Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Відповідач є онуком позивачки та на теперішній час зареєстрований за вищезазначеною адресою, однак ніколи не проживав у цій квартирі, проживає та працює в іншій країні, рахунки за житлово-комунальні послуги не сплачує. За вказаних обставин, а також посилаючись, що реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватись та розпоряджатись квартирою, позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач на неодноразові виклики до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав та будь-яких заяв та клопотань по суті справи не надавав. В зв'язку з цим, судом у відповідності до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення позивачки, перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1993 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані позивачка та з 02.08.2005 року відповідач [PERSON] Згідно акту від 14.11.2018 року з підписами мешканців квартир будинку [ADDRESS] будинку не проживав та не проживає. Згідно довідок, наданих позивачкою у судовому засіданні, [PERSON] з 01.11.2017 року працює в ТОВ «Гагарін-Інжиніринг», Російська Федерація. У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, позивачка на підставі свідоцтва про право власності на житло є одноособовим власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований відповідач. З наведених вище довідок вбачається, що [PERSON] в квартирі фактично не проживав та не проживає, участі у витратах з утримання квартири та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. Будь-яких договорів щодо порядку користування вказаною квартирою між сторонами не укладалось. За вказаних вище фактичних обставин, встановлених судом, а також наведених положень законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач не проживаючи в квартирі більше одного року втратив права користування квартирою, а наявність його реєстрації перешкоджає позивачці у реалізації прав власника на вільне користування та розпорядження майном. З урахуванням цього, а також враховуючи фактичні підстави пред'явленого позову та обраний спосіб захисту порушеного права, положення ч.1 ст.2, ст.5 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі по 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved