Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 12.02.2008 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики на суму 5 000,00 гривень та 1\~000 доларів США з умовами повернення за першою вимогою під 3% річних, про що 25.07.2014 року відповідачка надала розписку. Проте за вимогою позивачки сума позики відповідачкою не повернута. Зазначила, що частину боргу відповідачкою сплачено 25.07.2014 року у розмірі 11\~000 грн., 25.07.2014 року на банківський рахунок позивачки відповідачкою також зараховано суму у розмірі 1\~900 грн. Таким чином на виконання договору позики відповідачкою фактично сплачено суму відсотків у розмірі 5\~000 грн., що в загальній сумі на виконання договору позики склало 12\~900 грн. Позивачка просила суд стягнути з відповідачки на її користь суму боргу в розмірі 26 000 грн., проценти за користування позикою в сумі 83\~148,00 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 882,14 грн. за період з 26.06.2015 року по 19.12.2016 року та судовий збір у розмірі 551,20 грн. Позивачка надала заяву, у якій позов підтримала, просила суд розглянути справу у її відсутність. Відповідачка [PERSON] у судові засідання, призначені на 12.01.2017 року, 23.01.2017 року та 10.02.2017 року, не зявилася, надала заяву про відкладення розгляду справи без зазначення причин, проте причини неявки відповідачки визнані судом не поважними, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст. 6 [PERSON] Європи «Про захист прав людини та основних свобод» від 04.11.1950 року, ратифікованою згідно із Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановлений законом. За таких обставин, враховуючи граничні строки розгляду справи, з урахуванням думки позивачки, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідачки за наявними в справі доказами. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з розписки, укладеної 12.02.2008 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000,00 гривень та 1\~000 доларів США з умовами повернення за першою вимогою під 3% річних на місяць, про що свідчить підпис останньої. Відповідно до умов позики, що викладені в розписці, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено за першою вимогою. Згідно з розпискою частина боргу була сплачена відповідачкою 25.07.2014 року [PERSON] у розмірі 11\~000 грн. Також позивачці зараховано на банківський рахунок 1900 грн. після 25.07.2014 року, про що заявляє сама позивачка. 26.06.2015 року позивачкою на адресу відповідачки спрямовано рекомендованою кореспонденцією листа з вимогою повернення боргу в розмірі 1\~000 доларів США та процентів за користування до 26.07.2015 року. 23.11.2016 року позивачкою на адресу відповідачки спрямовано рекомендованою кореспонденцією листа з вимогою повернення боргу в розмірі 1\~000 доларів США та процентів за користування до 02.12.2016 року Доказів на підтвердження того, що на вимогу позивачки відповідачка повернула їй грошові кошти, суду не надано. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Крім того, враховуючи приписи ст.11 ЦПК України, суд, вирішуючи позовні вимоги не виходить за межі позовних вимог, зокрема щодо заявленого періоду стягнення процентів по 19.12.2016р., а також визначеного позивачкою курсу долара США в розмірі 26 грн. за долар, який на момент ухвалення рішення становить 27,02. Таким чином, суд вважає правомірними вимоги позивачки про стягнення з відповідачки на її користь суми заборгованості за розпискою. У той же час, у справі наявні квитанції про відправлення рекомендованої кореспонденції на імя [PERSON] 23.11.2016 року, але відсутнє підтвердження отримання відповідачкою вимоги про повернення позики, що унеможливлює встановити час, з якого слід відраховувати 3% річних від простроченої суми, внаслідок чого в цій частині позов не може бути задоволений. Розраховуючи проценти за користування позикою в розмірі 3% на місяць від суми позики в розмірі 5000 гривень, за період з моменту отримання позики, тобто з 12.02.2008 року, по момент повернення суми у гривні в розмірі 11000 гривень станом на 25.07.2014 року (як зазначено у тексті розписки) минуло 65 місяців, 3% на місяць складає 150 гривень, а тому загальна сума за процентами становить 9750 гривень. Враховуючи, що позивачка зарахувала цю суму разом із сумою основного боргу 5000 гривень і вважає зобовязання в цій частині перед нею погашеним, суд за межі позовних вимог не виходить і вважає за можливе стягнути борг лише частині позики у валюті. Розраховуючи проценти за користування позикою в розмірі 3% на місяць від суми позики в розмірі 1000 доларів США, за період з моменту отримання позики, тобто з 12.02.2008 року, по заявлений період 19.12.2016 року минуло 106 місяців, 3% на місяць складає 30 доларів, а тому загальна сума за процентами становить 3180 доларів, які слід стягнути з відповідачки на користь позивачки, яка на момент ухвалення рішення за курсом долара США за даними НБУ складає 27,02 долара за гривню, суму в розмірі 85923,60 грн. З урахуванням вимог ст.11 ЦПК України, не виходячи за межі позовних вимог, оскільки позивачка просить стягнути в еквіваленті до гривні суму в розмірі 83148 гривень, то саме ця сума підлягає стягненню. За правилом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з положеннями ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати, на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, не можуть перевищувати 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за сукупність дій, необхідних для розгляду справи. Розмір мінімальної заробітної плати з 1 грудня 2016 року становив 1600 гривень. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 розяснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). З квитанції до прибуткового касового ордеру №139 від 16.12.2016 року вбачається, що [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги по цивільній справі гонорар у розмірі 450 грн., зокрема за консультацію і складання позовної заяви, що у сукупності не перевищує граничного розміру за вищевказаним законом. Суд вважає, що сплачені позивачкою кошти за правову допомогу адвоката є адекватною компенсацією наданих адвокатом послуг, у звязку з чим підлягають відшкодуванню. Враховуючи, що позов задоволено на суму 109148 гривень, судовий збір складає 1091,48 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки сплачені нею судові витрати при зверненні до суду в сумі 551,20 грн., а також на користь держави 540,28 грн.

Outcome: partial