Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 3000 грн. боргу, визначеного мировою угодою між сторонами, а також 53,75 грн. - три проценти річних від простроченої суми. На обґрунтування позову вказується, що відповідно до мирової угоди позивачки з відповідачем, затвердженої ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2012 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, була передбачена сплата відповідачем позивачці в строк до 15.05.2013 р. 15000 грн. компенсації її частки у майні подружжя, проте відповідач у визначений угодою строк сплатив лише 12000 грн., в зв»язку з чим вказується на наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлений позов підтримали повністю. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказавши,що повністю виконав свої зобов»язання за мировою угодою, сплатив позивачці 15000 грн., в тому числі 3000 грн. 21.10.2013 р., в зв»язку з чим заявлений позов є необґрунтованим. Заслухавши пояснення сторін, представника позивачки, показання свідків [PERSON] і [PERSON], вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до мирової угоди, укладеної між сторонами 02.10.2012 р. і затвердженої ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2012 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, [PERSON] зобов»язався сплатити [PERSON] до 15.05.2013 р. 15000 грн. грошової компенсації її частки у спільному майні подружжя. Свого зобов»язання відповідач в повному обсязі не виконав, фактично в строк до 15.05.2013 р. сплатив позивачці лише 12000 грн., залишок в 3000 грн. не сплачений ним до сьогоднішнього дня. Викладені обставини суд вважає встановленими на підставі наступного аналізу доказів по справі -в судовому засіданні сторони підтвердили, що на виконання умов мирової угоди відповідач [PERSON] щомісячно, з листопада 2012 р. по квітень 2013 р,. передавав позивачці по 2000 грн., отримуючи від неї розписки про отримання відповідних грошових коштів -сторони також підтвердили, що у травні 2013 р. передбачених мировою угодою 3000 грн. відповідач позивачці не сплатив. [PERSON] при цьому заявляє, що відповідні 3000 грн. він передав позивачці 21.10.2013 р., в зв»язку з чим йому була передана розписка про це [PERSON] Остання, в свою чергу, заперечує як отримання 21.10.2013 р. грошових коштів від відповідача, так і написання та передачу йому своєї розписки. В судовому засіданні відповідач визнав, що йому невідомо, ким була написана розписка, яку він надав суду в підтвердження передачі ним 3000 грн. позивачці, погоджується, що вказана розписку могла бути написана і не позивачкою. Таким чином, встановлено, що розпискою позивачки передача їй відповідачем 21.10.2013 р. 3000 грн. не підтверджується -в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір»ю відповідача, підтверджує передачу [PERSON] 21.10.2013 р. грошових коштів позивачці, а свідок [PERSON] - син сторін по справі, повідомив про обставини, які свідчать, що такого факту не було. Аналізуючи викладене суд критично оцінює показання свідків по справі, враховуючи характер їх особистих стосунків з сторонами, і одночасно відзначає відсутність достовірних доказів передачі відповідачем позивачці 3000 грн. на виконання умов укладеної між ними мирової угоди. За таких обставин слід визнати, що передбаченого мировою угодою зобов»язання по сплаті позивачці 3000 грн. відповідачем виконано не було. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин суд відзначає, що укладена між сторонами мирова угода у визначеному законом порядку була визнана судом, а тому слід визнати існування у відповідача на сьогоднішній день зобов»язання по сплаті позивачці 3000 грн. компенсації її частки у спільному майні подружжя. Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В зв»язку з цим, вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь 3000 грн. боргу ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає, що до правовідносин між сторонами можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач прострочив виконання перед позивачкою грошового зобов»язання, наданий позивачкою розрахунок трьох процентів річних є обґрунтованим, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача 53,75 грн. також підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 526, 625 ЦК України і

Outcome: approved