Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 20.02.2007 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у виконкомі Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 7. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO] Вказала, що у неї з Відповідачем виникали непорозуміння та суперечки, у них різні інтереси та погляди на життя, внаслідок чого спільне життя та збереження шлюбу стало неможливим. А тому просить шлюб між ними розірвати, місцем проживання дитини визначити її місце проживання та стягнути з відповідача судові витрати. 05.04.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області сторонам по справі було надано два місяці для примирення. Провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення. 07.06.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області було відновлено провадження у справі. В судове засідання Позивачка [PERSON] не зявилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Додатково просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Шешорак». Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив справу розглядати у його відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20 лютого 2007 року між Позивачкою та Відповідачем у виконкомі Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 7), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи письмову заяву позивачки Позивачки, в якій вона просила залишити їй шлюбне прізвище, суд, вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Шешорак». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивачка просила місцем проживання дитини, визначити її місце проживання, а Відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітньої [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері [PERSON] (Позивачка). У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (квитанція, а.с. 1). На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved