Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного Підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 гривень. В обґрунтування вимог за позовом зазначила, що 15 квітня 1999 року на виробництві загинув її батько [PERSON]. Смерть батька повязана з груповим нещасним випадком на виробництві, а саме він попав під дію раптового викиду вугілля та газу при роботі комбайну, в результаті чого загинув. Вважає, що загибеллю батька їй спричинена моральна шкода, оскільки вона ще дитиною залишилася без батька, якого вона любила і який був їй дуже потрібен. Через його втрату у неї порушився нормальний образ життя, в одну мить, її родина перестала бути родиною, і хоча мати намагалася замінити їй батька, але це їй не вдалося, інших чоловіків в їхній родині більше не було, тому вона була позбавлена батьківського виховання та турботи. Через це вона відчуває біль, самотність та невпевненість. Через загибель батька вона залишилася на все життя сиротою. Яка втратила для себе самого головного чоловіка свого життя, батька. Через це у неї відсутні довготривалі стосунки з молодими людьми, що також відбивається на її психічному стані. Вважає, що саме загибель батька, підсвідомо діє на її відносини з чоловіками. Оцінює спричинену їй моральну шкоду в 100000 гривень. Зазначила також, що з аналогічним позовом зверталась до суду, і її позовні вимоги були задоволено частково, але ухвалою Апеляційного суду Запорізького суду рішення скасовано, а її позов залишено без розгляду, оскільки на момент звернення до суду вона була неповнолітньою. Ухвалою суду від 17 червня 2015 року, за клопотанням позивача, залучено до участі в справі третю особу - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Димитрові Донецької області. В судове засідання позивачка не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності, позов не визнав, зазначивши, що оскільки батько позивачки загинув 15 квітня 1999 року, то норми ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, і на який посилається позивачка, до спірних правовідносин не застосовуються. Крім того, на момент нещасного випадку та спричинення повязаної з ним матеріальної шкоди її відшкодування регулювалося ЗУ Про охорону праці та Правилами відшкодування власником підприємства, установи або організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, пов'язаним з виконання ним трудових обов'язків, затверджених Наказом КМУ № 472 від 23.06.1993 р.. Зазначеними правилами не передбачалося відшкодування моральної шкоди членам сімї потерпілого. Також правилами встановлювався максимальний розмір моральної шкоди, який не міг бути більшим 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 гривень. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надано заяву про розгляд справи за відсутності представника. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлені наступні обставини і відповідно ним правовідносини. [PERSON], який перебував з відповідачем в трудових правовідносинах, працюючи прохідником. 15 квітня 1999 року під час виконання [PERSON] своїх трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, а саме він попав під дію раптового викиду вугілля та газу при роботі комбайну, в результаті чого загинув, що підтверджується Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 та свідоцтва про смерть. Особи, що допустили порушення законодавства про охорону праці є посадові особи відповідача. Загиблий [PERSON] батько позивачки [PERSON], яка народилася [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Суд вважає, що до спірних правовідносин повинно застосовуватися законодавство, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 15 квітня 1999 року. Згідно ст.440-1 ЦК УРСР (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.83 ЦК УРСР, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Таким чином, суд вважає, що в суді підтвердився той факт, що позивачці внаслідок загибелі рідної близької людина батька, якого вона дуже любила, завдано моральну шкоду, загибель батька наклала незгладимий відбиток на нервово-емоційний стан позивачки, яка залишилися без близької людини в ранньому віці і була позбавлена можливості виховуватися в повній сімї, спілкуватися з ним, було порушено звязок між дитиною та батьком, що особливо важливо для дитини в неповнолітньому віці, оскільки в цей час відбувається формування в неї світогляду, відношення до оточуючих, розуміння сімейних відносин, і можливість їх будувати в майбутнього. Втрата близькою рідної людина взагалі завдає душевні страждання, а коли діти втрачають своїх батьків в ранньому віці, то гіркота втрати завдає значно більше переживань, поглиблює душевні страждання, які мають тривалий характер, завдає душевні страждання, які приводять до перебування в негативному нервово-емоційному стані. Суд вважає, що обовязок компенсувати моральну шкоду необхідно покласти на відповідача, оскільки батько позивачки загинув під час виконання трудових обовязків на підприємстві відповідача, йому не було забезпечено безпечні умови праці, винними в нещасному випадку на виробництві, який стався з батьком позивачки, є посадові особи відповідача, які допустили порушення законодавства щодо охорони праці, в наслідок чого і загинув [PERSON]. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивачки, які вона зазнавє та продовжує зазнавати, важкість вимушених змін в житті позивачки, ступінь вини відповідача, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості і вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди на суму 50000 гривень. Суд вважає позицію відповідача щодо необхідності регулювання спірних правовідносин ЗУ Про охорону праці та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, що діяли на час виникнення правовідносин, і відповідно до п.11 яких визначено максимальний розмір моральної шкоди, який не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить відповідно 2550 гривень, є неспроможою, оскільки зазначена норма права регулювала відносини між работодавцем та працівником з приводу відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, а не стосується відносин з приводу відшкодування моральної шкоди між роботодавцем та членами сімї прицівника, що загинув. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial