Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що нею відповідно до ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна 03.10.2012 року було придбано квартиру [ADDRESS], що раніше належала [PERSON] Державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 13.10.2012 року їй було видане свідоцтво про право власності на квартиру. При зверненні в подальшому до реєстраційної служби для проведення реєстрації права власності було з'ясовано, що на квартиру було накладено арешт за постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Звернувшись 25.03.2014 року до вказаного відділу з заявою по зняття арешту з квартири, 27.03.2014 року вона отримала відповідь про неможливість зняття арешту, з пропозицією звернутись до суду для вирішення вказаного питання. В зв'язку з цим, позивачка просила суд виключити з опису, звільнити з-під арешту та виключити з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна квартири [ADDRESS], накладеного за постановою від 08.04.2010 року про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пономаренко О.О. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та представник третьої особи в судове засідання повторно не з'явились, про причини неявки не повідомили. З урахуванням зазначеного та думки представника позивачки, судом у відповідності до ст.ст.169,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі акту про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна позивачкою 03.10.2012 року було придбано квартиру [ADDRESS], що раніше належала [PERSON] Державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 13.10.2012 року [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на квартиру. При зверненні до реєстраційної служби для проведення реєстрації права власності з метою подальшого відчуження вказаної квартири, позивачкою було з'ясовано, що на квартиру було накладено арешт за постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 08.04.2010 року про відкриття виконавчого провадження, боржником у якому є [PERSON], що підтверджується витягом з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Звернувшись 25.03.2014 року до вказаного відділу з заявою по зняття арешту з квартири, 27.03.2014 року вона отримала відповідь про неможливість зняття арешту, з пропозицією звернутись до суду для вирішення вказаного питання в порядку, передбаченому ст.60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності зі ст.41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою стороною. Стаття 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] була придбана позивачкою у власність в передбаченому законом порядку, проте наявність обтяжень на квартиру, перешкоджає останній у відповідності до вимог ст.182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснити державну реєстрацію права власності та реалізувати права власника, закріплені ст.41 Конституції України. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та слід зняти арешт з квартири [ADDRESS], що був накладений за постановою від 08.04.2010 року про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пономаренко О.О. Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині виключення квартири з опису та з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, слід відмовити, як заявлених передчасно, оскільки прийняття судом рішення про зняття арешту з майна є підставою для подальшого вчинення державним виконавцем дій, в порядку, передбаченому ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі викладеного,

Outcome: partial