновку, що наявні правові підстави для відшкодування [PERSON] моральної шкоди в розмірі 2000 грн., що відповідає вимогам розумності і справедливості. В зв`язку з цим, суд позовні вимоги в цій частині задовольняє частково і стягує з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вимогою про стягнення моральної шкоди позивачка сплатила судовий збір в розмірі 840.80 грн. Враховуючи, що задоволенню підлягає тільки частина позовних вимог про стягнення моральної шкоди, судовий збір стягується з відповідача на користь позивачки пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягненню підлягають витрати на сплату судового збору в розмірі 168,16 грн.

Outcome: partial